prop · GO0362 · 2001-02-01 00:00:00 — En viktig utgångspunkt för det arbetet är att analysera verksamheten och med beaktande av tillgänglig kunskap forma en strategi som kan ligga till grund för allt förebyggande polisarbete på lokal nivå. Översyn av polisens arbetsuppgifter Regeringen har tillsatt en utredning med uppgift att göra en översyn av polisens arbetsuppgifter och lämna förslag till sådana förändringar som innebär en mer renodlad och effektiv polisverksamhet till gagn för medborgarna. Utredningen har också i uppdrag att se över frågor om hur behovet av polisresurser i t.ex. glest befolkade områden kan tillgodoses bättre . Uppdraget skall redovisas . 5.8Minska risken för återfall Påföljdssystemet har genomgått vissa förändringar. Vägledande för arbetet har varit att åstadkomma trovärdiga alternativ till fängelsestraff och att reformera påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare pågår och regeringen avser att återkomma med överväganden om medlingens roll i rättssystemet. Regeringen har utarbetat förslag om en försöksverksamhet med ett intensifierat och strukturerat arbetssätt inom kriminalvården för att förbereda de intagna för frigivningen och inom ramen för detta ge möjlighet att, i vissa fall, avsluta frigivningsförberedelserna utanför anstalten. Att ta tillvara tillfällena för att förhindra fortsatt kriminalitet Det är viktigt att samhället kan ta tillvara de tillfällen som finns för att förhindra fortsatt kriminalitet. Medling syftar till att öka gärningsmannens insikt om vilka konsekvenser ett brott medför och att stärka de sociala banden till samhället. Det är ett förfarande som ofta är särskilt intressant vad gäller unga lagöverträdare. Straffsystemet har självfallet en betydelsefull roll för att motverka brottslighet. En stor del av brotten begås av en liten och mycket brottsaktiv grupp personer. Dessa har ofta varit föremål för kriminalvård. Därför är kriminalvårdens förmåga att förebygga återfall i brott av stor betydelse. Frågan om medling har varit föremål för stort intresse. Verksamhet med denna inriktning har bedrivits på olika håll i landet . Regeringen beslutade att ge BRÅ i uppdrag att i organiserad form bedriva försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare. Försöksverksamheten pågick i olika kommuner i landet och omfattade drygt 20 medlingsprojekt. Regeringen avsatte till försöksverksamheten. BRÅ har följt och utvärderat försöksverksamheten. I rapporten vid brott (2000:8) framhålls att det finns två huvudinriktningar i medlingsverksamheten i . En som främst inriktas mot egendomsbrott mot företag. Gärningsmännen är unga, ofta under straffmyndighetsåldern. Medlingarna är korta, har ett informativt innehåll och fokuserar på brottets materiella konsekvenser. En andra inriktning är mer fokuserad på konfliktlösning och vad som sker i dialogen mellan parterna. Sådan medling omfattar brott mot privatpersoner och gärningsmännen är i allmänhet något äldre. Medlingarna är i allmänhet långa och föregås ofta av ett förmöte med den som varit utsatt för brottet. Utredningen om medling vid ungdomsbrott har överlämnat sitt betänkande Medling vid ungdomsbrott (SOU 2000:105). Utredningen anser att medling är en värdefull åtgärd både för den unge och för brottsoffret. Denna slutsats grundar utredningen på erfarenheter från försöksverksamheten i samt på internationella erfarenheter. Utredningen har därför förslagit att användandet av medling vid ungdomsbrott utökas. Det mest lämpliga är enligt utredningen att medlingsverksamheten drivs av kommunernas socialtjänst, som även i övrigt har huvudansvaret för åtgärder i fråga om ungdomsbrottslingar. Utredningen föreslår att det skall bli obligatoriskt för kommunerna att anordna medlingsverksamhet för unga lagöverträdare. Utredningen föreslår vidare att det införs en särskild lag om medling vid ungdomsbrott. Medlingens syfte skall vara att den unge gärningsmannen skall få en ökad insikt om brottets konsekvenser och att brottsoffret skall ges en möjlighet att bearbeta sina upplevelser av brottet genom att gärningsmannen och brottsoffret möts inför en opartisk medlare. Medlingen skall vara frivillig för båda parter. medlingsverksamheten inriktas på gärningsmän i åldern , som Skr. 2000/01:62 är att betrakta som förstagångsbrottslingar. Brottet skall i huvudsak vara erkänt av den unge för att medling skall bli aktuell. Utredningen föreslår också att det i rättsprocessen skall beaktas i större utsträckning att medling har förekommit. Att den unge har deltagit i medling föreslås bli en särskild grund för åtalsunderlåtelse, vilket bör medföra att antalet åtalsunderlåtelser kommer att öka. I de fall ärendet går till domstol skall den omständigheten att medling har ägt rum särskilt beaktas vid straffmätning och påföljdsval. Även en planerad men ännu inte genomförd medling kan beaktas av domstolen vid påföljdsvalet, om den utgör en del av den vårdplan som utarbetats av . Utredningens betänkande är nu ute på remiss. En proposition på grundval av förslagen beräknas kunna avlämnas tidigast . I propositionen Vissa ändringar i påföljdssystemet 1997/98:96 behandlas frågor om påföljdssystemets uppbyggnad och innehåll. Vägledande för arbetet har varit att åstadkomma trovärdiga alternativ till fängelsestraff. Erfarenheterna från intensivövervakning med elektronisk kontroll är mycket positiva. Intensivövervakning är nu också ett permanent inslag i straffsystemet. BRÅ gör i sin utvärdering av den tidigare försöksverksamheten med intensivövervakning bl.a. bedömningen att intensivövervakning är en verkställighetsform som inte är behäftad med fängelsestraffets negativa konsekvenser, som är mindre resurskrävande än fängelse och som till betydande del är lika ingripande som fängelse. utgör också samhällstjänst ett permanent inslag i påföljdssystemet. Tillämpningsområdet har utvidgats så att inte bara skyddstillsyn utan även villkorlig dom kan förenas med föreskrift om samhällstjänst. Möjligheten att förena villkorlig dom med samhällstjänst har använts i stor utsträckning. Påföljdssystemet för unga lagöverträdare I propositionen Vissa ändringar i påföljdssystemet 1997/98:96 behandlas också frågor om påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Principen om att unga lagöverträdare skall särbehandlas har en lång tradition och bred förankring i vårt land. Denna princip gäller särskilt lagöverträdare i . En utgångspunkt för lagstiftningen om unga lagöverträdare är att fängelsestraff motverkar en ung människas möjlighet att föra ett laglydigt liv och att unga så långt möjligt skall hållas utanför kriminalvården. Huvudansvaret för de unga lagöverträdarna ligger hos . Genom ändringarna, som infördes , har en ny frihetsberövande påföljd, sluten ungdomsvård, införts för unga lagöverträdare. genomfördes även förändringar när det gäller påföljden överlämnande till vård inom . Påföljden stramades upp och gjordes mer förutsebar. Det infördes vidare en möjlighet att kombinera ett överlämnande med ett åläggande att utföra ett visst antal timmars arbete i samhällstjänst, s.k. Förändringarna kommer att bli föremål för utvärdering Skr. 2000/01:62 . Förbättrad handläggning av ungdomsmål Reglerna om handläggning av ungdomsmål reformerades och har utvärderats. Utvärderingen visar att handläggningen av ungdomsmål har blivit snabbare och bättre. Målsättningen att förkorta tiden mellan brott och reaktion samt att skapa förutsättningar för ett förbättrat samarbete mellan berörda myndigheter har uppnåtts. Behov av några stora förändringar har därför inte bedömts föreligga. Regeringen har dock i en proposition (2000/01:56) föreslagit vissa ändringar i handläggningen av ungdomsmål. Det har ifrågasatts om regeln om ungdomars rätt till offentlig försvarare står i överensstämmelse med innehållet i . För att undanröja denna oklarhet föreslår regeringen att bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas att gälla både under förundersökningen och efter åtal. Regeringen föreslår vidare förbättringar när det gäller handläggning av ärenden när barn misstänks för brott. För att understryka vikten av snabb handläggning föreslår regeringen att ett särskilt skyndsamhetskrav införs för dessa utredningar. Regeringen föreslår också att utredningar där barn misstänks för brott normalt skall ledas av en polis eller en åklagare som är särskilt lämpad för uppgiften. För att göra föräldrarnas roll tydlig föreslås att vårdnadshavaren eller annan fostrare genom en uttrycklig regel i lagen skall kallas till förhör som hålls med barnet. Den nya lagen föreslås träda i kraft . En stor del av dem som friges från fängelsestraff återfaller i brott. Det är en angelägen uppgift för samhället att på olika sätt försöka förändra denna situation. Inom kriminalvården bedrivs utbildning, arbetsträning, social färdighetsträning samt olika påverkans- och behandlingsprogram för att förbättra de intagnas möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet och droger. Dessa insatser kan emellertid inte ses isolerade utan måste för att kunna fylla sitt syfte utgöra en del av en större helhet. Det innebär bl.a. att behandlingsplaneringen måste ta sikte på den intagnes situation även efter frigivningen. Kriminalvårdens insatser måste kunna fullföljas och följas upp och metoder måste utvecklas för att underlätta för den intagne att upprätthålla uppnådda resultat efter frigivningen. Det är viktigt att kriminalvården fortsätter att utveckla kvaliteten i behandlingsinsatserna för att minska de dömdas benägenhet att återfalla i brott. har bland annat övervägt hur kriminalvårdens möjligheter till påverkan och behandling kan tas till vara och utvecklas på bästa sätt. Både och har analyserat kriminalvårdens arbete med frigivningsförberedelser. Regeringen har lämnat lagrådsremissen Från anstalt till frihet med förslag om en treårig försöksverksamhet med ett intensifierat arbete för att underlätta de intagnas övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet. Förslagen innebär bl.a. att frigivningssituationen för varje intagen skall utredas och planeras på ett strukturerat sätt och i samarbete med den Skr. 2000/01:62 intagne, berörda myndigheter, organisationer och enskilda. också vara möjligt att avsluta frigivningsförberedelserna för långtidsdömda utanför anstalten genom att denna grupp ges möjlighet att i vissa fall verkställa slutfasen av straffet genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. Målsättningen är att alla intagna, som har behov av det, skall få någon form av strukturerad, successiv övergång från anstalt till frihet. 5.9Insatser för brottsoffer och vittnen En proposition om stöd till brottsoffer planeras . Bl.a. kommer ändringar i lagen (1988:609) om målsägandebiträde att föreslås. Ett förslag till nationellt handlingsprogram för att skydda vittnen, målsäganden och andra bevispersoner är under utarbetande. Kopplingen mellan brottsförebyggande arbete och stöd till brottsoffer och vittnen Internationell forskning och brottsofferundersökningar visar att, åtminstone för vissa typer av brott, människor som en gång varit utsatta för brott statistiskt sett löper en förhöjd risk att på nytt bli utsatta. Ofta kan det bero på att de har en livsstil som innebär högre risk att oftare än andra utsättas för brott. Exempelvis missbrukare utsätts för fler brott än andra. Man talar i kriminologiska sammanhang om upprepad viktimisering. Det är därför viktigt att i brottsförebyggande syfte uppmärksamma inte bara möjliga gärningsmän utan också brottsoffer. I det nationella brottsförebyggande programmet betonas att det finns en nära koppling mellan brottsförebyggande arbete och insatser för brottsoffer. Det är också avgörande att den som har utsatts för ett brott eller bevittnat ett brott inte avstår från att anmäla händelsen eller medverka i en brottsutredning på grund av rädsla för att bli utsatt för ytterligare brott. Bättre stöd till och bemötande av brottsoffer och av vittnen Stödet till och skyddet för den som utsatts för brott måste stärkas. Den som utsätts för brott skall bemötas professionellt av de myndigheter han eller hon kommer i kontakt med och få tillräckligt stöd och skydd. Regeringen avser att avlämna en proposition med förslag om bl.a. bättre stöd till och bemötande av brottsoffer inom rättsväsendet. Flera av rättsväsendets myndigheter arbetar redan nu med frågan om hur bemötandet kan förbättras. färdigställer en brottsofferhandbok. Några polismyndigheter arbetar med att utveckla metoderna för att göra riskbedömningar i enskilda fall som underlag för beslut i olika skyddsåtgärder. har, i samverkan med Riksåklagaren, . 2000/01:62 , och , utarbetat ett förslag till nationellt handlingsprogram för att skydda vittnen, målsäganden och andra bevispersoner. Förslaget redovisades till regeringen . Syftet med programmet är att samordna de insatser som behövs för att skydda bevispersoner från repressalier och hot i anledning av deras medverkan i brottsutredningar. Det brottsförebyggande arbetet mot ekonomisk brottslighet skall utvecklas och intensifieras. Ökad tonvikt skall läggas på det brottsförebyggande arbetet Regeringen rapporterar till om läget beträffande den ekonomiska brottsligheten. För en utförlig redovisning beträffande den ekonomiska brottsligheten och genomförandet av strategin mot ekobrott hänvisas till regeringens senaste redovisning till (skr. 2000/01:25). I skrivelsen anger regeringen vissa utgångspunkter för ett nationellt brottsförebyggande program särskilt riktat mot ekonomisk brottslighet. Typiskt för den ekonomiska brottsligheten är att den utnyttjar brister inom lagstiftningen och kontrollsystemen. Detta faktum gör det möjligt att vidta riktade åtgärder som undanröjer förutsättningarna för denna brottslighet. Det kan handla om att ändra lagstiftningen, tillskapa andra kontrollsystem eller en kombination av sådana åtgärder. Ännu viktigare är kanske att tillskapa system som gör det möjligt att från början väga in de brottsförebyggande aspekterna så att inga vägar öppnas för den ekonomiska brottsligheten. Den ekonomiska brottsligheten kan också i särskilt hög grad antas påverkas av åtgärder från rättsväsendets sida och från olika kontrollorgan. Näringslivet har också unika möjligheter att uppmärksamma och förebygga ekonomisk brottslighet. Det brottsförebyggande arbetet har fått en mer framskjuten placering sedan strategin mot ekobrott först presenterades. De erfarenheter som vunnits på området bör därför nu samlas inom ramen för ett nationellt program med en särskild strategi för hur det brottsförebyggande arbetet mot ekonomisk brottslighet kan utvecklas och intensifieras. Ett sådant nationellt program skulle innebära en utveckling av regeringens strategi mot den ekonomiska brottsligheten och en naturlig fortsättning på regeringens nationella brottsförebyggande program som riktas mot mer traditionell brottslighet eller s.k. vardagsbrottslighet. Ett nationellt brottsförebyggande program mot ekonomisk brottslighet förutsätter att vi har god kunskap om den ekonomiska brottsligheten och dess skadeverkningar. Det krävs också en kartläggning av var bristerna inom lagstiftnings- och kontrollsystemen är som störst. Programmet bör vara handlingsinriktat och fokuseras till områden där utsikterna till ett framgångsrikt brottsförebyggande arbete ter sig särskilt gynnsamma. Strävan bör vara att tidigt identifiera de åtgärder som kan förväntas leda Skr. 2000/01:62 till stora mätbara vinster även på relativt kort sikt. På lite bör målsättningen vara att åstadkomma ett system där de brottsförebyggande aspekterna på ett tidigt stadium får genomslag i statsmakternas och myndigheternas arbete. Målsättningen bör också vara att påverka och stimulera andra aktörer att systematiskt tillämpa ett brottsförebyggande perspektiv på verksamheten. Inte minst näringslivet och till näringslivet knutna organisationer har en viktig uppgift att fylla på området. bör ett metodiskt och systematiskt brottsförebyggande arbete mot ekonomisk brottslighet, tillsammans med övriga insatser, väsentligt kunna förbättra möjligheterna att begränsa den ekonomiska brottsligheten. pågår i samråd med närmast berörda myndigheter förberedelser som syftar till att utarbeta ett kommande nationellt brottsförebyggande program mot ekonomisk brottslighet. 5.11Våld i nära relationer Arbetet för att förebygga våld i nära relationer intensifieras. Inom övervägs de rättsliga förutsättningarna för elektronisk övervakning vid brott mot besöksförbud. En stor del av våldet i samhället begås i bostäder mot personer som har en nära relation till gärningsmannen. Ofta är offret för sådant våld en kvinna eller ett barn och det är ofta en man som begår brottet. Av den officiella kriminalstatistiken framgår att våld mot kvinnor i stor utsträckning sker inomhus och att kvinnan ofta är bekant med gärningsmannen. anmäldes knappt 20 000 misshandelsbrott mot kvinnor. I av dessa anmälningar var den utsatta kvinnan bekant med gärningsmannen och misshandeln hade ägt rum inomhus. Den polisanmälda misshandeln mot barn har ökat kraftigt under 1990- talet. De polisanmälda brott som begåtts av en gärningsman som är bekant med barnet har till exempel mer än fördubblats . Enligt BRÅ:s bedömning innebär det ökade antalet anmälningar sannolikt inte att den faktiska våldsbrottsligheten mot barn förändrats på motsvarande sätt. En ökad uppmärksamhet mot ett samhällsproblem kan leda till att allmänhetens benägenhet att polisanmäla brott förändras. Toleransen mot våldshandlingar har troligen också minskat och lett till en ökad anmälningsbenägenhet. Det är enligt regeringens uppfattning viktigt att rikta fortsatt uppmärksamhet mot denna typ av brottslighet där lindriga brott eller brott där offret haft en nära relation med gärningsmannen mer sällan anmäls. Olika åtgärder behöver även fortsättningsvis vidtas för att förebygga våld i nära relationer. För att bekämpa våldsbrottslighet av detta slag är det också viktigt att myndigheter samarbetar med varandra och samverkar med frivillig- Skr. 2000/01:62 organisationer. Åtgärder för att förebygga våld mot kvinnor I propositionen Kvinnofrid (prop.1997/98:55) drog regeringen upp riktlinjerna för ett brett upplagt arbete för att förhindra våld mot kvinnor. Av hittillsvarande arbete kan nämnas att metoderna för att göra bedömningar av risk- och hotbilder inom polisverksamheten utvecklas och prövas i nära samarbete med vetenskaplig expertis på några håll i landet. Målsättningen är att sådana bedömningar skall kunna bidra till att minska risken för att kvinnor utsätts för upprepat våld genom att polisen kan göra mer kvalificerade bedömningar av vilka skyddsåtgärder som behöver vidtas i det individuella fallet. Åklagarmyndigheterna har upprättat särskilda åtgärdsprogram som inriktas på ökad kunskapsbildning, samarbete med polisen för att utveckla bättre utredningsmetoder, snabbare lagföring och ökad samverkan med m.fl. för att kunna ge ett bättre stöd till kvinnor som utsatts för våld. Riksåklagaren samverkar också med för att förbättra arbetet med att meddela och följa upp meddelade besöksförbud. Inom övervägs de rättsliga förutsättningarna för att använda elektronisk övervakning vid brott mot besöksförbud och andra skärpningar av besökslagstiftningen. En departementspromemoria där dessa överväganden presenteras planeras . Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté (dir. 1998:105) för att skapa bättre förutsättningar för att förhindra att barn misshandlas, för en bättre samverkan mellan de verksamheter som utreder barnmisshandel, för förbättrad kunskap och för bättre möjligheter till stöd och hjälp. Kommittén skall slutredovisa sitt uppdrag . I ett delbetänkande om brottsutredningar i barnmisshandelsärenden konstaterar utredningen att det går att förbättra handläggningen av barnmisshandelsärenden hos polis och åklagare. Förslagen har remissbehandlats och bereds nu inom . Särskild företrädare för barn finns det möjlighet att förordna en särskild företrädare för barn. Möjligheten finns för att stärka barnens rätt, förebygga fortsatt brottslighet och underlätta utredning och lagföring i fall där en vårdnadshavare eller annan närstående misstänks för brott mot ett barn. har i sitt slutbetänkande Det gäller livet (SOU 1998:31) bl.a. bedömt att det vid misshandel och sexuella övergrepp krävs bättre samordning nationellt och regionalt för att säkra den framtida utvecklingen av arbetet inom , hälso- och sjukvården samt polis- och rättsväsende. God samordning är nödvändig för att tillgodose utbildnings- och metodutvecklingsbehovet och behovet av handledning och konsultation i kommuner och landsting. Hanteringen av ärenden angående misshandel och sexuella övergrepp kräver tvärvetenskaplig professionell kompetens. Regeringen avser att ge i uppdrag att bl.a. ta fram ett nationellt utvecklingsprogram för hela området misshandel och sexuella övergrepp mot barn. Den parlamentariska kommitté som regeringen tillsatte för att göra en översyn av bestämmelserna om sexualbrott skall avlämna sitt betänkande . Utgångspunkten för kommitténs arbete är att göra skyddet för den sexuella integriteten så heltäckande som möjligt. Översynen skall, när det gäller sexualbrott mot barn, utgå ifrån kraven i . Som ett led i arbetet att förebygga och beivra våld mot närstående infördes en bestämmelse om grov fridskränkning respektive grov kvinnofridskräkning . Brottet definieras som upprepade straffbara gärningar som riktar sig mot närstående kvinnor (grov kvinnofridskränkning) eller mot barn och andra närstående personer (grov fridskränkning). Straffet är fängelse i lägst och högst . I en kartläggning som BRÅ har gjort (2000:11) konstateras att sedan bestämmelsen trädde i kraft har drygt 1000 anmälningar om grov kvinnofridskränkning gjorts, men relativt få har lett till åtal. Avsikten med bestämmelsen var att mindre grova men upprepade brott mot samma kvinna skulle bedömas som ett allvarligt brott. Enligt BRÅ visar resultaten att detta syfte inte uppnåtts eftersom de män som dömts har begått förhållandevis grova brott. Däremot tyder resultaten på att domstolarna, mot bakgrund av fängelsestraffets längd, betraktat detta brott som särskilt allvarligt. BRÅ menar dock att det är för tidigt att dra några långtgående slutsatser om hur den nya lagstiftningen fungerar. Beaktas skall också att undersökningen inte avser tiden efter det att lagen justerats så att det nu är tillräckligt att de åtalade gärningarna var och en utgjort ett led i en upprepad kränkning av brottsoffrets integritet. Enligt Högsta domstolens tolkning av den ursprungliga lydelsen krävdes att den åtalade tidigare dömts för brott mot målsäganden i målet. Brott med rasistiska, främlingsfientliga, antisemitiska Skr. Brott med rasistiska, främlingsfientliga, antisemitiska eller homofobiska inslag skall förebyggas och bekämpas med kraftfulla åtgärder. Regeringen avser att presentera en nationell handlingsplan mot rasism, främlingsfientlighet, homofobi och diskriminering. Respekten för människors lika värde är grundläggande i en demokrati. Diskriminering av och brott mot personer på grund av deras ursprung eller sexuella läggning innebär ett angrepp på denna grundläggande utgångspunkt. Anmälningarna av hets mot folkgrupp ökade kraftigt jämfört med , men minskade dock . Anmälningar rörande olaga diskriminering ökade något jämfört med . Enligt var antalet anmälda brott med rasistiska eller främlingsfientliga motiv sammanlagt ungefär lika stort som . För att effektivt kunna bekämpa brott med rasistiska, främlingsfientliga, antisemitiska eller homofobiska inslag är det av stor betydelse att myndigheter och organisationer på lokal nivå samverkar. Många lokala brottsförebyggande organisationer arbetar aktivt med att förebygga brottslighet av detta slag. Enligt regeringens uppfattning är det angeläget att den ytterligare kunskap som tas fram når den lokala nivån. En nationell handlingsplan mot rasism, främlingsfientlighet, homofobi och diskriminering