prop · GO0371 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:71 Nytt huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningar Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll Landstingen och är huvudmän för vårdhögskoleutbildningarna, dvs. utbildning till arbetsterapeut, audionom, barnmorska, biomedicinsk analytiker, ortopedingenjör, sjukgymnast, sjuksköterska (inklusive specialistutbildningar) och tandhygienist samt utbildning inom social omsorg. I propositionen föreslås att staten övertar huvudmannaskapet för dessa utbildningar. Med ett övertagande av huvudmannaskapet avses att staten tar över det övergripande ansvaret för att organisera, genomföra och finansiera utbildningarna. Samtliga landsting med undantag av och har under 1995-1999 genom avtal överlämnat ett utbildningsuppdrag till den statliga högskolan. Parterna avser att träffa avtal om att dessa avtal skall upphöra att gälla i samband med att staten tar över huvudmannaskapet för vårdhögskoleutbildningarna. Reformen skall vara kostnadsneutral, och en ekonomisk reglering bör ske genom att det generella statsbidraget till landstingen reduceras med . Som en konsekvens av ett förstatligande av vårdhögskoleutbildningarna föreslås att lagen (1995:1515) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting och lagen (1995:1516) om utjämningsavgift för kommuner och landsting skall ändras så att det för varje landsting och inte längre skall beräknas standardkostnad för högskoleutbildning. Vidare bör det särskilda statsbidraget till landstingen under utgiftsområde 16, vilket uppgick till , upphöra från samma tidpunkt. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1515) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting 5 2.2 Lag om ändring i lagen (1995:1516) om utjämningsavgift för kommuner och landsting 6 3 Ärendet och dess beredning 7 3.1 Bakgrund 7 3.2 Förhandlingsdelegationerna 8 4 Huvudmannaskap 8 4.1 utredningar om huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningar 8 4.2 Huvudsakliga skillnader mellan staten och som huvudman 11 5 Avtal mellan staten och landstingen om vårdhögskoleutbildning 14 5.1 Inledning 14 5.2 Tillkomst och utformning av avtalen 14 5.3 Avtalens tecknande, godkännande och giltighet 15 5.4 Granskning och utvärdering av avtalen 16 6 Utvärdering av vårdhögskoleutbildningar 18 7 Vårdhögskoleutbildningarna 19 7.1 Lokalisering 19 7.2 Enkätundersökningen 20 7.3 Principöverenskommelsen 25 8 Statens övertagande av huvudmannaskapet 26 8.1 Ett förändrat huvudmannaskap 26 8.2 29 8.3 De enskilda utbildningsanordnarna i och 29 8.4 30 8.5 Klinisk praktik 32 8.5.1 Samverkan mellan universitet eller högskola och vårdgivare 32 8.5.2 Tillgång på praktikplatser 32 8.5.3 Ersättning för klinisk praktik 33 8.6 Forskningssatsningar inom vårdhögskoleutbildningarna 34 9 Ekonomisk reglering 36 9.1 Minskning av det generella statsbidraget till landstingen 36 9.2 Upphörande av statsbidraget till utbildning för vårdyrken 36 9.3 Ändringar i utjämningssystemet för landstingen 37 9.4 Statens planerade utökning av utbildningsplatser - 2003 38 Protokoll 10 vid regeringssammanträde 43 Enkätundersökning inför förhandlingar 47 Regeringsbeslut 4 56 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att dels antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1995:1515) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting, 2. lag om ändring i lagen (1995:1516) om utjämningsavgift för kommuner och landsting, dels godkänner 3. vad regeringen föreslår om ett förändrat huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningar (avsnitt 8.1), 4. principöverenskommelsen mellan svenska staten och av om ett statligt övertagande av huvudmannaskapet för landstingens vårdhögskoleutbildningar (avsnitt 8.1). 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1515) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1995:1515) om utjämningsbidrag till kommuner och landsting skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 §1 För varje kommun beräknas standardkostnad för barnomsorg, äldreomsorg, individ- och familjeomsorg, grundskola, gymnasieskola, vatten och avlopp, gator och vägar, näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader, uppvärmningskostnader, kallortstillägg, merkostnader till följd av befolkningsminskning och svagt befolkningsunderlag, barn och ungdomar med utländsk bakgrund samt administration, resor och räddningstjänst. För varje landsting beräknas standardkostnad för hälso- och sjukvård, högskoleutbildning och kallortstillägg. För varje landsting beräknas standardkostnad för hälso- och sjukvård och kallortstillägg. Standardkostnad beräknas också för kollektivtrafik. Kostnaden fördelas mellan kommuner och landsting enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Denna lag träder i kraft . 2.1 2.2 Lag om ändring i lagen (1995:1516) om utjämningsavgift för kommuner och landsting Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1995:1516) om utjämningsavgift för kommuner och landsting skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 §1 För varje kommun beräknas standardkostnad för barnomsorg, äldreomsorg, individ- och familjeomsorg, grundskola, gymnasieskola, vatten och avlopp, gator och vägar, näringslivs- och sysselsättningsfrämjande åtgärder, byggkostnader, uppvärmnings- kostnader, kallortstillägg, merkostnader till följd av befolkningsminskning och svagt befolkningsunderlag, barn och ungdomar med utländsk bakgrund samt administration, resor och räddningstjänst. För varje landsting beräknas standardkostnad för hälso- och sjukvård, högskoleutbildning och kallortstillägg. För varje landsting beräknas standardkostnad för hälso- och sjukvård och kallortstillägg. Standardkostnad beräknas också för kollektivtrafik. Kostnaden fördelas mellan kommuner och landsting enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Denna lag träder i kraft . 2 3 Ärendet och dess beredning 3.1 Bakgrund Landstingen och är huvudmän för vårdhögskoleutbildningarna, dvs. utbildning till arbetsterapeut, audionom, barnmorska, biomedicinsk analytiker, ortopedingenjör, sjukgymnast, sjuksköterska (inklusive specialistutbildningar) och tandhygienist samt utbildning inom social omsorg. Regeringen tillsatte den s.k. med uppgift att bl.a. kartlägga rekryteringsbehovet inom vård- och omsorgssektorn, analysera villkor som påverkar rekryteringen samt ge förslag till åtgärder mot kommande bristsituation inom vårdyrken. Kommissionen hade också som del i sitt uppdrag att "överväga en långsiktig lösning av dimensioneringsfrågan för högre utbildning inom vård- och omsorgssektorn". I detta sammanhang skulle kommissionen även diskutera huvudmannaskapet för vårdutbildningarna och dess effekter för såväl dimensionering av som rekrytering till vård- och omsorgsutbildningarna. Kommissionen redovisade sitt arbete i rapporten Den ljusnande framtid är vård (Ds 1999:44) och föreslog beträffande landstingens vårdhögskoleutbildningar att huvudmannaskapet för dessa i sin helhet skulle överföras till staten . Av rapporten framgick också att kommissionen ansåg att regeringen i detta syfte borde inleda diskussioner med landstingen. Som skäl för kommissionens uppfattning angavs den otydliga rollfördelningen som kommissionen ansåg förelåg med ett huvudmannaskap där landstingen är finansiär medan den statliga högskolan är utförare av utbildning. Representanter för och utarbetade promemorian Underlag för samtal kring vårdhögskolornas huvudmannaskap - en lägesrapport (dnr U2000/1461/UH). Syftet med promemorian var att redovisa dagsläget för vårdhögskoleutbildningarna avseende kostnader, hur den kliniska praktiken var anordnad och finansierad, utbildningsvolym samt styrning och inflytande över utbildningen. Promemorian redovisade en kartläggning av förhållandena som underlag för fortsatta samtal kring vårdhögskolornas huvudmannaskap. I budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1) framförde regeringen att den hade för avsikt att inleda förhandlingar med landstingen i syfte att klargöra under vilka förutsättningar det samlade huvudmannaskapet för landstingens vårdhögskoleutbildningar skulle kunna överföras till staten. inbjöd , samtliga landsting och till ett möte för att diskutera promemorians innehåll. Vid mötet informerades deltagarna om regeringens avsikt att tillkalla en förhandlingsdelegation för den fortsatta beredningen av ärendet. De närvarande ställde sig positiva till att förhandlingar skulle komma till stånd och några övriga synpunkter på promemorians innehåll framfördes inte. 3.2 Förhandlingsdelegationerna Vid regeringssammanträdet bemyndigades chefen för , statsrådet , att tillkalla en förhandlingsdelegation med uppdrag att förhandla med landstingen och i syfte att klargöra under vilka förutsättningar det samlade huvudmannaskapet för landstingens vårdhögskoleutbildningar kunde överföras till staten (dnr U2000/1813/UH). Av direktiven till förhandlingsdelegationen (bilaga 1) framgår bl.a. att en förutsättning för ett ändrat huvudmannaskap är att det sker kostnadsneutralt samt att utgångspunkten skall vara att en eventuell ändring av huvudmannaskapet blir rikstäckande. Med anledning av initiativ i budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1) till inledande diskussioner, utsåg , en förhandlingsdelegation inför kommande överläggningar med regeringen. Förhandlingarna har koncentrerats till två huvuduppgifter: dels att utforma, bearbeta och sammanställa en enkätundersökning (bilaga 2) till samtliga högskolor och landsting som underlag för beräkning av kostnader och utbildningsvolymer, dels att utforma en principöverenskommelse (bilaga 3) om ett förändrat huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningarna från landstingen och till staten. Principöverenskommelsen undertecknades av staten och och godkändes av regeringen och av . För att äga giltighet fordras att principöverenskommelsen också godkänns av , samtliga landsting och . Landstingens och kommuns godkännande beräknas vara klart före beslut. 4 Huvudmannaskap 4.1 utredningar om huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningar Det som i denna proposition kallas vårdhögskoleutbildningar är de utbildningar för vilka landstingen är huvudmän och som i samband med högskolereformen 1977 kom att betecknas som de s.k. medellånga vårdutbildningarna, i jämförelse med de kortare gymnasieutbildningarna och de långa högskoleutbildningarna till bl.a. läkare och tandläkare. Till dessa medellånga vårdutbildningar räknades med dagens benämningar utbildningar till arbetsterapeut, audionom, barnmorska, biomedicinsk analytiker, ortopedingenjör, sjukgymnast, sjuksköterska, sjuksköterska med specialistkompetens och tandhygienist samt yrken inom social omsorg. Frågan om ett förstatligande av landstingens vårdutbildningar har debatterats alltsedan betänkandet Högskolan (SOU 1973:2) som lades fram av utbildningsutredning (U68). Enligt utredningen skulle med högskoleutbildning avses sådan utbildning som förutsätter högre skolunderbyggnad än grundskola eller ställer krav på bestämda erfarenheter utöver . Regeringen och anslöt sig till U68:s förslag till definition och avgränsning av begreppet högskoleutbildning. Beteckningen högskola skulle omfatta alla läroanstalter med högskoleutbildning och därtill hörande forskning. I propositionen Reformering av högskoleutbildningen (prop. 1975:9) framhöll regeringen att det fanns skäl för ett enhetligt, och då i första hand statligt huvudmannaskap för vårdutbildningarna genom att detta skulle främja en helhetssyn på den grundläggande högskoleutbildningen. Huvudmannaskapet behövde dock ses i ett vidare perspektiv än enbart högskolans och flera faktorer ansågs inverka på möjligheten för ett statligt huvudmannaskap. Hit hörde t.ex. frågor som rörde avgränsningen mellan kommunernas och landstingens verksamhetsområden, fördelningen mellan stat och kommun av det ekonomiska ansvaret för skilda slag av offentlig verksamhet, liksom de kommunala vårdutbildningarnas kopplingar till gymnasieskolan och sjukvården. Ett fortsatt kommunalt huvudmannaskap ansågs dock inte innebära att vårdutbildningarna enbart skulle planeras utifrån enskilda landstingskommunala behov utan att samma mål som för den statliga högskolan skulle gälla även i ett regionalt perspektiv. I propositionen Om utbildning och forskning inom högskolan m.m. (prop. 1976/77:59) framhölls åter att ett enhetligt huvudmannaskap skulle främja en helhetssyn på den grundläggande högskoleutbildningen. Regeringen var dock inte beredd att ta ställning till huvudmannaskapet i den blivande innan mera övergripande frågor kring det kommunala och landstingskommunala verksamhetsområdets utveckling klarlagts. I samband med högskolereformen tillsatte regeringen en kommitté, Vård 77 (U1977:06), som i sitt betänkande Ny vårdutbildning (SOU 1978:50) lämnade förslag till en ny organisation av de medellånga vårdutbildningarna. Regeringen behandlade detta i propositionen Vårdutbildningen inom högskolan (prop. 1978/78:197). fattade beslut (bet. 1979/80: UbU 7, rskr. 1979/80:100). Ledningen av och ansvaret för den blev en uppgift i huvudsak för styrelserna för de olika landstingen. I och fick kommunerna motsvarande ansvar. I fanns dessutom, och finns fortfarande, tre fristående sjuksköterskeskolor med egna styrelser som kom att underställas beslut i . Landstingen inrättade för sin högskoleutbildning vårdhögskolor. Några vårdhögskolor ändrade sedan namnet till hälsohögskolor. Vård 77 gjorde inte någon genomlysning av huvudmannaskapsfrågan varför regeringen tillsatte en särskild kommitté, (U1978:16). Kommittén lade fram sitt betänkande Enhetligt huvudmannaskap för högskolan - Förstatligande av de medellånga vårdutbildningarna (SOU 1981:9). Regeringen behandlade huvudmannaskapsfrågan i propositionen om högskoleutbildning m.m. (prop. 1981/82:89) och tog där fasta på resonemang såväl i Vård 77 som i att både ett enhetligt landstingskommunalt och ett enhetligt statligt huvudmannaskap var fullt genomförbart. Därmed blev alternativens ekonomiska konsekvenser av avgörande betydelse. Enligt Huvudmannaskapskommitténs beräkning skulle den totala kostnadsöverföringen uppgå till , vilket enligt kommitténs bedömning skulle vara statsfinansiellt neutralt. Denna uppfattning delades inte av regeringen som ansåg att det av statsfinansiella skäl inte var möjligt att genomföra kommitténs förslag att överföra de kommunala högskoleutbildningarna till staten. Detta blev också beslut (bet. 1981/82:UbU20, rskr. 1981/82:248). I propositionen 1981/82:89 föreslogs dock en rad andra genomgripande organisatoriska förändringar för den landstingskommunala högskoleutbildningen inom vårdsektorn. Förslag lämnades om ny studieorganisation, nytt statsbidragssystem, ny beslutsordning för dimensionering och lokalisering, Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) som ny central myndighet, en ny central antagningsnämnd inrättad av liksom övergång till en ny tjänsteorganisation för den . Den nya organisationen trädde i kraft och den nya tjänsteorganisationen . Vårdhögskolornas situation aktualiserades åter i samband med högskoleutredningens betänkande Frihet - Ansvar - Kompetens: Grundutbildningens villkor i högskolan (SOU 1992:1). uppmärksammade vårdhögskolornas situation och med anledning härav fick en arbetsgrupp inom utredningen till uppgift att särskilt studera vårdhögskolorna. Arbetsgruppen avlämnade en delrapport - Vårdhögskolornas situation (SOU 1992:1) i vilken det påpekades att landstingens vårdhögskolor intar en särställning inom högskoleorganisation, vilket till stora delar ansågs hänga samman med huvudmannaskapet. Enligt arbetsgruppens redovisning utgör vårdhögskolorna en heterogen grupp där det finns avsevärda skillnader beträffande kunskapssyn, kompetens, studieorganisation och inte minst i fråga om resurser mellan olika huvudmän och olika högskolor. Rapporten pekade på att den högskolereform som genomfördes startade en process som lade grunden till en radikal förändring av villkoren för vårdutbildningarna, vilket lett till en förändringsprocess som knappast någon annan sektor inom högskolan genomgått. Rapporten gav upphov till intensiva diskussioner kring vårdhögskoleutbildningarnas situation. En rad övriga rapporter och utredningar presenterades därefter och bl.a. kan nämnas Statskontorets översyn av statsbidraget till vårdhögskolorna (rapport : 25), utredning om vårdhögskolornas organisation och styrformer (Ställdal, , 1991), UHÄ:s översyn av Vårdhögskolornas organisation och innehåll (m.fl., 1991) samt skrivelse (dnr Lf 666/90) där förbundet redogjorde för pågående åtgärder när det gällde styrelseformer för vårdhögskolorna, landstingens insatser beträffande forskningsanknytning, förstärkning av handledarfunktionen inom klinisk praktik m.m. utbildningsutskott har (bet. 1988/89:UbU5, bet. 1989/90:UbU21) kommit till slutsatsen att principiella skäl talar för ett statligt huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningarna men att det statsfinansiella läget inte har gjort detta möjligt. Vid /91 begärde emellertid att huvudmannaskapsfrågan för vårdhögskoleutbildningarna återigen skulle utredas (bet. 1990/91:UbU12, rskr.1990/91:355). Med anledning härav tillkallades en särskild utredare med uppdrag att undersöka möjligheterna att överföra vårdhögskolorna till statligt huvudmannaskap (dir. 1992:03). Utredaren lade fram sitt betänkande Vårdhögskolor-Kvalitet-Utveckling-Huvudmannaskap (SOU 1993:12). Utredaren ansåg att det fanns skäl att överföra vissa delar av utbildningarna till statligt huvudmannaskap för att därigenom uppnå ett mer rationellt utnyttjande av utbildningsresurserna, kunna utveckla sambandet mellan utbildning och forskning samt att generellt stärka vårdhögskoleutbildningarnas ställning. och högskolor - frihet för kvalitet (prop. 1992/93:1) låg till grund för den nya högskolelag (1992:1434) och högskoleförordning (1993:100) som trädde i kraft och som gav universitet och högskolor ändrade planeringsförutsättningar. Högskolans allmänna utbildningslinjer och påbyggnadslinjer avskaffades och generella examina på olika nivåer infördes. De allmänna utbildningslinjerna ersattes av en examensordning för yrkesexamina för de yrken som hade särskilda behörighetskrav. Detta innebar också att flera av utbildningarna förlängdes. Ett nytt ersättningssystem baserat på helårsstudenter och helårsprestationer infördes från och med /94. I utredningen Den ljusnande framtid är vård (Ds 1999:44), föreslås att huvudmannaskapet för landstingskommunala vårdutbildningar inom högskolan i sin helhet överförs till staten . 4.2 Huvudsakliga skillnader mellan staten och som huvudman har haft en viktig roll i uppbyggnaden av vårdhögskolorna och för att ge dessa förutsättningar att utvecklas. I många landsting har också, särskilt , stora ansträngningar gjorts för att höja kvaliteten hos vårdhögskoleutbildningarna. I 2 kap. högskolelagen (1992:1434) och i 2 kap. högskoleförordningen (1993:100) ges riktlinjer för statliga universitet och högskolor och i 11 kap. högskoleförordningen ges bestämmelser om kommuners och landstings högskoleutbildning. Därutöver regleras landstingens verksamhet av kommunallagen (1991:900). Vårdhögskolorna intar därmed en annan ställning särskilt beträffande forskning och forskarutbildning än statliga universitet och högskolor. Nedan följer en jämförelse beträffande hur styr- och ledningsfunktion, anställningsstruktur, forskning/forskarutbildning och resurstilldelning påverkas om en högskola har staten eller ett landsting som huvudman. Styr- och ledningsfunktion 2 kap. högskoleförordningen. Styrelsen för en högskola består, förutom av ordföranden och rektor, av högst tretton ledamöter. 11 kap. högskoleförordningen. för högskolorna skall finnas en eller flera nämnder. För sådan nämnd gäller vad som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen (1991:900). Rektor får i egenskap av utbildningschef vara föredragande i nämnden men ej ledamot. Rektor anställs av regeringen för högst . Behörig är den som uppfyller kraven för anställning som professor eller lektor. Rektor utses av landstingsnämnd ofta en utbildningsnämnd. Reglering av behörighet finns ej. Regeringen utser ordförande i högskolans styrelse och flertalet av styrelsens ledamöter. Styrelsen utgörs av en politisk nämnd i enlighet med 3 kap. kommunallagen. Lärare och studenter har rätt att vara representerade i styrelsen. Lärare och studenter är ej representerade i styrelsen men studenter har rätt att vara representerade i beslutsorgan under styrelsen som behandlar frågor om utbildning och studenternas situation. Högskolelagen och högskoleförordningen reglerar styrelsens uppgifter. Kommunallagen reglerar styrelsens uppgifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får dock meddela föreskrifter om organisationen av landstings högskoleutbildning. Anställningsstruktur Högskolorna får anställa lärare som professorer, lektorer, adjunkter forskarassistenter (inbegripet adjungerade professorer, lektorer och adjunkter) samt timlärare och gästlärare. Högskolorna får inte anställa några andra kategorier av lärare. Landsting skall för sin högskoleutbildning ha lärare med samma behörighet som gäller för adjunkter och lektorer vid statliga universitet eller högskolor. Landsting får inte anställa lärare som professorer. Högskolorna får anställa assistenter, amanuenser eller klinisk assistent. Högskolorna får ha särskilda anställningar för doktorander för att dessa skall genomföra sin forskarutbildning. Motsvarande anställningar finns inte. Forskning och forskarutbildning Samtliga lärosäten har fasta forskningsresurser. Lärosäten som är universitet eller lärosäten som har vetenskapsområden har rätt att anordna forskarutbildning och utfärda doktorsexamen. Vårdhögskolor saknar fasta forskningsresurser. Landsting får inte bedriva forskarutbildning. Resurstilldelningssystem Staten tilldelar sina universitet och högskolor ersättning för utförda prestationer upp till ett takbelopp. Ersättningen består av två delar, ersättning för helårsstudenter och helårsprestationer. beslutar om storleken på ersättningen, för olika utbildningsområden. Dessutom kan högskolorna få ersättning för särskilda åtaganden. Landstingens kostnader för utbildning beräknas av () som en schablonkostnad; en standardkostnad för landstingens högskoleutbildning baserad på helårsstudenter. Standardkostnaden ingår i det kommunala utjämningssystemet. Landstingen erhåller statligt stöd till vårdhögskoleutbildning i form av statsbidrag. 5 Avtal mellan staten och landstingen om vårdhögskoleutbildning 5.1 Inledning I propositionen Utbildning och forskning - kvalitet och konkurrenskraft (prop. 1993/94:177) anfördes beträffande vårdhögskolor att det borde skapas alternativa samarbetsformer med universitet och högskolor för att garantera kvaliteten, mångfalden och den akademiska anknytningen i vårdhögskoleutbildningarna. Det övergripande målet för detta var att höja vårdhögskoleutbildningarnas kvalitet och akademiska anknytning. Forskning och utvecklingsarbete inom vårdhögskoleutbildningarnas karaktärsämnen angavs som viktiga medel för att ge dessa ämnen en klarare profil. Vidare borde vårdhögskolornas kontaktvägar till den statliga forskningsorganisationen stärkas. För att uppnå detta angav regeringen olika alternativ: * staten övertar huvudmannaskapet för vårdutbildning och utgör huvudsaklig beställare av utbildning, * staten övertar huvudmannaskapet samt hela beställaransvaret för vårdutbildningen, eller * landstingen fortsätter att driva utbildning vid vårdhögskolor. Samtliga lösningar förutsatte kostnadsneutralitet som skulle regleras genom avtal mellan staten och berörda landsting. 5.2 Tillkomst och utformning av avtalen Tillkomsten av avtal Regeringen beslöt att tillkalla en särskild förhandlare (dir. 1994:76) med uppgift att utifrån de förslag som förelagts i ovan nämnda proposition, utarbeta förhandlingsunderlag, inklusive ramavtal mellan staten och berörda landsting.