prop · GP0342 · 2001-10-24 00:00:00 — ring samt upprätta årsredovisning. De skall vidare följa svensk försäk- ringslagstiftning och föreskrifter från på samma sätt som svenska försäkringsgivare. Även filialer till EES-försäkringsgivare skall ha en egen bokföring men behöver inte upprätta årsredovisning. Om en sådan filial är skyldig att avsluta den löpande bokföringen, skall den dock enligt 14 § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (filiallagen) upprätta årsbokslut enligt bestämmelserna i bokföringslagen (1999:1078). har med stöd av 14 a § filiallagen läm- nat föreskrifter av innebörd att filialer till EES-försäkringsgivare skall upprätta resultat- och balansräkningar enligt samma regler som gäller för svenska försäkringsföretag (FFFS 2000:22). I fråga om filialer finns det således regler som innebär att det skall finnas en redovisning som kan utgöra grunden för en beskattning enligt konventionell metod. En verk- samhet som bedrivs genom generalagent eller generalrepresentation om- fattas däremot inte av bestämmelserna i filiallagen. Dessa verksamheter har därför inte någon extern redovisningsskyldighet utöver den gentemot som regleras i vissa bestämmelser i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i , LUFV. Genom förslaget om konventionell beskattning uppkommer därför ett behov av att bestämmelserna om bokföring och revision som gäller för filialer till utländska försäkringsgivare även skall tillämpas på skadeförsäkrings- verksamhet som bedrivs från ett fast driftställe i genom general- agent eller generalrepresentation. Den konventionella beskattningsmetod som föreslås förutsätter redo- visningsskyldighet och upprättande av årsbokslut. Mot bakgrund av den tveksamhet till utredningsförslaget som framförts beträffande verksamhet som bedrivs genom generalagent och generalrepresentation finns det an- ledning att framhålla följande. Som nämnts i avsnitt 5.1 har det inte framkommit några hinder mot att införa konventionell beskattning och redovisningsskyldighet i enlighet med utredningsförslaget avseende verksamhet som bedrivs genom gene- ralagent. Beträffande verksamhet som bedrivs genom generalrepresenta- tion bör följande framhållas. Införandet av systemet med generalrepresentation företrädd av ett om- bud förutsatte att det fanns garantier för att den verksamhet som försäk- ringsgivarna i sammanslutningen bedriver i landet blir korrekt redovisad och att det går att beräkna hur stora förpliktelser som försäkringsgivarna i sammanslutningen har till följd av svenska försäkringsaffärer (jfr prop. 1992/93:257, s. 136). Även sedan bestämmelserna om hemlandstillsyn genomförts skall vid behov kunna granska försäk- ringsavtal som hänför sig till den svenska verksamheten och att de svenska regler som gäller för verksamheten följs (jfr prop. 1994/95:184, s. 229). Ombudet för generalrepresentationen borde därför med stöd av bestämmelserna i ha en skyldighet att föra en förteck- ning över vilka affärer som är att hänföra till sammanslutningens verk- samhet här i landet. Nuvarande regler rörande ombudets ansvar och funk- tion jämte de allmänna reglerna beträffande förutsättningarna för sekun- däretableringar, t.ex. om försäkringsgivarens skyldighet enligt 3 kap. 3 § LUFV att lämna upplysningar om sekundäretableringen till Finansin- spektionen, kan ses mot bakgrund av det sagda. Som den som svarar för försäkringsgivarens verksamhet i måste ombudet också, t.ex. i en civilprocess, kunna få fram detaljerade uppgifter om försäkringsavtalen, t.ex. om inbetalda och utbetalda skadeersättningar. Eftersom ombudet för generalrepresentationen enligt reglerna i LUFV förutsätts ha tillgång till eller i vart fall förutsätts kunna få tillgång till relevanta uppgifter rörande de enskilda försäkringsavtal som hänför sig till syndikatens svenska verksamhet, bör verksamhets- formen i sig inte utgöra något avgörande hinder mot att ombudet skall kunna upprätta ett årsbokslut för varje syndikats verksamhet om och i den mån verksamheten bedrivs från fast driftställe enligt 2 kap. 29 § in- komstskattelagen, IL med tillämpning av de föreslagna reglerna, t.ex. beräkningen av de avsättningar som behövs till följd av åtaganden enligt de ingångna försäkringsavtalen (försäkringstekniska avsättningar). Även om bedömningssvårigheter kan uppkomma i fråga om vilka kostnader som belöper sig på verksamheterna, t.ex. i fråga om anskaffningsverk- samhet och skadereglering, är svårigheterna i princip inte annorlunda än för sekundäretableringar genom filial eller generalagent. Sådana frågor bör kunna avgöras av rättstillämpningen eller vid behov genom regler i redovisningsföreskrifter. Härtill kommer att försla- get under förutsättning att verksamheten bedrivs från ett fast driftställe innebär en skyldighet att avgränsa den svenska verksamheten från sammanslutningens övriga verksamhet och att som underlag för års- bokslutet upprätta en löpande bokföring för de affärshändelser som berör den svenska verksamheten. Den komplikation som ombudet för Lloyds framfört beträffande redovisningen har även berörts i avsnitt 5.1. Konstruktionen med verksamhet genom generalrepresentation och med ett ombud som ansvarar för verksamheten innebär att det först och främst är ombudet för generalrepresentationen som gentemot myndigheterna har att svara för verksamheten, t.ex. genom att kunna lämna upplysningar om försäkringsverksamheten. Att märka är att nuvarande regler i LUFV ut- går från att ombudets ansvar motsvarar det ansvar som en verkställande direktör eller styrelseledamot har för verksamheten i ett svenskt försäk- ringsbolag. Den omständigheten att de syndikat som verkar inom sam- manslutningen kan ha egna representanter i för Lloyds del har syndikaten s.k. coverholders i ändrar inte på detta förhållande. För att säkerställa att redovisningsskyldigheten fullgörs bör det därför ankomma på ombudet för generalrepresentationen att tillse att årsbokslut upprättas. Eftersom det synes ha varit möjligt att tillämpa reglerna i LUFV på verksamhet som bedrivs genom generalrepresentation finns det inte skäl till annan bedömning än att det är möjligt att genom ombudet som den ytterst ansvarige upprätta årsbokslut för respektive syndikat av- seende verksamhet som bedrivs genom generalrepresentationen från fast driftställe i . Utredningen har föreslagit att regler om bl.a. redovisningsskyldighet för verksamhet som bedrivs genom generalagent och generalrepresenta- tion tas in i en ny paragraf i filiallagen, och att bestämmelserna i 11 14 a §§ samma lag med viss inskränkning skall tillämpas på verksamhet som bedrivs genom generalagent som anges i 1 kap. 9 § LUFV, eller ge- neralrepresentation som anges i 1 kap. 12 § samma lag under förutsätt- ning att verksamheten bedrivs från ett fast driftställe som avses i 2 kap. 29 § IL. För att få enhetligare och enklare regler samt infoga regler för verk- samhet som bedrivs genom generalrepresentation, bör dock utredningens förslag modifieras i vissa delar. I den nya paragrafen i filiallagen bör där- för anges att bestämmelserna i 11, 12, 14 och 14 a §§ filiallagen skall tillämpas. Eftersom det ansetts obehövligt och då enhetliga regler bör gälla för såväl EES-försäkringsgivare som försäkringsgivare från tredje land, bör 13 § inte tillämpas. Härutöver gäller de särskilda tillämpnings- bestämmelser som utredningen föreslagit jämte ytterligare en tillämp- ningsbestämmelse som anges i paragrafens andra stycke tredje punkten. Eftersom beskattning, i enlighet med vad som anförts i avsnitt 5.1, måste ske för vart och ett av de skadeförsäkringsföretag som verkar genom en och samma generalrepresentation krävs att årsbokslut upprättas för vart och ett av dessa företag avseende den verksamhet som bedrivs från fast driftställe i . Bestämmelserna i paragrafen har, i förhållande till utredningsförslaget, därför modifierats för att möjliggöra en konventio- nell beskattning av verksamheten. Till paragrafen har fogats en bestäm- melse om att årsbokslut skall upprättas för vart och ett av de genom ge- neralrepresentationen verksamma skadeförsäkringsföretagen. För att uppnå en bättre systematik i lagen har paragrafen, till skillnad från vad utredningen föreslagit, placerats i omedelbar anslutning till de paragrafer i filiallagen som den hänvisar till och benämns därför 14 b §. Propositio- nens lagförslag har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det föreslås även att det i 1 kap. 9 och 12 §§ LUFV skall anges att 14 b § filiallagen gäller verksamhet som bedrivs genom generalagent respektive generalrepresentation. För filialer finns redan en hänvisning i LUFV till bestämmelserna i filiallagen. Som tidigare nämnts finns de närmare reglerna om innehållet i ett års- bokslut för filialer till utländska EES-försäkringsföretag intagna i Finans- inspektionens redovisningsföreskrifter (se 1 kap. 1 § FFFS 2000:22). följde detsamma av 14 § filiallagen jämfört med reglerna för finansiella företags årsbokslut i 11 b § i den numera upphävda bokfö- ringslagen (1976:125), som i sin tur hänvisade till berörda regler i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag, ÅRFL. I samband med införandet av den nya bokföringslagen (1999:1078) ersattes sist- nämnda bestämmelser av en allmän bestämmelse i 14 § filiallagen om att EES-filialer skulle upprätta årsbokslutet enligt bestämmelserna i den nya bokföringslagen. Någon saklig ändring i förhållande till tidigare var dock inte åsyftad (jfr prop. 1998/99:130, s. 443 och SFS 1999:1100). Eftersom svenska finansiella företag numera alltid skall upprätta en årsredovisning saknas direkta bestämmelser i bokföringslagen om att ett årsbokslut skall kunna upprättas enligt ÅRFL. Enligt vad som inhämtats är detta också förklaringen till varför regler om finansiella EES-filialers årsbokslut ta- gits in i föreskrifter. Med hänsyn till förslaget om konventionell beskattning anser regeringen att det redan av lag bör fram- gå att filialer till EES-försäkringsföretag skall upprätta årsbokslut med tillämpning av vissa bestämmelser i . Bestämmelser om detta bör därför införas i 14 § filiallagen genom ett tillägg till tredje stycket. geringens förslag skiljer sig i detta avseende från utredningsförslaget. 2001/02:42 nya bestämmelserna i 14 § blir genom den föreslagna 14 b § tillämpliga även på verksamhet som bedrivs genom generalagent och generalrepre- sentation. För en konsekvent reglering bör motsvarande ändring göras i fråga om filialer till kreditinstitut och värdepappersbolag från EES, vilka för årsbokslutet skall tillämpa lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag (jfr 1 kap. 1 § FFFS 2000:18). I en- lighet med Lagrådets förslag har en viss redaktionell ändring gjorts i det föreslagna tillägget. Regeringens förslag: Skyldigheten att lämna uppgifter enligt lagen (2001:000) om självdeklarationer och kontrolluppgifter skall fullgöras av ombudet för den generalrepresentation genom vilken ett utländskt skade- försäkringsföretag bedriver verksamheten. tionsskyldighet skall tillämpas endast om beskattningsåret har påbörjats Ansvaret för redovisning och betalning av skatt skall åvila ombudet för generalrepresentationen genom vilken skadeförsäkringsföretaget be- Utredningens förslag avser förändringar i uppgiftsskyldigheten för ut- Utredningens förslag innebär att företa- gen skall foga årsbokslutet till självdeklarationen. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Förslagen om beskattning och redo- visning för utländska skadeförsäkringsföretag ger beträffande verksam- het som bedrivs genom generalrepresentation upphov till vissa följdänd- ringar i bestämmelserna om deklarationsskyldighet och betalningsansvar För verksamhet som bedrivs genom filial och generalagent be- hövs inte någon särskild reglering. regleras deklarationsskyldigheten i lagen (1990:325) om självde- klaration och kontrolluppgifter. Regeringen har i proposition 2001/02:25 lagt fram förslag till en ny lag om självdeklarationer och kontrolluppgif- I förhållande till den lämnade propositionen föranleder regeringens förslag om beskattning av verksamhet som bedrivs genom generalrepre- sentation ett tillägg. Förslaget föranleder även en ny bestämmelse i skat- tebetalningslagen (1997:483). I det följande behandlas ändringsförslagen. Ansvar för redovisning och betalning av skatt En sådan generalrepresentation som avses i 1 kap. 12 § lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i , LUFV, har som nämnts tidigare inte möjlighet att meddela försäkringar men skall svara för försäkringsgivarens verksamhet i övrigt här i landet (prop. 1997/98:141, s. 99). Som beskrivits i avsnitt 5.1 skall representationen förestås av ett ombud som ansvarar för den verksamhet som försäkrings- givarna bedriver i . Ansvaret kan jämställas med det ansvar som verkställande direktören eller en styrelseledamot i ett svenskt försäk- Prop. 2001/02:42 ringsbolag har för bolagets verksamhet. Med hänsyn till bl.a. de svårigheter som det innebär att beskatta syndi- kat på medlemsnivå föreslås i avsnitt 5.1, att dessa associationer subjekt- beskattas för den verksamhet som bedrivs i från fast driftställe trots att de inte är utländska juridiska personer. Att rikta det primära ansvaret för betalningen av skatten mot syndikatet som sådant är av lätt insedda skäl inte möjligt. På grund av de skattead- ministrativa svårigheter som föranlett förslaget om subjektbeskattning av syndikaten framstår det inte heller som meningsfullt att rikta det primära ansvaret för skatten mot de enskilda medlemmarna i syndikatet med ett subsidiärt ansvar för ombudet för generalrepresentationen. För att säker- ställa en effektiv beskattning bör redovisnings- och betalningsansvaret i stället primärt riktas mot ombudet för generalrepresentationen. Detta för- anleder en särreglering i skattebetalningslagen. Det föreslås därför att en särskild regel om redovisnings- och betalningsansvar införs i en ny 23 kap. 3 c § i skattebetalningslagen. Som en konsekvens dels av den funktion och det ansvar som ombudet för generalrepresentationen tilldelats genom bestämmelserna i och som även motiverat den föreslagna ändringen i lagen (1992:160) om ut- ländska filialer m.m., dels av regeringens förslag att ombudet skall svara för redovisning och betalning av skatt enligt bestämmelserna i skattebe- talningslagen, är det följdriktigt att också se ombudet som den som har att se till att bl.a. skyldigheten att lämna självdeklaration fullföljs. För- slaget föranleder ett tillägg till 2 kap. 7 § i den nya lagen om självdekla- rationer och kontrolluppgifter. Den nya lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter avses träda i kraft och tillämpas vad avser deklarationsskyldighet första gången vid taxering. Eftersom de nya reglerna i inkomst- skattelagen föreslås bli tillämpliga på beskattningsår som börjar eller senare måste ett tillägg göras i övergångsbestämmel- serna till lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter med innebörd att bestämmelsen om ombudets deklarationsskyldighet för skadeförsäk- ringsverksamhet som bedrivs genom generalrepresentationen skall till- lämpas när beskattningsåret börjat eller . Den nu gällande lagen (1990:325) om självdeklaration och kontroll- uppgifter innehåller i 2 kap. 20 § andra stycket en bestämmelse om att utländska skadeförsäkringsföretag i självdeklarationen skall lämna upp- gift om premieinkomsten i . Utredningen föreslår att dessa före- tag i stället för uppgift om premieinkomst skall foga årsbokslutet till självdeklarationen. I 3 kap. 5 § i den nya lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter regleras inte uppgiftsskyldigheten i detalj. Detta avses i stället ske genom tillämpningsföreskrifter. Denna fråga kan lämpligen också regleras genom sådana föreskrifter. Regeringens förslag: Reglerna om konventionell beskattning för ut- ländska skadeförsäkringsföretag skall träda i kraft och tillämpas första gången vid taxering. skall dock tillämpas på beskattningsår som påbörjats före ikraftträdan- Vid övergången till konventionell beskattning skall tillgångar och förpliktelser tas upp till marknadsvärden. Förpliktelser som avser in- gångna försäkringsavtal skall dock beräknas enligt de grunder som gäller för beräkning av försäkringstekniska avsättningar. av äldre avsättningar avseende sådana förpliktelser skall tas upp som Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens och Europeiska kommissionens uppfattning att reglerna om schablonbeskatt- ning för utländska skadeförsäkringsföretag skall avskaffas fr.o.m. den Reglerna för inhemska skadeförsäkringsföretag blir fr.o.m. nämnda tidpunkt obligatoriska även för utländska motsvarigheter. Reglerna tillämpas första gången vid taxering. ringsföretag med brutet räkenskapsår kommer de nya reglerna att tilläm- pas första gången vid taxering. Skattemässiga ingångsvärden vid övergången till konventionell beskatt- Tillgångar hänförliga till schablonbeskattade utländska försäkringsgiva- res verksamhet i har inte något skattemässigt värde och inverkar inte på beskattningen här. för övergången till konventio- nell beskattning, dvs. vid ingången av det första räkenskapsåret med konventionell beskattning, normalt , måste därför skat- temässiga ingångsvärden bestämmas för sådana tillgångar. till utgången i det tidigare nämnda rättsfallet RÅ 1999 ref. 58 och till den särskilda regleringen av förpliktelser avseende ingångna försäkringsavtal krävs särskilda överväganden i denna fråga. I rättsfallet ansågs ett norskt skadeförsäkringsföretag, som avsåg att bedriva verksamhet från ett fast driftställe i , på grund av diskrimineringsförbudet i artikel 27 punkt 1 i det nordiska skatteavtalet (den s.k. medborgarskapsregeln) ha rätt att begära konventionell beskattning. retag hemmahörande i en avtalsstat anses därför numera ha rätt att begära konventionell beskattning om avtalet innehåller en medborgarskapsregel. När man skall fastställa skattemässiga värden på tillgångarna vid in- gången av det första räkenskapsåret med obligatorisk konventionell be- skattning måste dock beaktas att ett utländskt skadeförsäkringsföretag som bedriver verksamhet från fast driftställe i i enlighet med rättsfallet har möjlighet att begära att bli beskattat konventionellt redan från ett tidigare räkenskapsår eftersom en skattskyldig kan begära om- prövning av ett taxeringsbeslut intill utgången av det femte året efter tax- eringsåret [4 kap. 9 § taxeringslagen (1990:324)]. hur skattemässiga ingångsvärden skall bestämmas i en sådan situation Prop. 2001/02:42 kan ledning hämtas från Regeringsrättens avgörande RÅ 1999 ref. 19. rättsfallet ansågs tillgångarnas marknadsvärden som anskaffningsvärde för inventarier i en verksamhet som efter ändring av det nordiska skatte- avtalet skulle börja beskattas i . Utgången i detta rättsfall jämte möjligheterna till omprövning av tidigare års taxeringsbeslut leder till slutsatsen att marknadsvärden bör anses som anskaffningsvärden även vid den föreslagna tvingande övergången till konventionell beskattning. Skulder och andra förpliktelser skall tas upp till de belopp med vilka de belastar företaget vid en marknadsmässig bedömning. Normalt torde detta återspeglas på ett rättvisande sätt i bokföringen när sådan finns, men ytterst bör alltså en marknadsmässig bedömning vara avgörande. Värdet av förpliktelser som avser ingångna försäkringsavtal bör dock beräknas enligt de grunder som gäller för beräkning av försäkringstek- niska avsättningar. Som en sådan förpliktelse skall dock inte anses av- sättningar till säkerhetsreserv [39 kap. 8 § inkomstskattelagen (1999:1229), IL] eftersom reserven inte motsvaras av förpliktelser utan avser konsolidering. Enligt 39 kap. 6 § IL skall minskning av bl.a. försäkringstekniska av- sättningar, dvs. avsättningar för förpliktelser som avser ingångna försäk- ringsavtal, tas upp som intäkt. Det förhållandet att inkomstberäkningen för ett utländskt skadeförsäkringsföretag skett enligt schablon före över- gången till konventionell beskattning bör, i enlighet med vad utredningen föreslagit, inte föranleda något undantag i fråga om avsättningar som motsvarar sådana förpliktelser för vilka ingående värden enligt vad som föreslagits skall fastställas enligt de grunder som gäller för beräk- ning av försäkringstekniska avsättningar. 6Konsekvenser för de offentliga finanserna m.m. Dagens schablonbeskattning för de utländska skadeförsäkringsföretagen syftar till att ge en genomsnittligt lika stor skattebelastning som den kon- ventionella beskattningsmetod som tillämpas för de svenska företagen. Om detta syfte uppnåtts går inte att säkert fastställa. Förutsatt att scha- blonbeskattningen kalibrerats korrekt medför dock övergången till kon- ventionell beskattning inga varaktiga statsfinansiella effekter. Skattein- komsterna från utländska skadeförsäkringsföretag kan däremot komma att variera mer över tiden på grund av konjunktursvängningar och situa- tionen för enskilda företag. Slutligen måste framhållas att utländska ska- deförsäkringsföretag redan nu har möjlighet att begära konventionell be- skattning. Det finns all anledning att förutsätta att företagen väljer det ur beskattningssynpunkt mest förmånliga alternativet. är ett drygt 20-tal utländska associationer som medde- lar skadeförsäkring verksamma i . Eftersom förändringen av be- skattningsform endast berör ett mycket begränsat antal skattskyldiga finns det inte skäl att anta att förändringen förorsakar ökade kostnader för skatteförvaltningen i förhållande till nuvarande ordning. De utländska försäkringsgivare som verkar från filialer i är Prop. 2001/02:42 som regel större företag. Förändringen i beskattningsmetod medför för deras del endast att verksamheten skall deklareras med utgångspunkt i det ekonomiska resultatet och de särskilda regler som gäller för skadeför- säkringsverksamhet. För verksamhet som bedrivs genom generalagent och generalrepresentation är förändringen större eftersom dessa inte tidi- gare har omfattats av bestämmelserna om bokföring och revision i filial- lagen. Det kan finnas utländska försäkringsgivare som verkar genom ge- neralagent eller generalrepresentation och där verksamheten kan komma att vara av mer begränsad omfattning. De särskilda frågor som uppkommer beträffande verksamhet som bedrivs genom generalrepresentation har redan behandlats i avsnitt 5.1 och 5.2. För vissa företag kan en övergång till konventionell beskattning medföra ett merarbete i och med att den nya beskattningsmetoden bl.a. förutsätter att ett årsbokslut upprättas. Som framhållits tidigare är det dock inte möjligt att bibehålla schablonbeskattningen. Merarbetet jämte kostnader som uppkommer genom kravet på årsbokslut och det efterföljande deklarationsförfarandet kan dock inte anses vara alltför omfattande med hänsyn till den rapportering och interna redovisning som verksamheten torde kräva. 7.1Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Ett tillägg har gjorts i stycket med en upplysning om att det i 6 kap. 8 § finns särskilda bestämmelser om utländska associationer som inte är juridiska personer men som skall behandlas som sådana. Be- stämmelsen har utformats i enlighet med lagrådets förslag. Till paragrafen har fogats ett nytt andra stycke. Bestämmelsen innebär att bestämmelserna om utländska juridiska personer även skall tillämpas på en utländsk association som bedriver verksamhet avseende skadeförsäk- ring genom en generalrepresentation, men som inte uppfyller villkoren i första stycket för att anses som en utländsk juridisk person. Bestämmel- sen innebär att medlemmarna i en s.k. försäkringssammanslutning som i syndikatform bedriver verksamhet i genom en generalrepresenta- tion inte skall beskattas på medlemsnivå utan att beskattning skall ske på syndikatnivå, dvs. syndikatet som sådant beskattas för inkomst från fast driftställe i .