prop · GP036 · 2001-09-06 00:00:00 — Regeringens proposition2001/02:6Partnerskapsavtal mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater ochstaterna i , och StillahavsområdetProp.2001/02:6Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.Stockholm den 6 september 2001Göran ()Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att godkänner partnerskapsavtalet mellanmedlemmarna i gruppen av stater i , och , åena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, det s.k. . Avtalets övergripande mål är att minska och på siktutrota fattigdomen, att åstadkomma en hållbar utveckling och att gradvisintegrera AVS-staterna i världsekonomin. Avtalet omfattar en politisk dimension, handelssamarbete och utvecklingssamarbete.I propositionen föreslås också att godkänner två interna avtal mellanföreträdarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet. Det enaavtalet rör finansieringen och förvaltningen av biståndet inom ramen för detfinansprotokoll som utgör en del av partnerskapsavtalet. Genom detta internaavtal inrättas en nionde europeisk utvecklingsfond. bidrag till fonden kommer att uppgå till , vilket motsvarar en andel om 2,. Det andra avtalet rör åtgärder och förfaranden för genomförande avCotonou-avtalet.Innehållsförteckning1 Förslag till riksdagsbeslut 32 Ärendet och dess beredning 43 Bakgrund 43.1 Historisk utveckling 43.2 Erfarenheter av samarbetet 64 Förhandlingarna om det nya avtalet 75 innehåll 115.1 Ingressen 115.2 Mål, principer och aktörer 125.3 Den politiska dimensionen 125.4 Institutionella bestämmelser 155.5 Samarbetsstrategier 155.5.1 Utvecklingsstrategier 155.5.2 Ekonomiskt samarbete och handelssamarbete 175.6 Utvecklingssamarbetet 195.7 Allmänna bestämmelser för de minst utvecklade AVS-staterna,AVS-inlandsstaterna och AVS-ö-staterna 215.8 Slutbestämmelser 215.9 Bilagorna 226 Det interna avtalet om finansiering och förvaltning av gemenskapensbistånd inom ramen för finansprotokollet till partnerskapsavtalet 247 Det interna avtalet om åtgärder och förfaranden för genomförande avpartnerskapsavtalet 278 Provisorisk tillämpning av avtalen 289 Godkännande av partnerskapsavtalet och de interna avtalen 29Bilagor återfinns i papperstrycketBilagor 1. mellan medlemmarna i gruppen av stater i ,och , å ena sidan, och Europeiska gemenskapen ochdess medlemsstater, å den andra sidan, undertecknat i den 23 juni2000..................................................31 2. Internt avtal mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar,församlade i rådet, om finansiering och förvaltning av gemenskapensbistånd........................805 3. Internt avtal mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar,församlade i rådet, om åtgärder och förfaranden för genomförande avpartnerskapsavtalet AVS-EG........865Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträdeden .........................................................8781 Förslag till riksdagsbeslutRegeringen föreslår att riksdagen:1. godkänner partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater iAfrika, och , å ena sidan, och Europeiskagemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i ,2. godkänner det interna avtalet mellan företrädarna för medlemsstaternasregeringar, församlade i rådet, om finansiering och förvaltning av gemenskapensbistånd inom ramen för finansprotokollet till partnerskapsavtalet,3. godkänner det interna avtalet mellan företrädarna för medlemsstaternasregeringar, församlade i rådet, om åtgärder och förfaranden för genomförande avpartnerskapsavtalet.2 Ärendet och dess beredningLomé-konventionen har reglerat gemenskapens utvecklings- ochhandelssamarbete med länderna i , och (AVS).Den fjärde , reviderad , löpte ut i mars 2000.Förhandlingarna om ett nytt avtal inleddes och pågick tillfebruari 2000 och har gällt en omfattande revidering av samarbetet. Fyraministerkonferenser ägde rum och däremellan förde Europeiska kommissionenförhandlingar med AVS-staternas Brysselrepresentanter i samråd medmedlemsstaterna. deltog aktivt under hela förhandlingsarbetet.Synpunkter inhämtades löpande från främst Styrelsen för internationelltutvecklingssamarbete (Sida) och . Det nya avtalet undertecknades i , , den 23 juni 2000.Partnerskapsavtalet, även kallat , är ett blandat avtal ingångetmellan den Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan ochAVS-staterna å den andra sidan. Det skall godkännas av parterna i enlighet medvarje avtalsslutande parts konstitutionella bestämmelser. Genom ett beslut avministerrådet för AVS-EG, tillämpas avtalet provisoriskt sedan den 2 augusti2000, med undantag främst för de bestämmelser som rör frigörandet ochanvändningen av medel ur den nionde Europeiska utvecklingsfonden ().Som komplement till partnerskapsavtalet har EU:s medlemsstater enats om tvåinterna avtal. Det ena avtalet är en överenskommelse om finansieringen ochförvaltningen av biståndet inom ramen för det finansprotokoll som utgör en delav partnerskapsavtalet. Det andra avtalet reglerar åtgärder och förfaranden förgenomförande av partnerskapsavtalet. De två interna avtalen skall godkännas avvarje medlemsstat i enlighet med dess konstitutionella bestämmelser. Avtalentillämpas provisoriskt, med undantag för de bestämmelser som rör de finansiellaåtagandena.Partnerskapsavtalet, jämte slutakten till avtalet, bifogas som bilaga 1 tillpropositionen. Det interna avtalet om finansiering och förvaltning avgemenskapens bistånd samt det interna avtalet om åtgärder och förfarandenbifogas som bilaga 2 respektive 3 till propositionen.3 Bakgrund3.1 Historisk utvecklingDen Europeiska gemenskapens samarbete med länderna i , ochStillahavsområdet, de s.k. AVS-staterna, går tillbaka till den europeiskaintegrationens början. Den första Europeiska utvecklingsfonden () tillkom isamband med bildandet av Europeiska Ekonomiska Gemenskapen (EEG) genomRomfördragets undertecknande . Då bestod större delen av de nuvarandeAVS-staterna av europeiska besittningar. Den fjärde delen av Romfördragetinnehöll därför bestämmelser om "Associering av ochterritorier". Målet för associeringen var att försäkra sig om nära ekonomiskarelationer mellan gemenskapen och de utomeuropeiska länderna och territoriernagenom frihandel och stöd för ländernas ekonomiska och sociala utveckling. Stödet finansierades utanför gemenskapsbudgeten genom EUF.I början av 1960-talet hade många av besittningarna blivit självständiga och 18afrikanska stater söder om förhandlade gemensamt med EEG. Detta leddetill att den första slöts . Konventionen regleradehandel och bistånd mellan dessa länder och EEG för perioden . Även nufinansierades biståndet genom en särskild fond, 2. slöts den andraYaoundé-konventionen och 3 tillkom. anslutning till EEG år1973 och de nya staternas önskan om en mer jämlik struktur för samarbetet medgemenskapen ledde till förhandlingarna om . Den förstaLomé-konventionen undertecknades mellan EEG:s nio medlemsstater och 46självständiga AVS-stater i huvudstad . Konventionen omfattadebåde handelspreferenser och utvecklingssamarbete. förnyadesvart femte år och till varje konvention skapades en ny utvecklingsfond. Denfjärde löpte emellertid (1990-2000), men enhalvtidsöversyn ägde rum . Den resulterade i det ändringsavtal och denöverenskommelse om finansiering och förvaltning inom ramen för den åttonde ,som lades fram för godkännande i prop. 1995/96:36 (bet. 1995/96:UU24, rskr. 1995/96:257).Syftet med var att främja och påskynda AVS-staternasekonomiska, sociala och kulturella utveckling och stärka och breddaförbindelserna mellan parterna i en anda av solidaritet och intressegemenskap.Med konventionerna avsåg parterna att skapa en modell för förbindelser mellan i- och . Samarbetet byggde på principerna om likställdhet mellan parterna, varje stats rätt att själv bestämma sin politik samt stabilitet i relationerna, bl.a. genom förutsägbara och stabila biståndsflöden. Efterhand har kretsen avAVS-stater vidgats och den fjärde reviderade omfattade 71stater. har emellertid inte omfattats av handelspreferenser och utvecklingssamarbete. I stället harett särskilt bistånds- och handelsavtal förhandlats mellan ochgemenskapen och dess medlemsstater (prop. 1999/2000:80, bet. 1999/2000:UU08,rskr. 1999/2000:203). Dock är ännu inte sektorsavtalen om vin- och spritdryckersamt fiske färdigförhandlade. Över tiden har inte bara kretsen avsamarbetsländer vidgats, utan även nya element tillkommit och inriktningen avutvecklingssamarbetet förändrats. Den fjärde reviderade Lomé-konventionenfastslog bl.a. att respekt för mänskliga rättigheter, demokratiska principer och rättsstaten skall utgöra en väsentlig del ("essential element") avkonventionen.Lomé-konventionen har utgjort ett unikt avtal mellan en grupp givarländer och en bred grupp omfattande både handelspreferenser, utvecklingssamarbeteoch gemensamma institutioner. Lomé-samarbetet har haft en särställning i EG:sutvecklingssamarbete av historiska skäl bl.a. genom samarbetets bredd och dessfinansiering. finansieras genom särskilda bidrag från medlemsstaterna ochinte över gemenskapens budget, till skillnad från utvecklingssamarbetet medländer i , och . Biståndet till AVS-staternafrån uppgick till ca i termer av beslutadeåtaganden, varav i form av skuldlättnadsåtaganden inomramen för det internationella skuldinitiativet för de fattigaste och mestskuldtyngda länderna. Utbetalningarna uppgick till ca underår 2000. Dessutom kan AVS-staterna komma i åtnjutande av EG:sbudgetfinansierade bistånd genom de budgetposter som finns för olika ändamål,exempelvis skydd av miljö och HIV/AIDS-bekämpning.3.2 Erfarenheter av samarbetetLomé-samarbetet har ofta lyfts fram som en modell för partnerskap mellan i- ochu-länder. Detta partnerskap har emellertid inte helt motsvarat förväntningarna.Inom ramen för utvecklingssamarbetet har betydande finansiella resurserkanaliserats till AVS-staterna över åren. har biståndet oftakritiserats för att vara ineffektivt. AVS-biståndet har drabbats av dengenerella bristen på effektivitet i gemenskapens utvecklingssamarbete. Detta tar sig bl.a. i uttryck i långa beredningstider, förseningar i genomförandet avprojekt och program, otillräcklig förmåga att integrera aktuell policy ochresultat av utvärderingar i biståndet samt svag samverkan med partnerlandetsmyndigheter och andra biståndsgivare.När det gäller Lomé-samarbetet har också mängden olika biståndsinstrumentförsvårat ett effektivt utvecklingssamarbete. Ett annat problem har varitautomatiken i resursallokeringen genom de fasta femåriga landramarna, vilketdock delvis ändrades genom revideringen av den fjärde . Systemet med fasta biståndsåtaganden främjade inte en effektiv resursanvändning och har ofta inneburit att resurser låsts till länder med vilka samarbetet avolika skäl inte fungerat väl. Vidare har samarbetet varit alltför fokuserat påsamarbete med de centrala myndigheterna och endast i liten utsträckninginvolverat andra aktörer, såsom lokala myndigheter, det civila samhället ellerden privata sektorn.Under senare år har en rad initiativ för att effektivisera gemenskapens helautvecklingssamarbete tagits. Rådet och kommissionen har antagit en nyutvecklingspolitik som sätter fattigdomsbekämpningen i fokus. En omfattandemetoddiskussion har också förts som bl.a. resulterat i att landstrategier skallutgöra det huvudsakliga styrinstrumentet för samarbetet med alla länder.Partnerskapsavtalet har varit en förebild för dessa reformer, framförallt inompolicyområdet. Vidare är den tungrodda förvaltningen under reformering,exempelvis genom inrättandet av ett särskilt organ för genomförande av detsamlade utvecklingssamarbetet (European Aid Co-operation Office) ochförstärkning av den Europeiska kommissionens delegationer i fält.Inom ramen för har AVS-staterna länge erhållit EU:s mestgenerösa handelspreferenser. Lomé-regimen har givit tullfritt tillträde för allexport med ursprung i AVS-staterna med undantag för vissa jordbruksprodukter och textilier. Särskilda protokoll om bananer, socker, nötkött samt rom har givittullfritt tillträde till EU-marknaden för bestämda kvantiteter. Trotshandelspreferenserna har AVS-staterna totalt sett inte lyckats öka eller ensbibehålla sin andel av EU:s import. som löpt mellan Ioch IV, har AVS-staternas andel av EU-marknaden sjunkit från till ,medan andra u-landsregioner, som , ökat sina marknadsandelar. Ettannat problem är att ensidiga handelspreferenser tillAVS-staterna inte är förenliga med principen om icke-diskriminering enligtartikel 1 i (General on Tariffs and Trade).Inför förhandlingarna om ett nytt avtal presenterade kommissionen ettdiskussionsunderlag, en s.k. "grönbok", vars syfte var att skapa en bred debattom de framtida förbindelserna mellan EU och AVS-staterna. Seminarier omgrönbokens frågeställningar arrangerades i både EU- och AVS-stater.Diskussionerna bidrog till det förslag till förhandlingsdirektiv somkommissionen lämnade till rådet i februari 1998.4 Förhandlingarna om det nya avtaletParterna var överens om att ge nytt liv åt partnerskapet, men gick in iförhandlingarna med något olika utgångspunkter. EU ville skapa en ny ram församarbetet, som var bättre anpassad till framtidens och globaliseringens kravoch som främjade en effektivisering av utvecklingssamarbetet. Enligt EU:sförhandlingsdirektiv, som antogs av rådet , var EU:s mål attfattigdomsbekämpning skulle vara det övergripande målet, att respekten förmänskliga rättigheter och för demokratins och rättsstatens principer skullebekräftas samt att god samhällsstyrning skulle betonas. Vidare skulle samarbetet i större utsträckning omfatta icke-statliga aktörer, biståndet i högre gradfördelas på basis av både behov och resultat samt minska antaletbiståndsinstrument. Dessutom ansåg EU att en ny handelsordning som var förenligmed (WTO:s) regelverk skulle införas. AVS-staternauttalade också en politisk vilja att förnya och modernisera samarbetet, men varsamtidigt angelägna om att bevara de fördelar och förmåner som innehöll. AVS-staterna kom därför i praktiken att framstå som mindreförändringsbenägna.Förhandlingarna inleddes officiellt och pågick till februari2000. ägde fyra ministerkonferenser rum, under vilka parternaenades om övergripande mål och principer och mot slutet även löste uteståendeproblem i förhandlingarna. Däremellan förhandlade Europeiska kommissionen medAVS-staternas representanter. Inom rådet följdes förhandlingarna av en särskildrådsarbetsgrupp som preciserade EU:s förhandlingspositioner.Avtalet undertecknades i , , . Sex nya AVS-stater iStillahavsområdet har anslutit sig till avtalet, som därmed omfattar 77AVS-stater. Av dessa tillhör 40 stater de minst utvecklade länderna.Partnerskapsavtalet är ett långsiktigt avtal som löper , medmöjlighet till revidering . Avtalet omfattar en politisk dimension, ekonomiskt samarbete och handelssamarbete samt utvecklingssamarbete. Dessstruktur är enklare och mer lättillgänglig i jämförelse med Lomé-konventionen.Avtalets övergripande mål är fattigdomsbekämpning, som skall vara förenligt medmålen om AVS-staternas integration i världsekonomin och hållbar utveckling(ekonomiskt, socialt och miljömässigt).Under förhandlingarna uttryckte parterna en vilja att fördjupa den politiskadimensionen av samarbetet. Parterna var överens om att en regelbunden ochfördjupad dialog utgjorde ett viktigt instrument för att uppnå avtalets mål.Ökad tonvikt läggs i avtalet vid respekt för mänskliga rättigheter, demokrati,rättsstatssprincipen och god samhällsstyrning ("good governance"). Underförhandlingarna var parterna eniga om att dessa aspekter utgör en väsentlig delav hållbar utveckling. Parterna enades om att respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen skulle utgöra partnerskapsavtaletsgrundsatser ("essential elements"). Misstankar om brott mot dessa grundsatserkan leda till samråd i enlighet med artikel 96, en klausul som möjliggör ettavbrytande av stöd och annat samarbete i händelse av kränkningar avgrundsatserna. Under förhandlingarna verkade EU för att även godsamhällsstyrning skulle inkluderas som en av avtalets grundsatser. AVS-staternadelade uppfattningen att god samhällsstyrning är en viktig princip, men motsatte sig att principen jämställdes med de andra tre elementen. Ett av skälen tillAVS-staternas motstånd är grundsatsernas koppling till artikel 96, då debefarade att en svag statsförvaltning skulle kunna resultera i åtgärder frånEU:s sida. Genom aktivt svenskt agerande kunde en kompromiss nås enligt vilkengod samhällsstyrning omnämns i avtalet som ett grundläggande element("fundamental element") vilket aktivt skall främjas genom samarbetet. Av avtalet framgår vidare att allvarliga fall av korruption skall vara föremål för detsärskilda samrådsförfarande som regleras i artikel 97, och skall inte enbartbegränsas till sådana fall där EUF-finansierade insatser är involverade. Dennabredare ansats var angelägen för EG som ger betydande budgetstöd tillAVS-staternas statsbudgetar. Om inte en tillfredsställande lösning kan nås vidsamrådsförfarandet enligt artikel 96 eller 97 får åtgärder vidtas, vilket kaninnebära att samarbetet avbryts.En artikel om migration var länge en utestående fråga i förhandlingarna.Oenighet förelåg främst i frågan om en särskild klausul om återtagande avillegala invandrare. Frågan gällde huruvida särskilda avtal om återtagandeskulle kunna inkludera återtagande av andra länders medborgare och statslösapersoner som anlänt till en EU-medlemsstats territorium från ett AVS-land ellervice versa. AVS-staterna accepterade slutligen en återtagandeklausul närgarantier givits för att samarbetet på det här området måste utgå från respekten för individers mänskliga rättigheter, asylrätten, humanitet och värdigbehandling.En viktig nyhet och utmaning är att partnerskapet, i mycket större utsträckningän under , skall omfatta icke-statliga aktörer, såsom detcivila samhället och den privata sektorn. Frågan om dessa aktörers roll ochinflytande i samarbetet var länge en utestående fråga i förhandlingarna. Denöverenskommelse som nåddes innebär att AVS-staternas ansvar för att fastställasina utvecklingsstrategier bekräftas, men att parterna erkänner de icke-statliga aktörernas kompletterande roll i utvecklingsprocessen. De icke-statligaaktörerna skall inte bara engageras i genomförandet av utvecklingssamarbetet,utan också informeras om och inbegripas i samråd om utvecklingsstrategier och om den politiska dialogen.Partnerskapsavtalet lägger grunden för en ny handelsregim. I förhandlingarna var båda parter överens om att behålla en handelsdimension i samarbetet, men hurhandelsordningen skulle se ut var länge en utestående fråga. EU:sförhandlingsmandat förutsåg en femårig övergångsperiod med bibehållande avLomé-konventionens handelspreferenser , som därefter skulleersättas med regionala frihandelsavtal mellan EU och regioner av AVS-stater.AVS-staterna krävde en tioårig övergångsperiod under vilken man ville attmarknadstillträdet till EU inte bara skulle bibehållas utan även förbättras.AVS-staterna krävde vidare att förhandlingarna om nya handelsarrangemang skulleinledas tidigast och ske helt förutsättningslöst utifrån då rådandeförutsättningar.En kompromiss kunde nås vid ministerkonferensen , som innebär att handelspreferenser förlängs fram till och med den 31december 2007, under förutsättning att undantag beviljas från (GeneralAgreements on Tariffs and Trade). Det innebär också fortlevnad avvaruprotokollen för socker och kött . Bananprotokolletförändrades emellertid i syfte att möjliggöra förhandlingar om en lösning ibanankonflikten. Kravet på Europeiska gemenskapen att ge samma fördelaktigamarknadstillträde för AVS-bananer som tidigare togs bort. skall förhandlingar om WTO-förenliga s.k. ekonomiska partnerskapsavtal (regionalafrihandelsavtal) inledas mellan EU och de regioner eller enskilda AVS-stater som så önskar. Målsättningen med dessa ekonomiska partnerskapsavtal är attsuccessivt avlägsna handelshindren mellan parterna i syfte att främja regionalintegration, handel inom AVS-regionerna och ökat deltagande i världshandeln.Inom ramen för dessa förhandlingar åtar sig gemenskapen att förbättraAVS-staternas nuvarande marknadstillträde. De föreslagna avtalen är ömsesidigavilket innebär att även AVS-regionerna och AVS-staterna successivt förbättrarmarknadstillträdet för EG:s export. Hänsyn skall dock tas till AVS-staternasutvecklingsnivå, de socioekonomiska effekterna i dessa länder avhandelsliberaliseringen samt AVS-staternas kapacitet att anpassa sina ekonomiertill liberaliseringsprocessen. Avtalen skall träda i kraft senast den 1 januari2008 och genomföras . Förhandlingarna om ekonomiskapartnerskapsavtal innebär en utmaning både för EU och för AVS-staterna ochkommer att kräva omfattande stöd för att stärka AVS-staternas analys- ochförhandlingskapacitet.De länder som väljer att inte ingå ekonomiska partnerskapsavtal kommer atterbjudas samma förmånliga behandling som ges andra utvecklingsländer genom detallmänna preferens-systemet (, GSP). De minstutvecklade länderna (MUL) är garanterade tull- och kvotfritt tillträde till EG:s marknad för alla varor utom vapen genom rådets beslut ("Everything But Arms", förordning 416/2001). De kan därmed behålla sittförmånliga ensidiga marknadstillträde utan att sluta frihandelsavtal med EG. Deminst utvecklade AVS-staterna får därmed en särställning i förhållande tillandra AVS-stater. Detta kan bli ett försvårande förhållande i förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal. Emellertid kan frihandelsavtal innehålla ävenandra dimensioner än bara tullsänkningar, vilket kan göra dessa intressanta även för MUL.Omfattande reformer har också beslutats inom utvecklingssamarbetet. Underförhandlingarna var parterna eniga om behovet av att effektivisera biståndet.Från EU:s sida var det bl.a. angeläget att skapa ett mer flexibelt system förfördelning av biståndsmedlen på basis av både behov och resultat. AVS-staternaunderströk betydelsen av ett förutsägbart resursflöde och var också angelägna om att behålla instrument för kompensation för fluktuationer iexportinkomster av jordbruksprodukter och mineraler (System for thestabilisation of export earnings from agricultural commodities system, STABEX,respektive Special financing facility for the mining sector, SYSMIN).Överenskommelsen på utvecklingssamarbetets område innebär att såväl behov somresultat skall ligga till grund för fördelningen av biståndsmedlen. Antaletbiståndsinstrument har minskats till ett samlat anslag för gåvobistånd och ettsärskilt anslag för stöd till näringslivsutveckling att hanteras av denEuropeiska Investeringsbanken (EIB). Landstrategier och regionala strategierskall utgöra det centrala styrinstrumentet för utvecklingssamarbetet ochutarbetas gemensamt av EU och respektive AVS-stat eller . Varje landges en indikativ finansiell ram för samarbetet för en femårsperiod, vilken kanrevideras mot bakgrund av uppnådda resultat. Biståndsinstrumenten STABEX ochSYSMIN ersätts av en mekanism för kompensation av fluktuationer i exportintäkter inom ramen för respektive landprogram.I samband med ministerkonferensen kunde EU:s medlemsstater enasom volymen för utvecklingssamarbetet. Uppgörelsen om finansieringen återfinns idet finansiella protokoll som utgör bilaga 1 till partnerskapsavtalet. Av detfinansiella protokollet framgår att det sammanlagda stödet till AVS-staternaskall uppgå till , varav utgörs avgåvobistånd från den nionde europeiska utvecklingsfonden och av lån från EIB:s egna resurser. Tillsammans med outnyttjade medel från tidigare utvecklingsfonder skall dessa medel täcka perioden 2000-2007.Frågan om kriterier för anslutning till avtalet var också en fråga iförhandlingarna. För AVS-staterna var det angeläget att bibehålla den samladeAVS-gruppen och begränsa samarbetet till , ochStillahavsområdet, medan EU ansåg det olyckligt att på förhand uteslutamöjligheten att andra länder skulle kunna ansluta sig till avtalet.