prop · GO03135 · 2001-01-01 00:00:00 — framhåller att det finns utländska system som kan tjäna som förebild för en eventuell svensk reglering och förordar ytterligare utredning av frågan samt att i det sammanhanget även behovet av föreskrifter eller allmänna råd från inspektionen övervägs. anser att samma ansvar bör gälla för de finansiella instituten som vid professionell rådgivning i övrigt. menar att det är svårt att bedöma behovet av en utredning om rådgivaransvar men har inget emot att frågan utreds. ställer sig positiva till ett förstärkt konsumentskydd vid finansiell rådgivning. i och ställer sig positiva till förslaget. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt pekar på vikten av en riktig problemanalys för det fall frågan skall utredas vidare. instämmer i kommitténs bedömning att det krävs en betydligt djupare analys av hur lagstiftning skall utformas och påpekar att en alltför långtgående lagreglering kan leda till en överdrivet försiktig rådgivning. har svårt att se hur en lagstiftning skulle kunna utformas på detta område och ser därför inget behov av en utredning med sådan inriktning, men anser det vara befogat med en genomgång av de rena rättsfrågor som kan aktualiseras vid finansiell rådgivning. instämmer i kommitténs slutsatser och tillstyrker förslaget. Konsumentråd tillstyrker förslaget. avstyrker kommitténs förslag till särskild lagstiftning eftersom risken finns att rådgivningsverksamheten kan komma att flyttas till andra länder och föreslår i stället att ges i uppdrag att kontrollera kvaliteten på den ekonomiska informationen och rådgivningen i branschen. Skälen för regeringens bedömning: Bankernas och andra finansiella företags verksamhet har på olika sätt förändrats . Företagen har i allt högre grad kommit att arbeta med tjänster som i viss mån skiljer sig från den traditionella in- och utlåningsverksamheten. Det som härvid främst avses är marknadsföring och försäljning av olika typer av finansiella tjänster och produkter. Exempel på sådana tjänster är köp och försäljningar av sparprodukter såsom värdepappersfonder, svenska och utländska aktier, räntebärande instrument och pensionsförsäkringar. Sådana tjänster och produkter är något som berör de flesta svenskar. Andelen vuxna svenskar som äger finansiella instrument har ökat från till . Dessa tjänster riktade direkt till konsumenter har också fått ökad betydelse för banker och andra finansiella instituts lönsamhet. Betydelsen av de finansiella tjänsterna för de finansiella företagen har därtill förändrat banktjänstemännens roll på så sätt att de i större utsträckning kommit att agera som rådgivare och försäljare av finansiella tjänster. För konsumenterna har utvecklingen på det finansiella området inneburit att de har fått ökad möjlighet att agera på de finansiella marknaderna. Genom att konsumenterna i ökad utsträckning tagit steget från traditionellt banksparande till att placera sina sparmedel i t.ex. värdepappersfonder eller aktier har också behovet av kunskap ökat. Som alternativ till ett tryggt sätt att spara pengar med en relativt säker avkastning erbjuds numera ett mycket stort antal investeringsalternativ med varierande riskprofil. Genom Internet har enskilda konsumenter beretts tillträde till aktiemarknaden på ett sätt som var förbehållet mäklare. I olika sammanhang har framförts åsikten att det finns problem i samband med företagens rådgivning till konsumenter. Ett problem kan vara att det ligger en intressekonflikt i det förhållandet att de finansiella företagen, även inom ramen för ett rådgivningsuppdrag, eftersträvar att sälja endast sina egna produkter. Ett annat problem kan vara svårigheterna att klargöra de olika roller som företagen har gentemot konsumenterna, dvs. som säljare respektive rådgivare. Vidare har den åsikten framförts att rådgivarna inte alltid besitter nödvändig kompetens och erfarenhet för uppgiften. Även om utgångspunkten är att varje placering i värdepapper eller aktier innebär en risk är det viktigt att konsumenterna görs uppmärksamma på denna risk. Olika placeringar medför olika grad av risk och olika möjlighet till avkastning. Ändamålet med sparandet, konsumentens totala ekonomiska situation och det tidsperspektiv i vilket placeringen görs är faktorer som bör påverka valet av sparform. Den enskilde konsumenten har normalt små möjligheter att göra bedömningar om vilken typ av placering som är mest lämplig. Mot denna bakgrund är konsumenterna i stort behov av den rådgivning som bankerna och de andra finansiella företagen erbjuder. Därmed aktualiseras också frågan om vilket ansvar företagen har för de råd som de ger till konsumenterna och vad som kan krävas av rådgivarna. För vissa typer av rådgivare är ansvarsfrågan reglerad i särskild lagstiftning. Detta gäller t.ex. enligt lagen (1989:508) om försäkringsmäklare. I saknas dock allmänna regler om ansvar för finansiell rådgivning. I stället tillämpas regler om sysslomän (18 kap. handelsbalken) samt allmänna skadeståndsrättsliga och avtalsrättsliga principer. Regeringen ser, i likhet med kommittén och flertalet remissinstanser, behovet av en djupare och mer noggrann analys. En särskild utredare har därför tillkallats för att kartlägga och analysera frågor om konsumentskyddet vid finansiell rådgivning (Ju 2001:03, Dir. 2001:41). Utredaren skall kartlägga rättsläget när det gäller rådgivarens ansvar vid finansiell rådgivning till konsumenter. Utredaren skall vidare kartlägga dels de egenåtgärder som vidtas av de finansiella företagen för att uppnå en hög kvalitet på rådgivningen, dels berörda myndigheters arbete på området. Kartläggningen skall följas av en analys av frågan om vilka åtgärder som kan vara lämpliga att vidta för att stärka konsumentskyddet i samband med finansiell rådgivning. Utredaren skall i det sammanhanget undersöka om det finns behov av särskilda bestämmelser av näringsrättslig eller civilrättslig natur. Om utredaren finner att ett sådant behov finns, skall utredaren också lämna förslag till reglering. Utredaren skall dessutom undersöka behovet av andra lämpliga åtgärder som kan vidtas i syfte att stärka konsumenternas ställning på området och får lämna förslag även till sådana åtgärder. 7.5 Etiska fonder Regeringens bedömning: Information om s.k. etiska fonder bör vara tydlig och klar och berörda myndigheter bör noga följa utvecklingen av denna typ av fonder. bör därför få i uppdrag att verka för en förbättring av informationen om etiska fonder. Kommitténs bedömning: överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: menar att det finns ett ökande intresse bland småsparare att investera sina pengar i s.k. etiska fonder. Detta innebär att fondförvaltaren undviker företag som producerar exempelvis vapen, alkohol, möbler av tropiska trädslag, energi baserad på olja eller kärnkraft eller tillåter barnarbete eller undermåliga arbetsvillkor för de anställda. I finns det fonder med miljöinriktning. har det dessutom blivit vanligare med fonder som placerar kapital utifrån andra etiska utgångspunkter. Fonderna avstår från att investera i företag som diskriminerar på grund av kön, etnisk tillhörighet eller religion. Regeringen konstaterar att marknadsföringen på detta område förefaller relativt omfattande och att konsumenternas intresse för att placera sina tillgångar i aktiefonder som gör placeringar utifrån etiska ställningstaganden förefaller ha ökat. Regeringen menar, i likhet med kommittén, att det är viktigt att berörda myndigheter noga följer denna utveckling och verkar för att informationen är klar och tydlig samt utformad på ett sådant sätt att konsumenter kan göra väl överlagda val på marknaden för etiska fonder. bör därför få ett sådant uppdrag. Det bör dock noteras att om den information som lämnas av fondförvaltare inte är vederhäftig utgör den otillbörlig marknadsföring och kan angripas av och KO med stöd av reglerna för marknadsföring. 8 Arbetet med produktsäkerhet, särskilt när det gäller barns säkerhet, skall förstärkas 8.1 Barns säkerhet Regeringens bedömning: Arbetet med barns säkerhet bör även fortsättningsvis vara ett prioriterat område. Skälen för regeringens bedömning produktsäkerhetsarbete Att skydda konsumenternas hälsa och säkerhet är ett av de övergripande målen för den svenska konsumentpolitiken. Det är också ett prioriterat område inom EU. produktsäkerhetsarbete utgår från behovet av att minska antalet produktrelaterade olyckor i samhället och att tillförsäkra konsumenterna en marknad med säkra varor och tjänster. Efter EU-anslutningen har detta perspektiv fått en ny och väsentligt mer omfattande dimension. Den fria rörligheten av varor och tjänster utgör två av de fyra hörnstenarna i den inre marknaden och självfallet förutsätts då att produkterna och tjänsterna är säkra. , då en mer sammanhållen strategi för ökad produktsäkerhet utvecklades, har arbetet hos baserats på fem delområden - skaderapportering, produktsäkerhetsforskning, standardisering, marknadskontroll och konsumentinformation. Det skadeförebyggande arbetet vid inriktades tidigt mot särskilda prioriterade grupper, såsom barn och äldre. Utöver ett långsiktigt arbete med leksakers och barnomsorgsprodukters säkerhet, som inrymt såväl högre säkerhetskrav på produkterna som information till konsumenter i olika former, har satsningar genomförts för att öka användningen av personlig skyddsutrustning. utarbetade säkerhetsriktlinjer för bl.a. flytvästar och hjälmar för fritidsbruk, t.ex. för ridning, utförsåkning på skidor och för cykling. En omfattande informationsspridning i form av broschyrer, tidningsartiklar och kampanjer, i några fall i samarbete med andra myndigheter, har resulterat i en förhållandevis hög användningsfrekvens av barnhjälmar, skid- och ridhjälmar samt flytvästar. Samarbete sker med flera myndigheter. Det delade ansvaret för EG-direktivet om personlig skyddsutrustning med Arbetarskyddsstyrelsen har varit en plattform för ett väl fungerande samarbete i övrigt. Ett visst samarbete inom säkerhetsområdet sker också med , , , , och . Det är dock förhållandevis sällsynt med ett direkt projektsamarbete mellan nämnda myndigheter och . Barnens säkerhet i centrum Barn kan inte förutsättas själva bedöma risker eller läsa varningstexter. Målsättningen är därför att produkter och tjänster som är avsedda för barn skall vara så säkert konstruerade som möjligt. Barn är därför en prioriterad målgrupp i säkerhetsarbete och barnsäkerhet bör även fortsättningsvis prioriteras. Inom standardiseringsarbetet är under innevarande år engagerat i framtagande av standarder för exempelvis cigarettändare, knallpulverpistoler och hjälmar. Vad gäller marknadskontroll planeras kontroller av bl.a. napphållare, lära-gå stolar och badstolar. använder flera olika informationskanaler för att öka kunskaperna om säkerhetsrisker. Genom satsningar på IT, TV-programmet , kampanjer och skolmaterial nås såväl konsumenter som personer som vidareförmedlar information, som t.ex. konsumentvägledare och journalister. Arbete med barns säkerhet sker även på det internationella planet, såväl inom EU som inom ramen för internationella samordningsorgan. Mot bakgrund av den diskuterade utvidgningen av EU har informerat flertalet berörda kandidatländer om arbetet med marknadskontroller och barnsäkerhetsinformation. 8.2 Översyn av produktsäkerhetslagstiftningen Regeringens bedömning: Produktsäkerhetsarbetet behöver förstärkas på flera punkter. I samband med genomförandet av EU:s kommande, nya produktsäkerhetsdirektiv bör en översyn göras av den svenska lagstiftningen och det svenska arbetet med produktsäkerhet. Skälen för regeringens bedömning: Produktsäkerhetslagen (1988:1604) trädde i kraft . Lagen innehåller regler som skall motverka att varor och tjänster orsakar skada på person eller egendom. 1992 antog ett direktiv om allmän produktsäkerhet (92/59/EEG). Genom ändringar i produktsäkerhetslagen 1994 anpassades den svenska lagstiftningen till EG-direktivet. Enligt direktivets artikel 16 skall efter det att direktivet trädde i kraft, med stöd av en rapport från kommissionen, avgöra om direktivet skall justeras. påbörjade kommissionen en översyn av direktivet. Ett förslag till ett nytt produktsäkerhetsdirektiv lades fram av kommissionen . Under det svenska ordförandeskapet har rådet antagit en gemensam ståndpunkt som innebär vissa förändringar i förhållande till kommissionens förslag. Förslaget i enlighet med den gemensamma ståndpunkten har därefter lämnats över till parlamentet och förhoppningsvis kan det nya produktsäkerhetsdirektivet komma att antas under det svenska ordförandeskapet eller snart därefter. Det är regeringens ambition att förstärka arbetet med produktsäkerhet. En utökad marknadskontroll och en förbättrad skaderapportering är viktiga förutsättningar för att kunna garantera säkra varor och tjänster för konsumenterna. Det är därtill viktigt att olika myndigheters uppgifter och ansvar på produktsäkerhetsområdet är klara och tydliga och att befintliga resurser utnyttjas på bästa sätt. Enligt vad regeringen nu kan förutse kommer ett nytt produktsäkerhetsdirektiv att nödvändiggöra en översyn av den svenska lagstiftningen på produktsäkerhetsområdet och det framstår som lämpligt att i samband därmed se över även myndigheternas arbete med produktsäkerhet. Regeringen avvaktar därför det nya direktivet och kommer först i samband med den nämnda översynen att ta ställning till kommitténs förslag vad gäller marknadskontroll och standardisering (se vidare avsnitt 8.4 och 8.5). 8.3 Skaderapportering Regeringens bedömning: En effektiv skaderapportering är nödvändig för att kunna skapa långsiktiga strategier för en ökad säkerhet för konsumenterna. Kommitténs förslag om skaderapportering bör behandlas i samband med den kommande propositionen om nationella mål för folkhälsan. Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att det skapas ett nationellt, heltäckande skaderegister. Remissinstanserna: i , och Konsumentråd har anfört att kommitténs bedömning bör kompletteras med att det är lika viktigt att är drivande för att effektiva skaderegister byggs upp på europeisk och internationell nivå. , , , Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, , , SWEDAC och tillstyrker förslaget. tillstyrker förslaget och tillägger att man också bör verka för att landstingen bygger upp regionala register. Skälen för regeringens bedömning: Basen i produktsäkerhetsarbete har oftast varit anmälningar från konsumenter eller konsumentvägledare om farliga produkter eller från läkare och sjukvårdspersonal om faktiskt inträffade olyckor. Större undersökningar som genomfördes kompletterade kunskapsbilden och gav underlag till satsningar inom hela barnsäkerhetsområdet. Sådana satsningar har bl.a. gällt användningen av hjälmar i olika former och av flytvästar. De baskunskaper som byggde upp har även varit en förutsättning för deltagandet i den europeiska standardiseringen och . Kontinuerliga data om olyckor och skador samt kunskap om på vilket sätt olika produkter och tjänster förorsakar eller medverkar i olycksförloppen, är nödvändiga för att det skall vara möjligt att på ett systematiskt och långsiktigt sätt utveckla strategier för en ökad konsument- och produktsäkerhet. I och med inträdet i EU förväntades bygga upp ett register med data om olyckor i hemmet och inom ramen för EHLASS, European Home and . Den svenska EHLASS-registreringen påbörjades . På regeringens uppdrag lämnade ett förslag till ett framtida svenskt skaderapporteringssystem (Förslag till representativ, nationell skaderegistrering enligt EHLASS, rapport 1998:12 samt EHLASS - skaderegistrering i för ökad konsumentsäkerhet, rapport 1998:15). Enligt bör ett sådant system uppfylla kriterierna nationell representativitet, hög kvalitet och finansiell och resursmässig uthållighet. Kommitténs förslag angående skaderapportering avser regeringen att ta ställning till i samband med den kommande propositionen om nationella mål för folkhälsan. Detta beror på att frågan om ett nationellt skaderegister även har behandlats i slutbetänkande Hälsa på lika villkor - nationella mål för folkhälsan (SOU 2000:91). I det betänkandet föreslås bl.a. att ett sådant register bör inrättas av . Regeringen anser att det är viktigt att förslagen om skaderegistrering behandlas i ett sammanhang och finner det lämpligt att ta ställning till båda kommittéernas förslag inom ramen för beredningen av den kommande folkhälsopropositionen. 8.4 Marknadskontroll Regeringens bedömning: En effektiv marknadskontroll på produktsäkerhetsområdet är nödvändig. I samband med översynen av produktsäkerhetslagstiftningen avser regeringen att se över frågan hur en utökad marknadskontroll kan finansieras. Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att marknadskontrollen bör utökas väsentligt och resurser för detta bör tillföras . Marknadskontrollerna bör utföras i samarbete med den lokala konsumentverksamheten, verket egen personal eller av fristående företag eller organisationer på verkets uppdrag. Remissinstanserna: i , , , Konsumentråd, , och kommuner, , och Näringslivets Delegation för Marknadsrätt tillstyrker förslaget. SWEDAC tillstyrker förslaget, men påpekar att styrelsen behöver tilldelas resurser för att uppfylla kommitténs förslag. Statskontoret avstyrker förslaget till den del det avser att lokal marknadsbevakning skall bli en lagstadgad uppgift. anför att man inte kan ta ställning i sak, men påpekar att en väl fungerande marknadskontroll är en av förutsättningarna för att EU:s inre marknad skall fungera på ett bra sätt. Skälen för regeringens bedömning: Tillsyn och marknadsbevakning på produktsäkerhetsområdet brukar betecknas marknadskontroll. Med detta avses kontroll över att de produkter som finns på marknaden uppfyller de lagkrav som ställs, att de är märkta och provade på det sätt som föreskrivs och att tillverkaren/importören upprättat viss dokumentation om produkten som skall finnas tillgänglig för de marknadskontrollerande myndigheterna. Produktsäkerhet är ett i huvudsak harmoniserat område inom EU. De gemensamma EU-reglerna har två syften, dels att produkterna skall upprätthålla en viss säkerhetsnivå, dels att den fria varucirkulationen skall tryggas. Marknadskontroll anses av EU vara en myndighetsuppgift och ett åtagande som åvilar medlemsstaterna. Marknadskontrollen omfattar två steg, dels marknadsövervakning genom inspektioner samt notifikationer och klagomål, dels ingripanden vid överträdelser. Marknadskontrollen sker i konsumenternas intresse, men också i näringsidkarnas intresse för att konkurrensen skall ske på lika villkor. Marknadskontrollen skall bidra till att EU:s inre marknad fungerar effektivt samt till att medborgarna får förtroende för den och de produkter som säljs på den inre marknaden. Förverkligandet av den inre marknaden har inneburit att kontroller av produkters säkerhet vid nationsgränserna inom EU har försvunnit. krav på att myndigheter skulle förhandsgodkänna vissa produkter för att de skulle få säljas har i huvudsak avskaffats. I stället sker myndighetskontrollerna stickprovsmässigt efter marknadstillträdet. Det är den som släpper ut produkterna på marknaden, i normalfallet tillverkaren eller importören, som har ansvaret för att produkterna uppfyller de krav som ställs. Även handeln har ett ansvar för produkters säkerhet. För det mesta räcker det att tillverkaren eller importören själv intygar att produkten uppfyller kraven. Även om de flesta näringsidkare bedriver ett seriöst säkerhetsarbete ställer dessa faktorer stora krav på en effektiv och fungerande marknadskontroll för att säkerställa att farliga produkter inte förekommer på marknaden. Kravet på att utföra marknadskontroll är inte enbart en skyldighet som följer av medlemskapet i EU. har alltsedan tillkomsten av en produktsäkerhetsbestämmelse i marknadsföringslagen 1976 haft ansvar för att bevaka att regler om produktsäkerhet efterlevs. och därefter EU-inträdet har dock inneburit krav på en aktiv och systematisk bevakning och har också medfört att regler för vissa produktområden tillkommit. I huvudsak har medlemskapet på detta område lett till en höjning av konsumentskyddsnivån i . Till skillnad från de flesta EG-direktiv på konsumentområdet , är direktiven på de särskilda produktområdena s.k. maximidirektiv, vilket innebär att medlemsländerna inte får ställa upp strängare krav för produkternas utformning. Krav på att en aktiv marknadskontroll skall bedrivas finns i de EG-produktdirektiv som är utformade enligt den s.k. nya metoden och i EG:s allmänna produktsäkerhetsdirektiv. har tillsyn över de konsumentprodukter som faller under EG:s generella produktsäkerhetsdirektiv, dvs. alla produkter som inte regleras av särskild lagstiftning. Produktsäkerhetsdirektivet har genomförts i genom ändringar av produktsäkerhetslagen. är dessutom tillsynsmyndighet för två av de produktområden som regleras av de särskilda produktdirektiven - leksaker och personlig skyddsutrustning för privat bruk. Dessa direktiv har genomförts i svensk lagstiftning genom särskilda lagar. Verket berörs också av EG:s direktiv om maskiner, t.ex. när det gäller gräsklippare och andra maskiner för hushållsbruk. Vad avser säkerheten hos elektrisk materiel, i huvudsak konsumentprodukter, bedriver en väl fungerande marknadskontroll. I har beslutat att marknadskontrollen skall utföras av de sektorsmyndigheter som har tillsyns- och föreskriftsansvar över speciella områden. har dessutom utsett SWEDAC (Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll) till samordnings- och kontaktorgan för den svenska marknadskontrollen. SWEDAC skall bl.a. främja effektivitet i kontrollinsatserna på olika områden och vara kontaktpunkt gentemot EU-organ. Som ett viktigt underlag för detta arbete har SWEDAC bildat ett Marknadskontrollråd. Rådet består av företrädare för olika myndigheter med marknadskontrollansvar. Till rådet har också knutits företrädare för näringsliv, konsumenter och arbetsmarknadens parter. Regeringen anser att det är önskvärt att omfattningen av de marknadskontroller som sker på konsumentområdet kan öka i omfattning. I samband med översynen av produktsäkerhetslagstiftningen avser därför regeringen att se över hur en förstärkt marknadskontroll kan finansieras. 8.5 Standardisering Regeringens bedömning: Konsumentintressena bör i större utsträckning beaktas i det europeiska standardiseringsarbetet och regeringen avser att verka för detta sker. I samband med översynen av produktsäkerhetslagstiftningen bör också en översyn göras av deltagande i det standardiseringsarbete som berör konsumentprodukter. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att konsumentintresset ges ett väsentligt ökat inflytande i standardiseringen, genom exempelvis nya röstningsregler. Remissinstanserna: Beträffande förslaget om ökat konsumentinflytande i standardiseringsprocessen menar i och att det är viktigt att staten stöder de frivilliga organisationerna så att dessa utan avgift kan delta i utarbetandet av standarder. SIS - Standardiseringen i delar kommitténs uppfattning. stöder förslaget och anför att en utvärderingsprocedur knuten till några högskolor eller institut bör etableras. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och avvisar förslaget om nya röstningsregler för att öka konsumentinflytandet. Konsumenter i Samverkan menar att deltagandet i standardiseringsarbetet primärt är en statlig uppgift och att staten därför måste ställa medel till förfogande om man vill att konsumentorganisationer skall delta. Konsumentråd menar att konsumentorganisationerna måste ges bättre förutsättningar att delta i konsumentrelaterat standardiseringsarbete och ifrågasätter realismen i förslaget om ändrade röstningsregler eftersom arbetet bygger på konsensus. Skälen för regeringens bedömning: Standardiseringen syftar till förenklingar och besparingar och innebär att företag och andra intressenter inom en bransch enar sig om gemensamma regler för hur en produkt eller ett system skall vara utformat.