prop · GO0376 · 2001-01-01 00:00:00 — Även i detta hänseende bör således en hänvisning göras till bestämmelserna i . Om övervakningsnämnden bestämmer att beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas eller tills vidare inte skall gälla skall den dömde föras till en fortsätta verkställigheten av straffet där (17 § första stycket IövL). Kan det bedömas ske utan fara för att den dömde avviker får polismyndigheten i stället förelägga den dömde att själv inställa sig vid (17 § andra stycket IövL). Det senare alternativet bör inte vara öppet när intensivövervakning används under slutskedet av ett fängelsestraff. beslut bör, precis som när intensiv- övervakningen ersätter ett kort fängelsestraff, kunna överklagas till (19 § andra stycket IövL). 9.8 Den dömde är inskriven vid anstalten fram till tidpunkten för villkorlig frigivning Regeringens bedömning: Den dömde bör fortsätta att vara inskriven vid anstalten när den sista delen av straffet verkställs genom intensiv- övervakning med elektronisk kontroll. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig har inte haft någonting att invända mot promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Precis som vid frigång och § 34- placeringar bör den som deltar i försöksverksamheten med intensiv- övervakning som ett led i frigivningsförberedelserna vara inskriven vid anstalten fram till tidpunkten för villkorlig frigivning. Det innebär att han eller hon i socialförsäkringshänseende etc. behandlas på samma sätt som vid verkställighet i anstalt. Utgångspunkten är att de intagna som slussas ut genom intensivövervakning skall arbeta och ha inkomster så att de själva kan betala sin hyra och andra omkostnader. När så inte är fallet har kriminalvården emellertid på samma sätt som vid frigång och § 34- placeringar ett kostnadsansvar som utgår från hur förhållandena hade varit om den dömde vistats i anstalten. Som exempel kan nämnas att om den som har frigång inte får avtalsenlig lön, full ersättning från annan myndighet eller inte har beviljats särskilt vuxenstudiestöd skall , enligt föreskrifter, betala timersättning motsvarande studier i anstalten, studiematerial, kursavgifter, nödvändiga resor samt sörja för den intagnes kost (46 § anstaltsföreskrifter, KVVFS 1998:8). När det gäller intensivövervakning som ett led i frigivningsförberedelserna kommer kostnadsansvaret emellertid att bli mer omfattande, bl.a. tillkommer kostnader för boende. Det bör ankomma på Kriminalvårds- styrelsen att med stöd av bemyndigandet i 43 § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt meddela de närmare bestämmelser som behövs för att kriminalvården skall kunna fullgöra sitt kostnadsansvar i dessa fall. 10 Intensivövervakning i samband med permissioner Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att lagreglera möjligheterna att använda intensivövervakning i samband med permissioner. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar promemorians bedömning. och anser att det finns anledning att i ett senare sammanhang överväga frågan om intensivövervakning i samband med permissioner ytterligare. Skälen för regeringens bedömning: har permissionsinstitutet och dess tillämpning diskuterats intensivt i olika sammanhang. Inom kriminalvården har en särskild utredning granskat de långtidsdömdas utevistelser och funnit bl.a. att tillämpningen av gällande regelverk varit mycket generös och att planeringen och kontrollen av utevistelser varit bristfällig (Långtidsdömdas utevistelser, permissionsutredning). I debatten har intensivövervakning med elektronisk kontroll framförts som ett alternativ när det gäller att höja graden av kontroll under permissioner. Enligt lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt får en permission förenas med de villkor beträffande vistelseort, anmälningsskyldighet eller annat som anses nödvändiga. Om noggrann tillsyn behövs kan det föreskrivas att den intagne skall vara ställd under bevakning under permissionen (32 §). Kriminalvårdens permissionsutredning har funnit att det i många fall saknats adekvata villkor vid de långtidsdömdas utevistelser. Utredningen föreslår därför att kriminalvårdens permissions- föreskrifter skall ändras så att det därav framgår att permissionsvillkor skall meddelas och att villkoren i större utsträckning också skall gälla under hela verkställigheten. Som framgått av avsnitt 5.2 innebär intensivövervakningen med elektronisk kontroll att kriminalvården larmas om den övervakade lämnar sitt hem under tid då han har utegångsförbud. Systemet med intensivövervakning medger i sig inte möjlighet till kontroll av den dömdes förehavanden som inte omfattas av utegångs- förbudet. Något hinder mot att begå brott utgör systemet således inte. De kontroll- och stödeffekter som skulle kunna uppnås med intensiv- övervakning torde vidare i de flesta fall kunna uppnås genom en utökad användning av möjligheten att ställa villkor vid permission, t.ex. om vistelseadress, anmälningsplikt hos polis- eller kriminalvårdsmyndighet och hembesök av kriminalvårdspersonal. Den utredning som måste föregå intensivövervakningen och installationen av det tekniska systemet är dessutom resurskrävande och torde inte stå i proportion till de vinster som eventuellt kan uppnås jämfört med andra alternativ. Kriminalvården arbetar intensivt med att följa upp och genomföra de förslag som framförts av den ovannämnda permissions- utredningen. Resultatet av det arbetet följs noga av . Mot denna bakgrund finns det, åtminstone , inte anledning att närmare överväga en lagreglering av möjligheten att använda intensivövervakning med elektronisk kontroll vid permissioner. 11 Lagtekniska frågor Det är viktigt att den föreslagna försöksverksamheten med intensifierade frigivningsförberedelser mot slutet av verkställigheten och användningen av intensivövervakning som ett led i förberedelserna ses som en del i en större helhet där övriga övergångsalternativ och kriminalvårdens arbete med frigivningsförberedelser i stort utgör andra viktiga delar. I lagrådsremissen föreslog regeringenås därför att försöksverksamheten skulleall regleras genom tidsbegränsade ändringar i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) och inte i en särskild försökslag. Enligt vad som tidigare framgått (avsnitt 7.3) kan regleringen av verkställigheten i allt väsentligt ske genom hänvisningar till lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. De skillnader som finns mellan de olika typerna av verkställighet bör framför allt komma till uttryck i föreskrifter och i den praktiska tillämpningen. Den reglering som bör ske i lag är därför inte så omfattande att den kan anses tynga KvaL i någon större utsträckning. Eftersom den intagne fortsätter att vara inskriven vid anstalten (se avsnitt 7.8) finns inte heller några principiella hinder mot att verkställigheten regleras i KvaL. delar denna uppfattning men anser att en särskild försökslag vore att föredra eftersom man på så sätt kan undvika hänvisningar till andra författningar. Av de ovan anförda skälen anser regeringen emellertid att en reglering i KvaL är att föredraEnligt regeringens bedömning . Lagrådet har uttryckt förståelse för detta ställningstagande. Däremot har Lagrådet ifrågasatt den valda tekniken med tidsbegränsade ändringar i KvaL. Lagrådet har påpekat bl.a. att en sådan ordning kan medföra olägenheter om ändringar av permanent karaktär behöver göras i de aktuella paragraferna . Lagrådet har istället föreslagit att någon bestämd giltighetstid för lagen inte föreskrivs utan att den föreslagna regleringen omprövas när erforderlig erfarenhet har vunnits av dess tillämpning. Regeringen ansluter sig till den lagtekniska lösning som Lagrådet förordar. Regeringen avser att återkomma till med en redovisning av erfarenheterna av försöksverksamheten.torde den föreslagna regleringen emellertid inte medföra några praktiska eller lagtekniska olägenheter av betydelse. Enligt KvaL kan en intagen i vissa fall få tillstånd att vistas utanför anstalten (se t.ex. 11, 14 och 34 §§). Av 39 § KvaL framgår att sådana vistelser skall räknas in i verkställigheten av straffet. Den föreslagna verkställigheten med intensivövervakning syftar till att möjliggöra en successiv övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet och utgör på det sättet ett alternativ och komplement till frigång enligt 11 § KvaL och placering enligt 34 § KvaL. Skäl hade därför kunnat anföras för att verkställigheten också skulle kategoriseras som en vistelse utanför anstalt. Likheterna med intensivövervakning som ersättning för korta fängelsestraff är dock så stora att det faller sig mer naturligt att på samma sätt som i det sammanhanget tala om verkställighet utanför anstalt. Det senare begreppet beskriver måhända också mer korrekt den aktuella situationen. För tydlighetens skull föreslås att 39 § KvaL ändras så att det klart framgår att även verkställigheten genom intensivövervakning skall räknas in i verkställighetstiden. I en senare översyn av KvaL bör emellertid dessa och andra begreppsfrågor uppmärksammas ytter- ligare. har påpekat att enligt 9 § lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll får på eget initiativ ändra en underlydande myndighets beslut som den underlydande myndighetens beslut kan överklagas till styrelsen av den som beslutet gått emot. Enligt förbundet avviker regleringen från vad som i allmänhet gäller när beslutanderätten delegeras till underlydande organ. Den beskrivna ordningen gäller generellt inom kriminalvården (enligt KvaL) och det finns inte utrymme att inom ramen för detta projekt behandla och ta ställning till de underliggande principfrågorna. De kommer däremot med största säkerhet att aktualiseras i samband med den ovannämnda översynen av KvaL. 12 Ekonomiska konsekvenser Den försöksverksamhet som föreslås i propositionen innebär totalt sett en ambitionshöjning när det gäller kriminalvårdens arbete med förberedelserna av de intagnas frigivning. Sannolikt finns stora lokala variationer. På sina håll arbetar och dokumenterar man på det föreslagna sättet. På andra håll kommer förslagen att innebära större förändringar och också kräva större personalresurser än som avsätts för de aktuella arbetsuppgifterna. Några remissinstanser, däribland , har ansett att kriminalvården behöver tillföras resurser för att arbetet med frigivningsförberedelser skall kunna intensifieras på det avsedda sättet. Den föreslagna regleringen innebär att ett antal intagna kommer att verkställa en del av sina fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll i stället för på anstalt. Som tidigare konstaterats är det svårt att bedöma hur många intagna det kan bli fråga om. var det 775 personer som frigavs från straff och som inte var utvisade och som därmed kunnat komma i fråga för verkställigheten. Av dem var 110 föremål för § 34-placeringar och hade därför antagligen inte varit aktuella. Dessutom måste ett okänt antal räknas bort på grund av bristande personliga förutsättningar eller motivation. Sannolikt rör det sig om maximalt 200 intagna som kan komma i fråga för den aktuella verkställigheten. Den befintliga tekniken för intensivövervakning med elektronisk kontroll kan användas även för det nu aktuella ändamålet. Enligt vad som upplysts från kriminalvården finns också en sådan överkapacitet att det åtminstone inledningsvis inte krävs någon större nyanskaffning av teknisk utrustning. Den klientgrupp som det här är fråga om kan eventuellt förväntas vara mer resurskrävande under intensivöver- vakningsperioden än de korttidsdömda. Trots detta och trots att det inte är fråga om några stora årliga volymer gör bedömningen att förslaget i denna del i vart fall inte kommer att medföra en ökning av kriminalvårdens kostnader. I ett kortare perspektiv * under ett utvecklingsskede på något eller * bedömer styrelsen emellertid att en viss kostnadsökning kommer att uppstå. Eftersom dygnskostnaden för verkställigheten genom intensivövervakning, även enligt styrelsens egen bedömning, kommer att vara lägre än dygns- kostnaden för verkställighet på anstalt är det enligt regeringens uppfattning troligt att verkställigheten t.o.m. kommer att innebära en viss kostnadsbesparing. Efter att remisstiden har gått ut har antagit regeringens budgetproposition för . Enligt den skall kriminalvården få ett ekonomiskt tillskott . Ett av de områden som pekas ut som prioriterade i propositionen är just kriminalvårdens arbete med frigivningsförberedelser. De eventuella kostnadsökningar som det intensifierade arbetssättet på sina håll kommer att innebära bör därför kunna tillgodoses inom ramen för kriminalvårdens interna budgetarbete. Länsrätten i har påpekat att försöksverksamheten innebär att domstolen kommer att tillföras ett icke ringa antal kriminalvårdsmål. Möjligheten att verkställa korta fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll har bara medfört ett begränsat antal nya mål för domstolarna. De dåvarande regionmyn- digheterna tog ställning till 4 398 ansökningar om sådan verkställighet. I 51 fall överklagades regionmyndighetens beslut till . Av dessa ärenden fördes 13 vidare till länsrätten. Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att det nu aktuella förslaget inte heller kommer att föranleda någon större måltillströmning. Resursbehovet hos beslutsmyndigheter och överprövningsinstanser förväntas således inte bli nämnvärt påverkat av försöksverksamheten. Sammantaget görs bedömningen att den föreslagna försöksverk- samheten inte kommer att innebära några beaktansvärda kostnads- ökningar för kriminalvården eller berörda myndigheter i övrigt. 13 Utvärdering I ordinarie uppgifter ingår att kontinuerligt följa upp verksamheten. Detta är särskilt viktigt när det gäller en försöksverksamhet. bör därför ägna särskild uppmärksamhet åt att försöksverksamheten utformas så att den är lätt att följa upp och utvärdera. Som underlag för regeringens och fortsatta överväganden i frågan är det viktigt att en mer övergripande utvärdering av försöks- verksamheten görs. Det gäller både det intensifierade arbetssättet och användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll som ett led i frigivningsförberedelserna. Som exempel på frågor som bör studeras har tidigare nämnts effekterna av kravet strafftid för verkställighet genom intensivövervakning samt effekterna av att olika myndigheter kommer att besluta om § 34-placeringar för långtidsdömda respektive verkställighet genom intensivövervakning. Överhuvudtaget bör utvärderingen innehålla en beskrivning av försöksverksamheten och så långt möjligt dess effekter samt en analys av behovet av förändringar inför ett eventuellt permanentande. kommer att ges i uppdrag att göra en sådan utvärdering. 14 Författningskommentar 14.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt 7 § Ändringarna innebär att verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §, såvitt avser beslut om särskilda villkor, behandlas på samma sätt som permissioner och vistelser utanför anstalt. 33 § Paragrafen är ny och har behandlats i kapitel 6. gäller att verkställigheten i anstalt redan från början skall vara inriktad på åtgärder som främjar den intagnes möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet och droger efter frigivningen, se bl.a. 4 §. Flera av de åtgärder som nämns i 33 § vidtas också i ett tidigt skede av verkställigheten eller vid upprepade tillfällen under verkställigheten. Härvidlag innebär den nya bestämmelsen ingen förändring. Syftet med bestämmelsen är att markera och tydliggöra de åtgärder som också skall vidtas mot slutet av verkställigheten. Den påverkar således inte det arbete med frigivningsförberedelser som enligt nuvarande reglering skall prägla hela verkställighetstiden. Enligt första stycket skall i anstalt vara inriktad på konkreta förberedelser av den intagnes övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet. När frigivningsförberedelserna bör gå in i denna avslutande fas kan inte anges generellt utan beror på strafftid, personliga och sociala förutsättningar m.m. i det enskilda fallet. Det viktiga är att varje frigivning föregås av en sådan fas. Av andra stycket framgår att den intagnes frigivningssituation skall utredas. Detta sker givetvis i stor utsträckning . Som anförts i avsnitt 6 är det emellertid angeläget att man inom kriminalvården strävar efter att utredningarna skall göras på ett mer strukturerat och enhetligt sätt. Det är också viktigt att man utvecklar arbetsformer som bidrar till att de intagna, andra myndigheter och övriga berörda engageras i förberedelserna för frigivningen. De åtgärder som vidtas och de kontakter som tas skall dokumenteras. Hur detta närmare skall ske bör framgå av de föreskrifter som kommer att utfärda. I fall där strafftiden är kort och de sociala och personliga förutsättningarna är goda kan det räcka med att olika aspekter av frigivningssituationen tas upp och diskuteras med den intagne och att detta dokumenteras. Kriminalvården skall också vidta åtgärder för att den intagnes behov av undervisning, utbildning, ekonomiskt, socialt och medicinskt stöd efter frigivningen i möjligaste mån skall kunna tillgodoses. Regleringen är i huvudsak densamma som enligt den upphävda 16 §. Skillnaden i uttryckssätt innebär dock att i den mån de behov som den intagne ger uttryck för kan bedömas som realistiska är kriminalvården skyldig att vidta aktiva åtgärder så att dessa behov kan tillgodoses. Kriminalvården har givetvis varken skyldighet eller möjlighet att tillhandahålla arbete, bostad, vård m.m. efter frigivningen. Den centrala uppgiften för kriminalvården är i stället att förmedla kontakter med aktuella myndig- heter och organisationer ute i samhället. Syftet bör därvid vara att bygga upp kontaktnät som kan fungera även efter frigivningen. Som tidigare framhållits är det eftersträvansvärt att övergången från anstaltsliv till ett liv i frihet åtminstone efter längre frihetsstraff sker successivt t.ex. genom frigång, placering enligt 34 § eller verkställighet enligt 33 a §. Enligt tredje stycket skall sådana möjligheter övervägas särskilt. I fjärde stycket regleras samverkansfrågor. Frigivningsförberedelserna skall självfallet ske i en nära dialog mellan kriminalvårdens personal och den intagne. I normalfallet bör det vara den intagne som rent faktiskt har kontakterna med andra myndigheter och organisationer. Om detta av något skäl inte är möjligt måste dock kriminalvårdens personal vara beredd att inta en mer aktiv roll. Saknar den intagne helt motivation att delta i förberedelserna av frigivningen bör detta dokumenteras liksom eventuella åtgärder som vidtagits av personalen. Olika frivillig- organisationer, religiösa sammanslutningar, lekmannaövervakare m.fl. bör i många fall kunna fungera som stöd i samband med frigivningen. Även här har kriminalvården en viktig roll när det gäller att initiera kontakter mellan den intagne och aktuella organisationer och enskilda. Inför frigivningen är det också viktigt att de som står den intagne nära om de och den intagne vill det engageras i förberedelserna. 33 a § Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 7.2. Som en förutsättning för verkställigheten anges i första stycket att den skall vara ägnad att främja den intagnes anpassning i samhället. Det innebär att verkställigheten skall vara noga planerad och ha ett uttalat syfte när det gäller den intagnes återanpassning i samhället. En annan förutsättning för verkställighet enligt paragrafen är att den dömde avtjänar fängelse i lägst . Något krav på att det skall vara ett enda utdömt straff ställs inte upp. Det kan alltså vara fråga om flera straff som lagts samman. Verkställighet enligt paragrafen sker utanför anstalt men det är fortfarande fråga om verkställighet av ett fängelsestraff och lagen (1974:202) om beräkning av strafftid är därför tillämplig. I andra stycket anges riktlinjerna för bedömningen om verkställigheten skall beviljas. Den praxis som utbildats vid beslut om intensivöver- vakning som ersättning för korta fängelsestraff bör kunna ge viss vägledning. Som tidigare framhållits måste emellertid samhällsskydds- aspekterna särskilt beaktas. Vid den individuella bedömning som måste göras bör givetvis erfarenheterna från den intagnes tid i anstalt tillmätas stor betydelse. 33 b § Paragrafen är ny och har behandlats i avsnitt 7.3. I paragrafen hänvisas till lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IövL) när det gäller formerna för verkställigheten. Där finns närmare bestämmelser om övervakningen och utegångsförbudet (3 §), alkohol- och drogförbudet (4 §), den lokala åligganden (6 §), den dömdes åligganden (7 §) och de föreskrifter som kan meddelas (8 §). I paragrafen klargörs emellertid också att det utpräglade syftet med verkställighet enligt 33 a § att främja den dömdes återanpassning i samhället kan medföra skillnader i tillämpningen av bestämmelserna. Som närmare utvecklats i avsnitt 7.3 bör det få effekter framför allt på kriminalvårdens arbete med de dömda i samband med hembesök m.m. samt på utformningen av det individuella övervakningsschemat. 35 § Målsäganden skall i vissa fall tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om eventuella utevistelser som den intagne beviljas. Ändringen innebär att detsamma skall gälla i fråga om verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §. 39 § Ändringen har behandlats i avsnitt 9. Den innebär ett tydliggörande av att verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §, på samma sätt som vistelser utanför anstalt, skall räknas in i verkställighetstiden. Syftet med ändringen är att undvika oklarheter i den frågan. Frågan om särskilda skäl talar mot att tiden utanför anstalt räknas in i verkställighetstiden prövas när det gäller vistelser utanför anstalt av (se 58 §). Om ett beslut om verkställighet utanför anstalt enligt 33 a § upphävs är det övervakningsnämnden som, i samband med det, fastställer hur många dagar av straffet som har verkställts utanför anstalt (se 56 a § och 15 § IövL). 56 a § Paragrafen är ny och har i huvudsak utformats enligt Lagrådets förslag. Den har behandlats i avsnitten 7.5 och 7.7. I lagrådsremissen föreslog regeringen att frågor om beslut om verkställighet enligt 33 a § skulle regleras genom en hänvisning till 9 10 §§ IövL. Lagrådet invände emellertid bl.a. att det skulle innebära att det skulle finnas två bestämmelser (9 § IövL och 59 § KvaL) som anvisar samma klagoordning för beslut om verkställighet enligt 33 a §. I enlighet med Lagrådets förslag har hänvisningen till IövL i denna del utgått och erforderliga bestämmelser i stället förts in i paragrafen. Av paragrafens första stycke framgår att det är den intagne som skall ansöka om verkställighet enligt 33 a § och att ansökan skall vara skriftlig (jfr. 9 § IövL). Självfallet har kriminalvården ett ansvar för att bistå intagna som behöver hjälp med att utforma en ansökan. Enligt Lagrådets förslag skulle det av paragrafen framgå att det är som prövar ansökningarna. Någon uttrycklig bestämmelse av den innebörden har dock inte ansetts erforderlig eftersom det enligt huvudregeln i 58 § är styrelsen som fattar beslut enligt KvaL. Av 59 § framgår att styrelsens beslut får överklagas till allmän förvaltnings- domstol. På samma sätt som vid verkställighet genom intensivövervakning som ersättning för korta fängelsestraff åligger det den lokala kriminalvårds- myndigheten att informera de intagna som kan komma i fråga för verkställighet enligt 33 a § om innehållet i IövL samt göra den utredning som krävs för att pröva ansökan (jfr 10 § IövL). Detta framgår av paragrafens andra stycke.