prop · GO03122 · 2001-01-01 00:00:00 — Det är vidare enbart domstolen som får pröva ett överklagande eller en ansökan om omprövning (artikel 105:2). Staten där straffet verkställs får inte hindra den dömde från att framställa ett överklagande eller ansöka om extraordinära rättsmedel hos domstolen och den dömde skall alltid höras innan domstolen beslutar om strafflindring. I övrigt skall verkställigheten ske i enlighet nationell rätt, men den måste vara förenlig med en allmänt godtagen standard för behandling av intagna enligt internationella fördrag (artikel 106:2). Vidare får straffverkställigheten inte ske på bättre eller sämre villkor än de som gäller för andra fångar i verkställighetsstaten. För att bl.a. se till att förhållandena uppfyller föreskriven standard skall domstolen övervaka straffverkställigheten (artikel 106:1). Den dömde skall ha möjlighet att kommunicera med domstolen utan hinder eller granskning (artikel 106:3). En ytterligare begränsning vid straffverkställigheten är att den dömde inte utan Internationella brottmålsdomstolens samtycke får lagföras, bestraffas eller utlämnas till tredje land för någon gärning som begåtts före överlämnandet till verkställighetsstaten (artikel 108). Detta gäller dock inte när den dömde stannar kvar i verkställighetsstaten efter att ha avtjänat sitt straff eller återvänder dit efter att på något sätt ha lämnat staten. Om den dömde flyr till en annan stat får verkställighetsstaten, efter samråd med domstolen, vidta åtgärder för att få tillbaka personen för fortsatt straffverkställighet (artikel 111). Staten kan antingen söka den dömde utlämnad enligt en bilateral eller multilateral överenskommelse eller begära att domstolen begär personen överlämnad, vilket kan ske antingen till den ursprungliga verkställighetsstaten eller till en annan stat för vidare straffverkställighet. En person som inte är medborgare i verkställighetsstaten får, i enlighet med nationell rätt, överföras till en annan stat när straffet är verkställt (artikel 107:1). Det kan vara fråga om en stat som är skyldig att ta emot personen eller som förklarar sig villig att göra det. Personens egna synpunkter skall beaktas och verkställighetsstaten kan naturligtvis även besluta att personen får stanna kvar. Kostnaderna för överförandet kan i vissa fall bäras av (artikel 107:2). I den mån stadgans bestämmelser, se ovan, och nationella regler inte ställer hinder i vägen kan personen också utlämnas till en stat som har begärt detta (artikel 107:3). Automatisk omprövning av fängelsestraff Som en del av uppgörelsen om tillämpliga straff ingick även föreskrifter om automatisk omprövning av fängelsestraff, se avsnitt 5.7. Enligt stadgan skall straffen omprövas när två tredjedelar av ett tidsbegränsat straff eller av ett livstidsstraff har avtjänats (artikel 110:3). Straffet får härvid sänkas om någon eller några särskilt angivna omständigheter föreligger (artikel 110:4). Det kan vara fråga om att personen tidigt och fortlöpande har valt att samarbeta med domstolen i dess utredningar och lagföring eller frivilligt har biträtt vid verkställighet av vissa avgöranden, framförallt när det gäller sådant som slutligen kommer brottsoffren till godo. Även andra klara och väsentliga förändringar av omständigheterna som kan motivera en sänkning av straffet skall beaktas. De sistnämnda omständigheterna skall utvecklas vidare i domstolens bevis- och förfaranderegler. Om den första omprövningen inte leder till någon strafflindring skall domstolen senare ompröva straffet. Tidsintervall och förutsättningar för omprövningen skall framgå av bevis- och förfarandereglerna (artikel 110:5). Verkställighet av andra avgöranden och beslut Bestämmelserna om verkställighet av andra avgöranden som fattar, dvs. om böter, förverkande av egendom och gottgörelse till brottsoffer, är stadgan mindre detaljerad. Anledningen är att reglerna i olika stater för verkställighet av sådana typer av avgöranden varierar avsevärt. I vissa stater kan avgörandet verkställas direkt, medan det i andra stater först måste omprövas och omvandlas till ett nationellt beslut. För att överkomma dessa svårigheter föreskriver stadgan bara en skyldighet för de anslutna staterna att "ge verkan" åt avgörandena (artiklarna 75:5 och 109:1). Hur detta skall ske lämnas däremot till staterna att avgöra. Stadgan föreskriver dock att sådant verkställande skall ske med bevarande av de rättigheter som tillkommer en rättmätig tredje man. Om staten inte har möjlighet att ge verkan åt ett domstolsbeslut om förverkande skall den i stället vidta åtgärder för att återvinna värdet av det utbyte av brott, den egendom eller de tillgångar som har förklarats förverkade (artikel 109:2). Även i detta fall skall tredjemansrättigheter skyddas. Den egendom som har tagits om hand eller, efter avyttring, dess värde skall överföras till domstolen (artikel 109:3). Som tidigare nämnts kan den egendom eller de medel som härigenom inflyter till domstolen, komma att tillföras den brottsofferfond som skall upprättas, se avsnitt 5.6.6. 5.10 Finansiering Bestämmelserna om finansiering återfinns i del 12. Det är stadgepartsförsamlingen som fastställer Internationella brottmålsdomstolens budget inklusive kostnaderna för församlingens, byråns och eventuella underorgans möten. Budgeten skall främst finansieras genom uttaxerade bidrag från parterna i stadgan samt dessutom med medel från FN som godkänts av dess generalförsamling, särskilt med avseende på kostnader med anledning av hänskjutanden till domstolen av situationer från säkerhetsrådet (artikel 115). Vidare kan domstolen ta emot frivilliga bidrag från regeringar, internationella organisationer, enskilda och andra i enlighet med kriterier som skall antas av stadgepartsförsamlingen (artikel 116). Eftersom domstolen inte är ett FN-organ kommer dess normala verksamhet således att i allt väsentligt finansieras genom uttaxerade bidrag från stadgeparterna. Frivilliga bidrag kan endast väntas ge ett visst tillskott. Om FN, genom att dess säkerhetsråd väljer att hänskjuta situationer till domstolen i enlighet med artikel 13 b, förorsakar en väsentlig ökning av arbetsbördan och därigenom kostnaderna, så är emellertid tanken att merkostnaden skall täckas av medel från FN. Denna lösning är en kompromiss mellan dem som hävdade att domstolen, såsom en angelägenhet för hela världssamfundet, helt borde finansieras över FN:s reguljära budget, och dem som menade att domstolen och dess finansiering enbart är en sak för de stater som väljer att ansluta sig. Parternas bidrag skall uttaxeras i överensstämmelse med en av stadgepartsförsamlingen fastställd bidragsskala som grundas på den som gäller för FN:s reguljära budget (artikel 117). Stadgepartsförsamlingen skall anta regler och föreskrifter för den ekonomiska förvaltningen (artikel 113). Förslag härom skall utarbetas av den förberedande kommissionen. 5.11 Avslutande bestämmelser Stadgans avslutande del 13 innehåller sedvanliga slutbestämmelser om undertecknande, ratificering, godtagande, godkännande och anslutning (artikel 125) respektive giltiga texter, vilka är FN:s sex officiella språk (artikel 128). FN:s generalsekreterare är depositarie för stadgan. Denna träder i kraft när sextio stater har tillträtt den (artikel 126). Detta förhållandevis höga antal valdes för att tillförsäkra att vid sitt inrättande har stöd av en vid skara stater i olika delar av världen och därmed kan göra anspråk på att representera hela världssamfundets intresse. Tvistlösning Beträffande tvistlösning föreskrivs att tvister som kan uppkomma om Internationella brottmålsdomstolens rättsskipande verksamhet skall avgöras av domstolen själv. Övriga tvister mellan stadgeparter om tolkningen och tillämpningen av stadgan, som inte kunnat lösas genom förhandlingar, skall hänskjutas till stadgepartsförsamlingen. Denna kan själv försöka lösa tvisten eller lämna rekommendationer om andra sätt. Däri ingår möjligheten att hänskjuta tvisten till den (artikel 119). Reservationer Inga reservationer får göras till stadgan (artikel 120). Denna viktiga bestämmelse var en del av det förhandlingspaket som slutligen antogs. Ett antal stater önskade en möjlighet till reservation, kanske främst beträffande skyldigheten att till domstolen överlämna också egna medborgare (se avsnitt 5.8.1), men också rörande domstolens jurisdiktion över krigsförbrytelser i icke-internationella konflikter. Andra ansåg att en reservationsmöjlighet allvarligt skulle ha försvagat domstolens effektivitet och dessutom varit ologisk vad gäller ett avtal av i hög grad institutionell karaktär. En preciserad reservationsmöjlighet finns dock inbyggd i stadgan som ett led i den slutliga kompromiss som uppnåddes. Det är den övergångsbestämmelse som återfinns i artikel 124 och som medger att en stat, utan hinder av grundreglerna för utövande av jurisdiktion (se avsnitt 5.4.3), vid tillträdet till stadgan får förklara att staten av inte godtar domstolens jurisdiktion över brottstypen krigsförbrytelser. Stadgeändringar Det finns två sätt att ändra stadgan. Ändringar av bestämmelser som är av uteslutande institutionell karaktär kan ske på förenklat sätt och göras när som helst efter stadgans ikraftträdande (artikel 122:1). Detta gäller artikel 35 om domarnas tjänstgöring, artikel 36:8-9 om domarnas representativitet och tjänstgöringsperiod, artikel 37 om vakanser bland domarna, artikel 38 om presidiet, artikel 39:1 (delvis) om organisationen av domstolens avdelningar, artikel 39:2 om kamrarnas organisation, artikel 39:4 om domarnas tjänstgöring vid olika avdelningar och kammare, artikel 42:4-9 om vissa frågor rörande åklagarens kansli, artikel 43:2-3 om vissa frågor rörande registratorskontoret, artikel 44 om domstolens personal, artikel 46 om entledigande, artikel 47 om disciplinära åtgärder och artikel 49 om löner, arvoden och kostnadsersättning. Ändringar av dessa bestämmelser skall antas av stadgepartsförsamlingen eller av en översynskonferens med två tredjedels majoritet av parterna och träder i kraft för alla parter efter antagandet (artikel 122:2). Denna typ av ändringar kräver inte ratifikation eller annat godkännande av stadgeparterna. Andra ändringar av stadgan kan inte ske förrän efter dess ikraftträdande och kräver ratifikation (artikel 121). Detta ger stabilitet åt stadgan. Antagande skall ske vid ett möte med stadgepartsförsamlingen eller en översynskonferens och fordrar två tredjedels majoritet av stadgeparterna. Ändringen träder i kraft för alla parter efter det att ratifikations- eller anslutningsinstrument av sju åttondelar av parterna har deponerats hos FN:s generalsekreterare. En särregel (artikel 121:5) gäller dock för ändringar i artiklarna 5-8, som behandlar vilka brottstyper som omfattas av domstolens jurisdiktion samt beskriver brotten folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Om dessa artiklar ändras, och antingen nya brottstyper införs under domstolens jurisdiktion såsom aggressionsbrott (jfr artikel 5:2) eller förbud mot användande av viss vapentyp eller stridsmetod (jfr artikel 8:2 b xx) eller ändringar vidtas i gällande brottsbeskrivningar, så får inte domstolen utöva sin jurisdiktion med avseende på ett brott som omfattas av ändringen i förhållande till en stadgepart som inte har godkänt denna, om brottet har förövats av den partens egna medborgare eller inom dess territorium (jfr artikel 12). En part som inte godtar en sådan ändring ges också rätt att utan hinder av normalt gällande bestämmelser med omedelbar verkan frånträda stadgan. Anledningen till denna särregel för ändringar av de brottstyper som domstolen har jurisdiktion över och beskrivningen av dessa är den utomordentliga känslighet som omgärdade det slutliga förhandlingspaketets utformning vad gäller brotten och då särskilt frågan om aggressionsbrottets medtagande (se avsnitt 5.3.1). Detta återspeglas även i bestämmelserna i artikel 123 om översyn av stadgan. efter stadgans ikraftträdande skall FN:s generalsekreterare sammankalla en översynskonferens som skall behandla eventuella ändringar av stadgan. Översynen kan innefatta, men är inte begränsad till, förteckningen över de brott som omfattas av domstolens jurisdiktion enligt artikel 5. Denna bestämmelse utgör ett tillmötesgående gentemot dem som var missnöjda med att domstolen inte redan från dess inrättande kan utöva sin jurisdiktion över aggressionsbrottet och dem som hade förespråkat att även terroristbrott och internationella narkotikabrott skulle medtas i brottskatalogen. Det finns med artikel 123 en garanti att dessa frågor behandlas . Även efter denna obligatoriska översynskonferens skall andra sådana sammankallas om en majoritet av stadgeparterna så godkänner. De regler för antagande och godkännande av ändringar av stadgan som beskrivits ovan gäller även vid översynskonferenser. Stadgeparts frånträde I artikel 127 regleras möjligheten till frånträde av stadgan. Ett sådant träder i kraft efter att FN:s generalsekreterare erhållit underrättelse därom (jfr dock särregeln för stadgepart som inte godkänner en stadgeändring beträffande brotten). Av vikt är bestämmelsen att en stat p.g.a. sitt frånträde inte befrias från förpliktelser som den har iklätt sig så länge den var part i stadgan. Frånträdet skall heller inte inverka på pågående brottsutredningar och förfaranden eller på den fortsatta behandlingen av någon fråga där behandling inletts innan frånträdet trädde i kraft. 6 Överväganden och förslag 6.1 tillträde till Romstadgan Regeringens förslag: godkänner tillträde till Romstadgan för . Regeringens bedömning: kan tillträda stadgan utan grundlagsändring. För att till fullo skall kunna uppfylla samtliga de förpliktelser som stadgan medför bör övervägas om regeringsformen skall ändras bl.a. när det gäller den befogenhet att väcka och pröva åtal mot statsråd som enligt 12 kap. 3 § regeringsformen tillkommer vissa svenska organ och som inte kan överlåtas till en mellanfolklig domstol Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. I promemorian föreslås även att skall medge att fängelsestraff som domstolen har bestämt får verkställas i . Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt förslagen om svensk ratifikation och medgivande till straffverkställighet eller lämnat dem utan erinran. Riksåklagaren och har framfört synpunkter beträffande vissa lagregler som föreslås i promemorian, vilka bl.a. avser den närmare utformningen av förutsättningarna för verkställighet av fängelsestraff som bestämt och reglerna om verkställighet av förverkanden. Dessa synpunkter kommer att tas upp till behandling senare i det ärende som gäller lagstiftning med anledning av stadgan. Flertalet instanser delar promemorians bedömning att ett tillträde till Romstadgan inte kräver någon grundlagsändring. för mänskliga rättigheter och humanitärrätt har bl.a. anfört att den tolkning som gjorts i promemorian i fråga om grundlagsskyddad immunitet och förbud mot landsförvisningar också har förts fram av internationella frivilligorganisationer som verkar för mänskliga rättigheter och förverkligandet av domstolen. Justitiekanslern och vid har dock redovisat en annan uppfattning och anfört att ändringar av regeringsformen fordras eller vart fall bör genomföras. Skälen för regeringens förslag och bedömning: tillträde till Romstadgan Frågan om att inrätta en permanent internationell brottmålsdomstol för de grövsta överträdelserna av den internationella humanitära rätten har gamla anor och har behandlats inom FN bildande. Först med det slut och inrättandet av de internationella brottmålstribunalerna för f.d. och har en stadga för en sådan domstol kunnat antas av ett stort antal stater. Den huvudsakliga avsikten med domstolen är att få slut på den straffrihet som i stor utsträckning förekommit beträffande dessa brott genom att sporra staterna att själva utreda och lagföra sådana brott och, i andra hand, tillhandahålla en internationell ordning för lagföring. Inrättandet av domstolen är ett viktigt steg framåt för att främja respekten för de folkrättsliga regler som gäller i väpnade konflikter och för att motverka att allvarliga brott mot mänskliga rättigheter begås också i fredstid. Bland remissinstanserna har betecknat inrättandet av domstolen som mycket lovvärt och ytterst angeläget och vid det förhandlingsresultat som uppnåddes vid diplomatkonferensen i som en viktig milstolpe i folkrättens utveckling vad gäller individuellt ansvar för internationella brott. har understrukit vikten av att vidmakthålla den utveckling mot internationell acceptans och anslutning som antagandet av stadgan inneburit, bl.a. genom en tidig ratifikation av och andra likasinnade länder. bör därför finnas med bland de första 60 anslutna stater vars ratifikationer behövs för att stadgan skall träda i kraft. Försvarsmakten (Högkvarteret) har framhållit det angelägna i att alla deltagare på ett framtida slagfält följer folkrättens regler i krig och att ingen av dessa aktörer skall kunna räkna med att det egna nationella rättssystemet kommer att se mellan fingrarna vad gäller brott mot folkrätten. Detta är särskilt viktigt bl.a. när deltar i fredsfrämjande operationer i ett krigsområde. För Försvarsmakten är det därför angeläget att , utöver att tillträda stadgan, också aktivt verkar för att åstadkomma bredast möjliga anslutning till densamma. har varit starkt engagerat för att främja utvecklingen av den internationella humanitära rätten i väpnade konflikter och mänskliga rättigheter och har aktivt medverkat i det arbete som lett fram till Romstadgan. Genom att tillsammans med andra industrialiserade länder ansluta sig till stadgan kan bidra till att andra stater - där riskerna för väpnade konflikter är mycket större eller sådana konflikter pågår - också ansluter sig. bör därför finnas med bland de 60 anslutna stater som krävs för att domstolen skall komma till stånd. Detta kan beräknas ske . Som redovisas i det följande under särskilda rubriker gör regeringen den bedömningen att Romstadgan inte kräver någon ändring av regeringsformen, men att vissa ändringar likväl bör övervägas för att fullt ut skall kunna leva upp till åtagandena enligt stadgan. Såsom både Justitiekanslern och vid har påpekat bör potentiella konflikter mellan internationella åtaganden och svensk rätt övervägas omsorgsfullt, även om dessa framstår som teoretiska. Regeringen återkommer till denna fråga nedan. Det är emellertid av flera skäl angeläget att har ratificerat stadgan den dag den träder i kraft. Förutom att en svensk anslutning på olika sätt skulle bidra till att domstolen kommer till stånd, innebär en ratifikation före ikraftträdandet att kan vara med och påverka bl.a. antagandet av olika regelverk för domstolen, dess budget samt valet av domare, åklagare och andra funktionärer. Regeringen föreslår därför att skall tillträda stadgan. Regeringen räknar med att återkomma till med ett förslag till den lagstiftning som krävs. I avsnitt 6.2 lämnar vi en översiktlig redogörelse för lagstiftningsbehovet. Verkställighet av domstolens fängelsestraff I enlighet med vad som redovisats i avsnitt 5.9, är de anslutna staterna inte formellt förpliktade att åta sig straffverkställighet för de fängelsestraff som domstolen bestämmer. Däremot är det av största vikt att så många stater som möjligt godtar straffverkställighet för att domstolen skall kunna fungera på ett effektivt sätt. För att på bästa sätt främja domstolen och dess verksamhet bör därmed de anslutna staterna skapa möjligheter för sådan straffverkställighet. hör till de, tyvärr relativt få, stater som har godtagit att fängelsestraff som någon av de internationella brottmålstribunalerna dömer ut får verkställas i landet. Det är närmast en självklarhet att bör åta sig att verkställa fängelsestraff som domstolen har beslutat, vilket också har tillstyrkts av remissinstanserna. Ett beslut i frågan och en bedömning av de närmare förutsättningarna för sådan straffverkställighet bör dock anstå till dess den lagstiftning som behövs med anledning av ett tillträde till stadgan behandlas. En förklaring om medgivande till verkställighet av fängelsestraff kan enligt artikel 103 avges när som helst. En sådan förklaring skall dock göras till domstolen, vilket innebär att det inte kan ske förrän stadgan har trätt i kraft. Därmed behöver det inte nu fastställas vilket närmare innehåll den svenska förklaringen om straffverkställighet bör ges. En översikt av det lagstiftningsbehov som detta ställningstagande ger upphov till lämnas i avsnitt 6.2. Regeringen återkommer närmare till den frågan senare i anslutning till en kommande proposition med förslag till lagstiftning som stadgan föranleder. Romstadgans förhållande till regeringsformen Genom ett tillträde åtar sig att till fullo samarbeta med i enlighet med de närmare bestämmelser som ges i stadgan (artikel 86). åtar sig vidare att säkerställa att det finns nationella förfaranden som möjliggör alla de former av samarbete som föreskrivs (artikel 88). Ett tillträde kräver därmed att lagstiftning införs i fråga om bl.a. överlämnande av misstänkta personer till domstolen för lagföring och olika former av rättslig hjälp, se vidare avsnitt 6.2. Som framgår av redogörelsen i avsnitt 5.8 ger stadgan endast ett mycket begränsat utrymme att vägra en begäran från domstolen att överlämna en misstänkt för lagföring. Stadgan ger därmed domstolen rätt att i enskilda ärenden begära att en viss misstänkt person överlämnas dit för lagföring, en begäran som en stadgepart i princip är skyldig att efterkomma. Vidare gäller att domstolen inte skall hindras i sin verksamhet av folkrättsliga eller nationella regler om immunitet (artikel 27), dvs. att offentlig ställning och därmed sammanhängande immunitet eller särskilda förfaranderegler inte skall undandra någon från straffansvar inför domstolen eller hindra den från att utöva sin jurisdiktion. Det skulle därför kunna komma att uppstå situationer där det är tveksamt om regeringsformen medger att en begäran från domstolen i ett visst fall efterlevs. Detta hänger främst samman med regeringsformens regler om statschefens immunitet (5 kap. 7 §), lagföring av riksdagsledamöter (4 kap. 8 §) eller av statsråd, (12 kap. 3 §) samt det generella förbudet mot landsförvisning (2 kap. 7 §). Av Romstadgan framgår vidare att ett av domstolen fastställt fängelsestraff är bindande och att en stat inte får förändra det på något sätt (artikel 105:1) samt att den stat där straffet verkställs inte får frige den dömde förrän den av domstolen fastställda strafftiden har löpt ut (artikel 110:1). Därmed måste regeringsformens bestämmelser om regeringens nåderätt (11 kap. 13 §) och om resning (11 kap. 11 §) beaktas i samband med ställningstagandet om att tillåta verkställighet av domstolens fängelsestraff i . Härtill måste en bedömning göras i vad mån ett tillträde till stadgan innebär att beslutanderätt eller rättskipnings- eller förvaltningsuppgifter överlåts till domstolen och därmed hur detta i så fall överensstämmer med bestämmelserna i 10 kap. 5 § regeringsformen. De grundlagsfrågor som har angetts behandlas närmare nedan i detta avsnitt. I departementspromemorian gjordes den bedömningen att en ratifikation av stadgan inte kräver någon grundlagsändring. Flertalet remissinstanser har godtagit den bedömningen. Justitiekanslern, och vid har dock anfört att ett tillträde till stadgan fordrar vissa grundlagsändringar eller att sådana i vart fall bör göras. Innan de enskilda frågorna behandlas vill regeringen särskilt lyfta fram följande. Stadgorna för de två internationella brottmålstribunalerna för f.d. och för innehåller bestämmelser som förpliktar alla FN:s medlemsstater och som motsvarar de förpliktelser enligt Romstadgan som har redovisats. Regler om samarbetet med dessa tribunaler finns i lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt (tribunallagen).