prop · GO0388 · 2001-01-01 00:00:00 — Med "behandling" avses varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas beträffande personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering, bearbetning, utlämnande eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning m.m. (se artikel 2 b och 3 § 1 personuppgiftslagen). Registeransvarig är som huvudregel den fysiska eller juridiska person, den myndighet, institution eller andra organ som ensamt eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen och medlen för behandlingen av personuppgifter (se artikel 2 d och 3 § 5 personuppgiftslagen. (När medlen eller ändamålen för behandlingen bestäms av nationella lagar eller andra författningar eller av gemenskapsrätten, kan emellertid den registeransvarige, eller de särskilda kriterierna för att utse denne, anges i nationell rätt eller i gemenskapsrätten.) Principerna för hur behandling av personuppgifter skall ske återfinns i direktivets artikel 6 (se 9 § personuppgiftslagen): Personuppgifter skall behandlas på ett korrekt och lagligt sätt. De skall samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med detta ändamål. Om den senare behandlingen sker för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål blir dock förhållandet annorlunda på så vis att behandlingen inte skall anses oförenlig med det ursprungliga ändamålet även om det ändamålet var ett annat. Dock måste lämpliga skyddsåtgärder beslutas. Slutligen måste personuppgifterna vara adekvata och relevanta. Uppgifterna får således inte omfatta mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till det aktuella ändamålet. I artikel 6 (jfr. 9 § personuppgiftslagen ) behandlas även förvaring av personuppgifter. Direktivet föreskriver att personuppgifter skall förvaras på ett sätt som förhindrar identifiering av den registrerade under än än vad som är nödvändigt för ändamålet. Behandling av personuppgifter är tillåten endast under vissa angivna förutsättningar (se artikel 7 och 10 § personuppgiftslagen). Behandling är alltid tillåten om den registrerade otvetydigt har lämnat sitt samtycke till det. Behandling är också tillåten i fall där den är nödvändig för att fullgöra ett avtal eller en rättslig förpliktelse eller för att skydda intressen som är av grundläggande betydelse för den registrerade. Behandling kan vidare vara tillåten i allmän respektive privat verksamhet under vissa andra i artikel 7 angivna förutsättningar. Slutligen framgår av artikel 8 (se 13 § personuppgiftslagen) att möjligheterna till behandling av s.k. känsliga personuppgifter som t.ex. rör politiska åsikter eller sexualliv är snävare. Artiklarna 10 och 11 innehåller bestämmelser om information till den registrerade. Artiklarna motsvaras av bestämmelserna i 23-25 §§ personuppgiftslagen. Av Artikel 11 följer att om uppgifterna inte har samlats in från den registrerade måste den registeransvarige eller hans företrädare lämna viss information till den registrerade. Sådan information skall lämnas då uppgifterna registreras eller, om utlämnade till tredje man kan förutses, senast när uppgifterna lämnas ut. Undantag från informationsplikten kan föreligga dels när den enskilda känner till utlämnandet, dels om det visar sig omöjligt eller skulle innebära oproportionerligt stor ansträngning att lämna information och dels om registrering eller utlämnande uttryckligen föreskrivs i författning. Dataskyddsdirektivets betydelse för registren De register som berörs av de förestående organisatoriska förändringarna är företagsinteckningsregistret, skeppsregistret, båtregistret och skeppsbyggnadsregistret. Eftersom det kan förekomma personuppgifter i dessa register berörs de av dataskyddsdirektivet. 4.4 Regler för handläggningen av inskrivnings- och registerärenden Allmänt Lagen om företagshypotek innehåller en del bestämmelser för handläggningen av ärenden om inskrivning av företagshypotek. Lagens bestämmelser är emellertid inte uttömmande. I den mån det saknas handläggningsregler i lagen föreskrivs att bestämmelserna om tvistemål i skall gälla i tillämpliga delar (se 4 kap. 3 § första stycket lagen om företagshypotek). Samma modell tillämpas för handläggningen av registerärenden enligt sjölagen. I sjölagen återfinns sålunda en motsvarande bestämmelse om att civilprocessuella regler skall gälla i tillämpliga delar, i den mån inte något annat följer av lagen (se 2 kap. 15 § tredje stycket sjölagen). Slutligen gäller samma ordning för behandlingen av båtregisterärenden enligt lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m. (se 10 § första stycket nämnda lag). Vite och sammanträde för komplettering av utredning enligt sjölagen Möjligheten för inskrivningsmyndigheten respektive registermyndigheten att förelägga vite samt döma ut ett förelagt vite återfinns på flera ställen i aktuell lagstiftning (se 4 kap. 23 § lagen om företagshypotek, 6 och 11 §§ lagen om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m., 2 kap. 20 och 21 §§ sjölagen jämfört med 2 kap. 16 § samma lag samt 6 kap. 6 § fartygsregisterförordningen jämfört med 7 kap. 5 § samma förordning). Bestämmelserna reglerar fullgörande av anmälningsskyldighet, komplettering av ärenden, skyldighet att efter rättelse ge in tidigare utfärdad handling samt kallelse att personligen infinna sig vid sammanträde. Enligt 2 kap. 21 § andra stycket sjölagen får, om ärendet skjuts upp, sökanden föreläggas att ge in den utredning som krävs eller att infinna sig personligen eller genom ombud hos registermyndigheten. Av samma lagrum följer att även någon annan än sökanden får höras och kan föreläggas sådan inställelse. I föreläggandet får vite sättas ut. Följer inte sökanden föreläggandet kan hans anmälan eller ansökan förklaras förfallen. Detta skall sökanden upplysas om i föreläggandet. 4.5 Regler för överklagande Överklagande av slutliga beslut Av 4 kap. 24 § lagen om företagshypotek respektive 2 kap. 19 § sjölagen och 14 § båtregistreringslagen följer att beslut i inskrivnings- och registerärenden samt båtregisterärenden vid inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar och sjöfartsregistret kan överklagas till hovrätt. Av samma bestämmelser framgår vidare att klagotiden i fråga om slutliga beslut är från den inskrivningsdag då beslutet fattades (beträffande båtregisterärenden från den dag beslutet meddelades) och att i övrigt bestämmelserna i om överklagande av tingsrätts beslut är tillämpliga. Enligt en särskild övergångsregel i 1 a § lagen (1984:650) om införande av lagen (1984:649) om företagshypotek träder bestämmelsen om fyra veckors överklagandetid i kraft först den dag som regeringen bestämmer. Fram till dess gäller en överklagandetid från den dag expeditionen i ärendet tillhandahölls sökanden, dock minst från den inskrivningsdag till vilket beslutet hänför sig. Anledningen till att man införde denna övergångsbestämmelse var att handläggningen drogs med långa expeditionstider p.g.a. oförutsedda tekniska problem och att man i de fall där expeditionstiden översteg ville garantera klaganden för att överklaga beslutet (prop. 1985/86:77 s. 3 f.). Av förarbetena till övergångsbestämmelsen framgår att motsvarande bestämmelse i 58 a § lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken användes som förebild. Att en frist om just ansågs tillfredställande hängde samman med att motsvarade den tid som då gällde enligt för överklagande av underrätts beslut (se prop. 1979:20 del B, s 536). Eftersom fyraveckorsfristen ännu inte har satts i kraft är det fortfarande övergångsregeln som gäller. Motsvarande övergångsbestämmelse saknas för beslut av sjöfartsregistret. Överklagande av övriga beslut Vid överklagande av icke slutliga beslut gäller bestämmelserna i (se 4 kap. 24 § andra stycket lagen om företagshypotek och 2 kap. 19 § andra stycket sjölagen). Detta innebär att sådana beslut får överklagas endast under vissa i angivna förutsättningar och att tiden för överklagande är för beslutet eller i vissa fall den dag då klaganden fick del av beslutet (se bl.a. 49 kap. 5 § och 52 kap. 1 § ). För beslut om uppskov enligt 4 kap. 6 § lagen om företagshypotek respektive 2 kap. 21 § sjölagen finns enligt nu gällande regler överhuvudtaget inte någon tidsbegränsning beträffande rätten till överklagande (jfr 49 kap. 7 § och 52 kap. 1 § ). Rättelse av beslut om införing i registren I 4 kap. 22 § lagen om företagshypotek och 2 kap. 29 § sjölagen föreskrivs att om inskrivningsmyndigheten eller registermyndigheten finner att en införing i respektive register innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel eller liknande förbiseende, skall införingen rättas. Motsvarande bestämmelse saknas i båtregistreringslagen. Någon möjlighet till omprövning av beslut på det sätt som är möjligt för vanliga förvaltningsärenden och domstolsärenden finns inte (jfr 27 § förvaltningslagen [1986:223] och 34 § lagen [1996:242] om domstolsärenden). Således har berörda myndigheter tämligen små möjligheter att ändra ett felaktigt beslut. 4.6 Rättelse av registrerad uppgift och skadestånd Dataskyddsdirektivet I direktivets artikel 12 b föreskrivs att den registrerade skall ha rätt att få uppgifter som inte har behandlats i enlighet med direktivet "rättade, utplånade eller blockerade" Detta gäller särskilt om uppgifterna är ofullständiga eller felaktiga. Det finns dock en möjlighet att genom nationell lagstiftning begränsa denna rätt till rättelse om begränsningen är nödvändig med hänsyn till vissa angivna omständigheter, bl.a. statens eller allmän säkerhet eller skyddet av den registrerades eller andras fri- och rättigheter (artikel 13 första stycket). Den registeransvarige är skyldig att utge skadestånd till var och en som har lidit skada till följd av en otillåten behandling eller någon annan åtgärd som är oförenlig med de nationella bestämmelser som har antagits till följd av direktivet (artikel 23). Den registeransvarige skall dock helt eller delvis kunna undgå skadeståndsansvar, om han visar att han inte är ansvarig för den händelse som orsakade skadan. I direktivets ingress har det angetts att möjligheten att befrias från skadeståndsskyldighet skall gälla särskilt då den registeransvarige kan påvisa att ett fel har begåtts av den registrerade eller i vart fall force majeure. Personuppgiftslagen Bestämmelsen om rättelse har i personuppgiftslagen utformats i allt väsentligt med de krav som ställs upp i dataskyddsdirektivet. Den personuppgiftsansvarige är skyldig att på begäran av den registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med den nya lagen eller föreskrifter som har utfärdats med stöd av den (se 28 § personuppgiftslagen). Den personuppgiftsansvarige skall också underrätta en tredje man som uppgifterna har lämnats ut till om åtgärden, om den registrerade begär det eller om mera betydande skada eller olägenhet för den registrerade skulle kunna undvikas genom en underrättelse. Någon sådan underrättelse behöver dock inte lämnas om detta visar sig vara omöjligt eller skulle kräva en oproportionerligt stor arbetsinsats. Även bestämmelsen om skadestånd är anpassad till direktivet. Enligt 48 § första stycket personuppgiftslagen skall den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. Om den personuppgiftsansvarige visar att felet inte berodde på honom kan ersättningsskyldigheten i den utsträckning det är skäligt sättas ned eller helt falla bort (48 § andra stycket personuppgiftslagen). Personuppgiftslagens betydelse i förhållande till andra lagar En av utgångspunkterna för personuppgiftslagen är att särskilda bestämmelser i en registerförfattning gäller före den allmänna lagen och att denna fyller ut endast när särskilda bestämmelser i annan lag saknas (se prop. 1997/98:44 s. 39 f.). Det är således förutsatt att olika registerförfattningar kan innehålla preciserade regler som gäller i stället för de generella bestämmelserna i personuppgiftslagen. Detta gäller dock under förutsättning att de särskilda bestämmelserna inte står i strid med dataskyddsdirektivet. Lagen om företagshypotek och sjölagen Som nämnts ovan under avsnitt 3.5 föreskrivs i 4 kap. 22 § lagen om företagshypotek och 2 kap. 29 § sjölagen att om inskrivningsmyndigheten eller registermyndigheten finner att en införing i respektive register innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel eller liknande förbiseende, skall införingen rättas. Detsamma gäller i fråga om en uppenbar oriktighet till följd av tekniskt fel. Bestämmelserna reglerar även fall där rättelse leder till förfång för en ägare eller innehavare av företagshypoteks- respektive pantbrev. I sådant fall skall det inbördes företrädet mellan de inteckningar som berörs bestämmas efter vad som är skäligt. De parter som berörs av åtgärden skall, om de är kända, ges tillfälle att yttra sig innan rättelsebeslut fattas. Särskilda bestämmelser om skadestånd finns i 5 kap. 1 och 2 §§ lagen om företagshypotek och i 22 kap. 4 och 5 §§ sjölagen. Bestämmelserna reglerar dels rätten till ersättning från staten till följd av beslut om rättelse, dels ersättning för förlust till följd av tekniskt fel. Ersättningsmöjligheten kan i båda situationerna efter vad som är skäligt sättas ned eller helt falla bort, om den skadelidande har medverkat till förlusten genom att utan skälig anledning underlåta att vidta åtgärder för att bevara sin rätt eller på annat sätt medverkat till förlusten genom eget vållande. I fråga om båtar som registreras enligt båtregistreringslagen finns ingen motsvarighet till de nu nämnda bestämmelserna om rättelse och skadestånd. Förklaringen härtill torde vara att registreringsåtgärder enligt den lagen inte har sådan betydelse för den enskilde och den allmänna omsättningen att det har ansetts motiverat med särskilda rättelse- och skadeståndsbestämmelser. 5 Överväganden och förslag 5.1 Register- och integritetsfrågor 5.1.1 Företagsintecknings- och fartygsregistren Regeringens förslag: Det särskilda inskrivningsregistret enligt lagen om företagshypotek skall även fortsättningsvis benämnas företagsinteckningsregistret. Motsvarigheten till det nuvarande informationssystemet för fartygsregistren skall från rättslig synpunkt utgöra ett enda register. Registret skall benämnas fartygsregistret. skall bestå av olika delar; skeppsdelen, båtdelen och skeppsbyggnadsdelen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig har samtliga tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot promemorians förslag. Bakgrund: Som redovisats ovan under avsnitt 4.2 innehåller sjölagen en uppräkning av de olika fartygsregister som förs. Över svenska skepp förs ett skeppsregister, över vissa båtar förs ett båtregister enligt lagen om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m. och över skepp under byggnad i förs ett skeppsbyggnadsregister. Vad gäller inskrivning av ärenden enligt lagen om företagshypotek sker detta i ett särskilt inskrivningsregister, benämnt företagsinteckningsregistret. Benämningen register är inte entydigt definierad i gällande rätt. Däremot innehöll den tidigare gällande datalagen (1973:289) regler om personregister, vilket avsåg register, förteckningar eller andra anteckningar som förs med hjälp av automatisk databehandling och som innehåller personuppgifter som kan hänföras till den som avses med uppgiften. I datalagens förarbeten (prop. 1973:33 s. 118) angavs att, förutom register i vanlig mening, även förteckningar och andra anteckningar omfattades av lagen. Vidare angavs att, för att ett register skulle anses föreligga, det måste vara fråga om behandling från informationssynpunkt av faktiska uppgifter. I EG:s dataskyddsdirektiv får begreppet "register" betydelse enbart för viss hantering av personuppgifter eftersom registerbegreppet är ändamålsenligt med hänsyn till den avancerade datatekniken. Begreppet har således inte någon central betydelse. Om registerbegreppet behålls uppkommer framförallt frågan om de uppgifter som ingår i skepps-, båt- och skeppsbyggnadsregistren i rättsligt hänseende bör anses utgöra ett enda eller flera register. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts ovan har registerbegreppet inte någon central betydelse i dataskyddsdirektivet. Uttrycket används inte heller i personuppgiftslagen (1998:204) och det tidigare begreppet registeransvarig har bytts ut mot personuppgiftsansvarig. Det finns alltså skäl som talar för att registerbegreppet överges. Å andra sidan har i förevarande fall de skilda samlingarna av uppgifter en påtaglig registerkaraktär eftersom de innehåller en väl strukturerad mängd uppgifter som är ägnad för sökning. Det finns även en mängd författningsreglerade register för vilka termen register kan förväntas bli kvar, t.ex. polisens register (se prop. 1997/98:44 s. 39). Härtill kommer att förevarande register även i dataskyddsdirektivets mening är att uppfatta som just ett sådant, d.v.s. en för sökning tillgänglig samling uppgifter. I förarbetena till lagen (2000:224) om fastighetsregister (prop. 1999/2000:39 s. 75 f.) förde regeringen motsvarande resonemang för de skilda samlingar av uppgifter som ingick i det tidigare fastighetsdatasystemet och konstaterade att uttrycket register även fortsättningsvis borde användas. Det sagda leder till att uttrycket register bör användas även på förevarande samlingar av uppgifter. Nästa fråga att ta ställning till är, främst såvitt avser de samlingar av uppgifter som förs av sjöfartsregistret, om informationen bör ingå i ett enda register eller om den bör, såsom nu är fallet, vara uppdelad på flera register. Det bör i sammanhanget betonas att med register avses det rättsliga begreppet och att det således inte är ett tekniskt begrepp som diskuteras. Regeringen förde ett utvecklat resonemang beträffande de olika register som ingick i fastighetsdatasystemet (a. prop. s. 77 f.). Bl.a. konstaterades att en uppdelning på flera register kombinerad med olika begränsningar i möjligheterna för sambearbetning av uppgifter från olika register i och för sig lättare skulle kunna förhindra från integritetssynpunkt oönskade sammanställningar av information. Dessa fördelar bedömdes dock vara tämligen begränsade som en uppdelning på flera register bedömdes i mycket hög grad motverka en ändamålsenlig användning av informationen. Sammanfattningsvis uttalade regeringen att den framtida motsvarigheten till fastighetsdatasystemet i rättslig mening borde utformas som ett enda register och att de integritetsaspekter som talade för en uppdelning på flera register i stället borde tillgodoses genom vissa generella begränsningar i möjligheterna att behandla de uppgifter som ingår i registret. De skäl som regeringen anförde till stöd för att samla den fastighetsrättsliga informationen i ett enda register gör sig även gällande på skepps-, båt- och skeppsbyggnadsregistren. De skilda samlingar av information som förs i dessa register bör därför i fortsättningen ingå i ett enda register. Eftersom sjölagen använder "fartygsregister" som samlingsbegrepp för de olika register som förs vid sjöfartsregistret (se rubriken till 1 kap. 2 § sjölagen) bör det nya registret lämpligen benämnas fartygsregistret. Eftersom all information som förs vid sjöfartsregistret i fortsättningen bör anses som ett enda register, som alltså skall benämnas fartygsregistret, framstår det inte längre som lämpligt att beteckna de skilda samlingarna av uppgifter i de nuvarande skeppsregistret, båtregistret och skeppsbyggnadsregistret som "register". I stället bör man tillämpa samma modell som för det nya fastighetsregistret, nämligen att benämna de skilda informationssamlingarna för "delar" (a. prop. s. 77 f.). Således bör det föreslagna fartygsregistret bestå av tre olika delar, vilka bör benämnas skeppsdelen, båtdelen och skeppsbyggnadsdelen. En sista fråga i sammanhanget är om företagsinteckningsregistrets benämning och disposition stämmer överens med dataskyddsdirektivet och de resonemang som förts ovan. Som har redovisats (se ovan avsnitt 4.2) skall företagsinteckningsregistret vara indelat i registerposter och uppgifterna inom en registerpost redovisas i olika avdelningar. Då det inte är fråga om skilda samlingar av information utan enbart om sättet att disponera och redovisa informationen bör företagsinteckningsregistret även fortsättningsvis utgöra ett enda register, vilket inte behöver delas upp i skilda delar. 5.1.2 Dispositionen av det nya regelverket Regeringens förslag: Förekomsten av nu aktuella register, fartygsregistrets uppdelning i skilda delar samt registrens grundläggande ändamål skall regleras i lag. Övriga frågor med anledning av dataskyddsdirektivet regleras i fartygsregisterförordningen respektive förordningen om företagshypotek. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot promemorians förslag. Hovrätten över och har dock beträffande företagsinteckningsregistret förordat att de från integritetssynpunkt viktiga ramarna slås fast i lagen om företagshypotek samt att frågor som inte är centrala i nämnda hänseende regleras i förordningen om företagshypotek. har anfört att övervägande skäl torde tala för att reglera samtliga frågor med anledning av dataskyddsdirektivet i lag. Skälen för regeringens förslag: Bör regleringen ske i form av lag ? Den nuvarande regleringen av de ovan nämnda registren återfinns i allt väsentligt i förordningen (1985:804) om företagshypotek och i fartygsregisterförordningen (1975:927). Frågan är då om erforderliga justeringar och kompletteringar för en anpassning av dataskyddsdirektivet kan ske i dessa förordningar eller om regleringen bör ske i form av lag. Svensk rätt kräver inte att regler av nu aktuellt slag måste ges i form av lag (jfr. 8 kap. 2 och 3 §§ regeringsformen samt prop. 1997/98:44 s. 58 f.). Regeringen har emellertid i ett tidigare sammanhang uttalat att en målsättning bör vara att, i det fall register med ett stort antal registrerade och ett särskilt känsligt innehåll inrättas, bestämmelser skall meddelas i lag (prop. 1990/91:61 s. 58). Regeringen tillade därvid att detta gäller särskilt i de fall uppgifterna i registret sprids externt i en icke obetydlig omfattning. Regeringen upprepade sitt uttalande i förarbetena till personuppgiftslagen (prop. 1997/98:44 s. 41). I propositionen till bl.a. ny lag om fastighetsregister (prop. 1999/2000:39 s. 78) ansåg regeringen mot denna bakgrund att de från integritetssynpunkt viktiga ramarna för det nya registret borde slås fast i lag. konstaterade emellertid regeringen att om alla frågor skulle regleras i lag skulle detta medföra betydande svårigheter. Dels skulle en sådan lag bli mycket omfattande och svåröverskådlig, dels måste man räkna med att justeringar successivt måste göras beträffande registrets närmare innehåll. Lagstiftningsproceduren lämpar sig mindre bra för detta. Regeringen anförde därför sammanfattningsvis att det mest ändamålsenliga skulle vara att frågor som inte är centrala från integritetssynpunkt regleras i förordning. ställde sig bakom denna bedömning (bet. 1999/2000:BoU8, rskr. 1999/2000:185). Själva förekomsten av nu aktuella register följer av lag (se 4 kap. 1 § lagen [1984:649] om företagshypotek och 1 kap. 2 § sjölagen [1994:1009]). Så bör vara fallet även . Följaktligen bör det nya fartygsregistrets uppdelning i olika delar också framgå av lag (se avsnitt 5.1.1). Som framgår av avsnitt 5.1.4. bör enligt regeringens uppfattning även bestämmelserna om det grundläggande ändamålet för registren meddelas i lag. Den fråga som måste övervägas är om de ytterligare frågor som är centrala från integritetssynpunkt bör regleras i lag eller om det kan anses tillräckligt att låta dessa regleras i förordning.