prop · GP031d5 · 2001-09-20 00:00:00 — Det har fattats en rad beslut i form av olika handlingsplaner för bekämpande av organiserad brottslighet och för att genomföra de bestämmelser som finns på detta område i Fördraget om den Europeiska unionen. Vid toppmötet i drevs frågorna ytterligare framåt och en rad olika uppgifter gavs till rådet för att fördjupa samarbetet och utveckla EU:s lagstiftning på dessa områden. Ett illustrativt exempel är uppgiften att utarbeta ett rättsinstrument för Eurojust, organet för åklagarsamarbete, senast vid utgången av . Området för polisiärt och rättsligt samarbete framstår som ett av de allra mest expansiva samarbetsområdena inom EU just . När det gäller rättsligt samarbete bör även det viktiga arbete som sker inom och i FN, bl.a. på området för organiserad brottslighet och IT-relaterad brottslighet uppmärksammas. Inom kommer vidare polisiära frågor att ges hög prioritet framöver. Rättssystemen i EU:s medlemsstater måste samverka och trots inbördes olikheter fungera som en enhet i brottsutredning, brottsbekämpning och brottsprevention. Samverkan skall också omfatta lagföring av brottslingar och verkställighet av domar. Målet är att det skall bli lika lätt och lika naturligt för en polis eller åklagare i att samverka med en kollega i eller som med en i eller . Inom det rättsliga samarbetet kan nämnas att principen om ömsesidigt erkännande av domar och av beslut under rättegången skall förverkligas i enlighet med ett särskilt åtgärdsprogram. Det kommer att vara en viktig fråga för EU- arbetet och kan leda till ändringar av både regelverk och arbetsmetoder för domstolarna, åklagarna och polisen. Det polisiära samarbetet kommer att fördjupas, inte bara när det gäller direkt informationsutbyte och operativt samarbete i konkreta utredningar, men också vad gäller erfarenhetsutbyte, goda rutiner, i metodfrågor som utredningsmetodik och brottsförebyggande åtgärder. För att bidra till dessa ambitiösa mål måste verka kraftfullt och konsekvent på EU- nivå för de rättsinstrument och gemensamma organisationer som behövs. Det ställer höga krav på myndigheternas medverkan i EU-processen, både i samband med möten i och i förberedelsearbetet hemma. Det genomförda arbetet med ordförandeskap visar att rättsväsendets myndigheter är väl skickade att spela en framträdande roll i dessa delar. måste vara berett att genomföra egen lagstiftning och andra regel- eller metodanpassningar. För att få genomslag nationellt kommer detta att ställa krav också på de centrala myndigheternas verksamhet när det gäller föreskrifter och annan normgivning. Polisens och åklagarnas arbete måste också vara organiserat på ett sådant sätt att det är lätt att delta i internationellt samarbete, både i det rent operativa samarbetet och som del av den nationella förhandlingsdelegationen. Ge- nom inträdet i har svenska myndigheter fått möjligheter till ytterligare fördjupning av sitt internationella samarbete på det operativa planet. Att stärka rättsstaten i andra länder Efterfrågan på rättsväsendets deltagande i internationellt samarbete för att stärka rättsstaten i andra länder ökar. Oberoende och effektiva rättsväsenden är en förutsättning för att demokrati och marknadsekonomi skall kunna förverkligas fullt ut. Internationellt samarbete på rättsområdet har blivit en alltmer betydelsefull del av utrikes- och säkerhetspolitik, både genom traditionellt utvecklingssamarbete och genom internationell fredsfrämjande verksamhet. FN spelar en central roll med global legitimitet. har den internationella fredsfrämjande verksamheten utvecklats mot mer komplexa operationer där FN kan ansvara för den civila förvaltningen i ett område under en övergångsfas. Bland annat i Kosovo och har FN:s operationer innehållit stora civila komponenter. Det därmed ökande behovet av civil personal har FN:s medlemsländer ännu inte kunnat möta fullt ut. har dock ofta bidragit med civil personal till olika missioner men också exempelvis anordnat utbildning för poliser från andra länder som förberedelse för deras FN- tjänst. Försörjning av poliser och personal ur rättsväsendet är alltså en viktig fråga i detta sammanhang. I den s.k. som lades fram lämnades förslag till hur FN kan utveckla sin kapacitet på det civila området. Härvidlag är samarbetet mellan FN och regiona- la organisationer av stor betydelse. Inte minst inom den framväxande internationella konfliktförebyggande verksamheten har och Eu- roparådet viktiga uppgifter. har anmält beredskap att ställa upp med upp till 40 personer inom ramen för civila snabbinsatsstyrka REACT, bland annat med poliser och personal inom rättsväsendet. Mot bakgrund av den redovisade utvecklingen har också EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik utvecklats och omfattar alltmer av internationellt samarbete på rättsområdet. Efterfrågan på insatser av medlemsstaternas rättsväsenden har ökat i det internationella utvecklingssamarbetet. I många utvecklingsländer är rättsväsendet nedgånget och lider brist på legitimitet. Också i är rättsväsendena i behov av reformer och det bilaterala samarbetet med dessa länder är en vikig del i svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Unionen utvecklar nu också en egen förmåga att delta i konfliktförebyggande och internationell krishantering med civila medel. Inte bara rådgivande, utbildande och övervakande insatser är aktuella utan även sådana som bedrivs under exekutiva mandat och som innebär att med polis, åklagare, domare och kriminalvård direkt ansvara för lag och ordning i konfliktområden. Vid i Feira uppställdes ett första kapacitetsmål som innebär att skall EU:s medlemsstater kunna bidra med 5 000 poliser i internationella uppdrag. i godkände målsättningar för övriga delar av rättsväsendet. Inom ramen för en bredare och allmänt förbättrad förmåga att bidra till att stärka rättsstaten i krisområden skall EU:s medlemsstater kunna tillhandahålla 200 domare, åklagare och kriminalvårdstjänstemän som utöver polis kan bidra till en fungerande brottmålskedja. Denna kapacitet skall också kunna användas för att komplettera polis i missioner som tidigt sänds ut till konfliktområden för att bedöma situationer och bidra till planering av vidare insatser. Mot denna bakgrund har regeringen välkomnat att det svenska rättsväsendet har ökat sitt deltagande i bilateralt och multilateralt internationellt samarbete för att stärka rättsstaten i andra länder. Det samlade behovet av svenska insatser har bedömts komma att fortsätta att öka och regeringen har därför gett rättsväsendets centrala 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 myndigheter (, Riksåklagaren, , , och ) ett samlat uppdrag vad angår frågor av betydelse för rättsväsendets försörjning av personal för internationella uppdrag. Därtill har gett en särskild utredare i uppdrag att analysera de krav som förutses ställas på rättsväsendets deltagande i civil krishantering och annat internationellt arbete. Utredaren skall lämna förslag med avseende på den försörjning av domare och åklagare för internationella uppdrag som är motiverad. De framtida formerna för styrning och tilldelning av anslag är avgörande för rättsväsendets möjligheter att möta de ytterligare behov som uppstår när de polisiära och rättsliga frågorna får allt större betydelse i utrikes- och säkerhetspolitiken. För femte samarbetsprogram med avseende perioden 20022003 är målsättningen att det bilaterala utvecklingssamarbetet med kandidatländerna i närområdet skall fasas ut i samband med att de uppnår medlemskap i . eftersträvas ett ökat utnyttjande av EU:s finansieringsinstrument och en åtföljande överväxling av det bilaterala utvecklingssamarbetet till finansiering via EU (prop. 2000/01:119, bet. 2000/01:UU9, rskr. 2000/01:261). I betänkandet Export av statligt förvaltningskunnande (SOU 2000:27) har Utredningen om export av statligt förvaltningskunnande lämnat förslag om tydligare styrning och kompletterande svensk finansiering vid utnyttjande av EU:s och andra multilaterala finansieringsinstrument. Betänkandet är remitterat och bereds inom . Inriktningen är att lägga fast en strategi för en utveckling som bl.a. innebär beslut om ett mer konsekvent regelverk, en tydligare styrning och ett klarläggande av finansieringsfrågorna. Rättsväsendet får stora resurstillskott vårproposition tillfördes rättsväsendet 2001, 1,5 miljarder och 2003, och vårproposition tillförs ytterligare 0,6 miljarder . Det är sammantaget den största satsningen på 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Medel har också tillförts på tilläggsbudget. En huvuddel av de nya resurserna tilldelas polisen. Antalet poliser skall öka och satsningen på att utveckla den lokala polisen närpolisreformen skall fullföljas. Fler specialister anställs för att säkerställa utvecklingen av det kunskapsbaserade polisarbetet och höja kvaliteten i brottsutredningarna. Också kriminalvården, åklagarväsendet och domstolsväsendet har fått del av de nya resurserna för att konsolidera myndigheternas ekonomi och fullfölja det reformarbete som har inletts. Medel tillförs också , och . Regeringen avser även fortsättningsvis att noga följa rättsväsendets verksamhet och resultat och att, efter analys av vidtagna effektiviseringsåtgärder, återkomma till om de ytterligare insatser som erfordras för att fullfölja statsmakternas intentioner för utvecklingen av rättsväsendet. 4.4.3Kriminalpolitiken utvecklas för att minska brottsligheten och öka människors trygghet Den allvarliga bakgrunden: en ökad kriminalitet Den i det närmaste linjära ökningen av antalet polisanmälda brott har ersatts av fluktuationer kring en relativt nivå. anmäldes 1 214 968 brott vilket är cirka 21 000 () fler än . Enligt förklaras ökningen nästan uteslutande av att antalet polisanmälda trafikbrott ökade mycket kraftigt, huvudsakligen beroende på förändrade statistikrutiner. Trots detta anmäldes cirka 4 000 färre brott än 1990. har antalet anmälda brott minskat jämfört med . har andelen anmälda brott som upp pendlat kring . klarades eller cirka 313 000 brott upp. Antalet polisanmälda tillgreppsbrott (8 kap. , som utgör av alla anmälda brott) minskade jämfört med året innan och nivån är nu lägre än Såväl inbrott i källare och vind, biltillgrepp och särskilt cykelstölder minskade . skedde en tillfällig ökning av antalet anmälda bostadsinbrott. minskade däremot antalet bostadsinbrott jämfört med . Antalet anmälda fickstölder ökade under både 1999 och 2000. minskade däremot antalet anmälda fickstölder jämfört med . Diagram 4.1 Antal anmälda brott 1950 (1975)2000 Anmälda våldsbrott (här definierade som brott enligt 36 kap. , vilka utgör av samtliga anmälda brott) har under 1990- talet uppvisat en annan utveckling än anmälda tillgreppsbrott. har antalet anmälda våldsbrott ökat. ökade antalet anmälda våldsbrott . har antalet våldsbrott ökat jämfört med . minskade antalet anmälda bedrägeribrott jämfört med . Dessa brott ökade något efter att ha minskat under en följd av år. Anmälda skadegörelsebrott har ökat kontinuerligt . skedde en tillfällig minskning av antalet anmälda skadegörelsebrott, däribland klotterbrotten. ökade antalet anmälda skadegörelsebrott jämfört med . ökade antalet skadegörelsebrott jämfört med . Klotterbrotten svarade för den största delen av ökningen, men även skadegörelse på motorfordon och mot stat, kommun och landsting bidrog till ökningen. Antalet anmälda narkotikabrott minskade totalt , de som gällde överlåtelse m.m. minskade un- minskade antalet polisanmälda brott mot narkotikastrafflagen . Anmälningar av hets mot folkgrupp ökade kraftigt jämfört med . Anmälningar rörande olaga diskriminering minskade jämfört med . Enligt ökade det totala antalet anmälda brott med rasistiska eller främlingsfientliga inslag . Merparten av ökningen avsåg brottet hets mot folkgrupp. Vad påverkar brottsutvecklingen? Flera andra faktorer, utöver en förändring av den faktiska brottsligheten, kan påverka antalet polisanmälda brott. Det gäller bl.a. allmänhetens anmälningsbenägenhet och polisens insatser för att upptäcka brott. Det är svårt att avgöra om de förändringar som rapporteras från till ett annat speglar utvecklingen av den faktiska brottsligheten eller enbart en förändring av andelen synliga brott. I ett längre tidsperspektiv, och framåt, är det enligt troligen så att den faktiska brottsligheten totalt sett ökat något mer än den anmälda brottsligheten. Det gäller framför allt förmögenhetsbrottsligheten. När det gäller våldsbrott (särskilt våld mellan bekanta) är det, också enligt , troligen så att den faktiska brottsligheten inte ökat lika mycket som den anmälda brottsligheten. Brottsförebyggande rådets prognoser för brottsligheten bygger på ett antal samhällsfaktorer som visat sig ha ett samband med utvecklingen av anmälda brott. Prognoserna har tidigare visat sig stämma relativt väl med den faktiska utvecklingen. har de anmälda tillgreppsbrotten minskat respektive trots att de enligt prognosen förväntades öka både 1999 och 2000. En sådan skillnad kan bero på de åtgärder som vidtagits inom rättsväsendet och på det brottsförebyggande arbete som sker i samhället i övrigt. Brottslighet och trygghet i ett internationellt perspektiv Utvecklingen av brottsligheten har varit likartad i hela västvärlden under . Brottsligheten i ligger, enligt den internationella offerundersökningen (International Crime Victimisation Survey, ICVS), strax över genomsnittet för länder i västvärlden (sjutton länder ingick i undersökningen). 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 i är dock, i högre utsträckning än i många andra länder, koncentrerad till mindre allvarliga brott. T.ex. ligger långt över genomsnittet när det gäller cykelstölder. Skulle dessa kategorier inte räknas med skulle ligga på en genomsnittlig nivå vad gäller utsatthet för brott. När det gäller trygghet var , liksom 1992 och 1996, det land där den största andelen av invånarna kände sig trygga ute . Det beror, enligt , sannolikt på att har en relativt låg grad av ordningsproblem. Ordningsproblem såsom en hög nivå av störande beteende, narkomaner, fylleri eller skadegörelse är nämligen den faktor som starkast påverkar människors upplevelse av trygghet. Ett tryggare samhälle motverkar brottslighet Kriminalpolitiken omfattar samhällets åtgärder mot brott och innefattar verksamheter både inom rättsväsendet och i samhället i övrigt. Brottsligheten kan innebära angrepp mot människors liv, hälsa, integritet eller egendom och förorsaka lidande och otrygghet. Den medför betydande kostnader för enskilda och för samhället. Den kan i sina grövsta uttrycksformer och i sin förlängning utgöra ett hot mot vår demokratiska rättsstat och grunderna för vår samhällsgemenskap. som brottsligheten är ett allvarligt samhällsproblem är den också en följd av de problem som finns i samhället. Kriminalpolitiken måste utgå från kunskapen att brottsligheten påverkas av en rad faktorer i samhället. Rättsväsendet är den myndighetssfär som har det grundläggande ansvaret för att förebygga och utreda brott, men samhällets insatser mot brottsligheten måste innefatta åtgärder inom samhällets alla sfärer och på samhällets alla olika nivåer. Kriminalpolitiken måste vara en integrerad del av samhällspolitiken. En framgångsrik kriminalpolitik kan bara drivas inom ramen för en allmän välfärdspolitik som innefattar mål om social trygghet, rättvis fördelning och stärkt solidaritet människor emellan. Samhällets insatser för barn och ungdomar, liksom verksamheten inom skola och socialtjänst, är centrala delar av en kriminalpolitik byggd på helhetssyn och kunskap. Ett tryggare samhälle byggs framför allt med gemensamma insatser mot social ofärd, missbruk av alkohol 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 och narkotika, genom åtgärder på arbetsmarknadspolitikens och bostadspolitikens område och genom att motverka utanförskap och segregation. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten. Målet innefattar förutom att öka den faktiska tryggheten också att öka den upplevda tryggheten. Den kriminalpolitiskt inriktade verksamheten syftar framför allt till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet, att förebygga brott, att förhindra barn och ungdomar från att utveckla ett kriminellt beteende, att utreda och avgöra brottmål, att se till att den som begått brott lagförs, att verkställa påföljder och rättsanspråk och att ge stöd till den som drabbas av brott. Kriminalpolitiken skall bygga på en helhetssyn och utgå från principen om alla människors lika värde och respekt för den enskildes integritet och värdighet. Kriminalpolitiken och samtliga åtgärder som vidtas inom rättsväsendet skall bygga på kunskap om brottsligheten, dess orsaker och effekter av vidtagna åtgärder. Brottsförebyggande arbete och polisverksamhet i människors närmiljö utvecklas vidare Lokala insatser mot lokal brottslighet En majoritet av de brott som begås drabbar enskilda i deras närmiljö. Sådan brottslighet påverkar i hög grad upplevelsen av trygghet och livskvalitet. Brottslighetens orsaker måste i dessa fall angripas lokalt, nära roten till problemet. Då mycket av den informella, medborgerliga kontrollen i vårt samhälle ersatts av offentlig kontroll har avståndet mellan de problem som brottsligheten orsakar lokalt och de åtgärder som måste användas för att bekämpa problemen blivit för stort. Ett framgångsrikt arbete för att minska brottsligheten kräver medborgerliga initiativ och ett brett engagemang från allmänhetens sida. Arbetet både inom rättsväsendet och i rättsväsendets samverkan med andra samhällsområden och lokala myndigheter, organisationer, näringsliv och enskilda för att bekämpa och förebygga brottsligheten måste vidareutvecklas. Den brottslighet som drabbar människor i deras vardag och närmiljö handlar bl.a. om kvinnofridsbrott, bostadsinbrott, stölder av och ur bilar, skadegörelse, cykelstölder och butiksstölder. Sådan brottslighet som gatulangning av narkoti- ka, försäljning av illegalt tillverkad och illegalt importerad alkohol till unga men även andra eller våld och hot på allmänna platser påverkar också i hög grad livskvaliteten och upplevelsen av trygghet liksom möjligheterna till positiv utveckling för olika områden. Av regeringens lägesbeskrivning Brott kan förebyggas! Utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet (skr. 2000/01:62) framgår att det brottsförebyggande arbetet har utvecklats i enlighet med intentionerna i det av regeringen beslutade nationella brottsförebyggande programmet. Många kommuner har inrättat lokala brottsförebyggande råd eller liknande organisationer. Över hela landet genomförs en rad lokala brottsförebyggande insatser. Detta arbete befinner sig nu i ett intensivt uppbyggnadsskede. Brottsförebyggande insatser inom rättsväsendet får också allt större genomslag. Inom andra samhällsområden behöver det brottsförebyggande arbetet vidareutvecklas. Regeringen anser att arbetet med det nationella programmet för att förebygga brott skall ges fortsatt hög prioritet. Polisverksamheten i närpolisområdena skall vidareutvecklas En grundtanke med polisverksamhet i närpolisområden är att brott som drabbar enskilda och skapar otrygghet i lokalsamhället skall utredas av polisen i det område där brottet har begåtts. Närpolisen skall i sitt arbete utgå från de problem som de boende och andra lokalt verksamma personer har. För att bli framgångsrikt måste polisens arbete med att förebygga brott och ordningsstörningar bedrivas i nära samverkan med andra som berörs av eller kan påverka situationen. Den fortsatta utvecklingen av närpolisen skall beakta ny kunskap och ta hänsyn till förändringar i samhället. lämnade den tredje och sista redovisningen av regeringsuppdraget att granska närpolisreformen och utvärdera polisens arbete med att bekämpa vardagsbrottsligheten (2001:5 Hur- var-närpolis. En granskning av närpolisreformen). Enligt har närpolisreformen genomförts organisatoriskt men inte fullt ut arbetsmässigt. Rapporten visar att en decentraliserad närpolis har en högre uppklaring och att medborgarperspektivet tillgodoses bättre. En framgångsrik lokal brottsbekämpning förutsätter ett problemorienterat polisarbete där arbetet grundas på kartläggning, dokumentation, uppföljning och analys. Av Brottsförebyggande rådets undersökning framgår att det problemorienterade polisarbetet inom närpolisområdena behöver fortsätta att utvecklas. En förutsättning för att närpolisen verkligen skall bli basen i polisverksamheten är att den får tillräckliga resurser och kompetens, t.ex. vad gäller ledarskap. De resurser som har tillförts och tillförs polisen gör det möjligt att öka antalet poliser och skapar förutsättningar för att prioritera kompetensutveckling. bör enligt regeringens mening polisen i närpolisområdena ansvara för all polisverksamhet som inte kräver speciell kompetens eller av andra skäl bör bedrivas centralt. En rapport från om upprepad utsatthet för brott (2001:3) pekar på att de som utsatts för vissa studerade brott löper större risker än andra att utsättas för samma brott igen. Därför är det enligt rapporten mer effektivt att rikta förebyggande insatser mot personer eller objekt som redan har utsatts för brott. På så vis kan åtgärder riktas mot en mindre grupp, som man får möjlighet att förebygga en inte oväsentlig del av alla brott. Generellt bör åtgärderna vidtas i nära anslutning till ett brott. Särskilt lämpligt kan det vara att arbeta för att förebygga upprepade brott i områden med förhållandevis omfattande brottslighet. Rapportens slutsatser kan ligga till grund för ett mer systematiskt och strategiskt brottsförebyggande arbete. Stödet till och utvärderingar av det lokala brottsförebyggande arbetet skall öka Utgångspunkten för ett effektivt brottsförebyggande arbete är att alla goda krafter mobiliseras och tas tillvara i kampen mot brottsligheten. Rättsväsendets myndigheter och lagstiftningen skall i dessa frågor fungera som ett stöd för det engagemang som finns hos lokala myndigheter, organisationer, näringsliv och enskilda. Regeringen har tidigare valt att inte föreslå en skyldighet för kommuner att utarbeta lokala trygghetsplaner eller att inrätta lokala brottsförebyggande råd. Utgångspunkten bör i stället vara att de kommuner, som anser att åtgärder behöver vidtas för att minska brottsligheten och 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 öka tryggheten, ser över möjligheterna att förebygga brott på lokal nivå utifrån en analys av problembilden och av vilka resurser som finns på lokal nivå. har en central roll när det gäller att stödja lokalt brottsförebyggande arbete särskilt vad gäller kunskapsstöd och metodutveckling. bidrar också till möjligheterna för lokala verksamheter att utbyta erfarenheter på lokal, regional och nationell nivå. finns lokala brottsförebyggande råd i ca 200 av landets kommuner. Det betyder att målsättningen att ett sådant råd eller motsvarande skall finnas i två tredjedelar av landets kommuner har uppnåtts. Effekten av olika åtgärder mot brott är en viktig fråga för framtiden. kommer Brottsförebyggande rådets verksamhet att i högre utsträckning inriktas på att genomföra utvärderingar av olika lokala brottsförebyggande projekt. Insatserna för att sprida information och kunskap till den lokala nivån skall också öka. För att det ekonomiska stödet i ännu högre utsträckning än tidigare skall bidra till kunskapsutvecklingen inom det brottspreventiva området, har de riktlinjer som gäller för beviljande av medel ändrats. Nytt är att en del av medlen används för att stimulera lokala aktörer att initiera konkreta projekt som uppfyller vissa specificerade kriterier vad gäller aktivitet, tillvägagångssätt, samarbete, egen dokumentation m.m. Dessa projekt skall följas upp och utvärderas av eller externa forskare. Kunskapsområden, som är aktuella för denna typ av medel: insatser för att förebygga upprepad utsatthet för brott, grannsamverkan och projekt inom skolor för att förebygga mobbning och ordningsstörningar av annat slag. Utvärderingarna beräknas vara klara augusti . Ökad kunskap om olika åtgärders effekt är av central betydelse för regeringen när beslut skall fattas på det kriminalpolitiska området.