prop · GP0327 · 2001-10-09 00:00:00 — Flera remissinstanser har framfört invändningar mot promemorians förslag att behålla beteckningen sexuella trakasserier i lagen om likabehandling av studenter i högskolan. Regeringen är dock inte beredd att i detta lagstiftningsärende föreslå en ändring som inte skulle överensstämma med den beteckning som används i jämställdhetslagen, och regeringen vill vidare avvakta det arbete som pågår inom EU som kan innebära att beteckningen bör ändras. Regeringen, som inte har någon annan uppfattning än vad som redovisats ovan, anser därför att beteckningen sexuella trakasserier skall behållas. Såsom JämO, DO, HO, HomO och i påpekat avviker promemorians förslag angående definitionen av sexuella trakasserier från de övriga definitionerna av trakasserier. Enligt ombudsmännen är det olyckligt att skyddet för studenter mot trakasserier skall vara olika beroende på vilket samband det har med en skyddad diskrimineringsgrund, då skyddet mot sexuella trakasserier inte behöver vara kopplat till studentens eget kön, vilket däremot krävs vid övriga tre trakasseriformerna genom att det ställs upp ett krav på samband. Ombudsmännen menar att det saknas anledning att göra den kopplingen och att definitionen av sexuella trakasserier bör i den delen utgöra förebilden. Regeringen har i propositionen Kvinnofrid uttalat att ovälkommet uppträdande grundat på kön handlar om könsrelaterade beteenden som svärtar ner eller förlöjligar eller som är skrämmande eller fysiskt förnedrande för en arbetstagare på grund av hennes eller hans kön och att det handlar om beteenden som riktas till kvinnor för att de är kvinnor och till män för att de är män (prop. 1997/98:55 s. 112). I definitionen ställs det vidare upp krav på att uppträdande grundat på kön skall kränka en arbetstagares integritet i arbetet. I definitionen av sexuella trakasserier rörande ovälkommet uppträdande grundat på kön ligger alltså en koppling till den trakasserades kön. Detta synsätt överensstämmer också med den utformning som förbudet mot direkt diskriminering har i jämställdhetslagen (15 §). Enligt förbudet får en arbetsgivare inte missgynna en arbetssökande eller en arbetstagare genom att behandla henne eller honom mindre förmånligt än arbetsgivaren skulle ha behandlat en person av motsatt kön i en likartad situation, om inte arbetsgivaren visar att missgynnandet saknar samband med könstillhörigheten. En nödvändig förutsättning för direkt diskriminering är sålunda att det bl.a. skall föreligga ett samband mellan missgynnandet och personens kön (prop. 1999/2000:143 s. 38 f. och 53). I den föreslagna lagen om likabehandling av studenter i högskolan har förbudet mot direkt diskriminering fått en motsvarande utformning. Att förbud mot direkt diskriminering knyter an till vad som avses med trakasserier kommer vidare till uttryck i direktivet om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och direktivet om likabehandling i arbetslivet. Mot denna bakgrund, och för att definitionerna skall vara likalydande, är regeringen av den uppfattningen att trakasserier avseende uppträdande grundat på kön skall avse uppträdande som kränker en students integritet i högskolestudierna, om uppträdandet har samband med studentens könstillhörighet. Med en sådan definition gör sig samma krav på orsakssamband gällande som för övriga föreslagna former av trakasserier. Vad härefter gäller trakasserier avseende uppträdande av sexuell natur skall uppträdandet kränka en students integritet i högskolestudier, och det ligger i sakens natur att uppträdandet har samband med studentens könstillhörighet. Till skillnad från högskoleförordningen och jämställdhetslagen skall det inte ställas upp något uttryckligt krav på att uppträdande grundat på kön eller uppträdande av sexuell natur skall vara ovälkommet. ändring i sak är dock inte avsedd. Regeringen återkommer till detta i det följande. Regeringen vill i detta sammanhang på nytt erinra om det arbete som pågår inom EU att definiera sexuella trakasserier i likabehandlingsdirektivet. Detta kan komma att innebära att jämställdhetslagens och även den föreslagna lagens definitioner av sexuella trakasserier behöver ses över. Dessutom kan definitionerna av etniska trakasserier, trakasserier på grund av sexuell läggning och trakasserier på grund av funktionshinder behöva ses över med anledning av förslag från utredningen utvidgat diskrimineringsskydd (N 2001:01). För att det skall vara fråga om trakasserier ställs det inte upp något krav på att den kränkande särbehandlingen skall ha ägt rum i högskolans lokaler eller i undervisning, men den måste på något sätt knytas till studiesituationen vid högskolan. Det avgörande måste vara att trakasserierna kränker studentens integritet i högskolestudierna. Med högskolestudier avses inte bara undervisning utan även exempelvis studier på bibliotek, studiebesök, grupparbete med anledning av studier eller praktik som ingår i utbildningen. anser att det finns risk för feltolkning när det i lagtexten talas om integritet i högskolestudier, eftersom det kan tolkas som om lagen enbart gäller vid situationer som uppstår inom högskolan och påverkar studierna. Såsom redan redovisats innebär dock inte det uppställda kravet att trakasserierna skall ha ägt rum inom högskolans lokaler. Det ställs inte heller upp något krav på att den trakasserade studentens studier skall påverkas negativt. För att inte uppträdande av privat karaktär skall omfattas av lagen måste det enligt regeringens mening ställas upp krav på att uppträdandet kränker en students integritet i högskolestudierna. Detta innebär att högskolan inte har någon skyldighet att motverka och förebygga trakasserier som kan inträffa exempelvis när en lärare och en student eller två studenter träffas privat eller när studenter träffas på en studentkårs pub. Trakasserier handlar om oönskade beteenden och handlingar. Den som blir utsatt för det oönskade beteendet kan behöva göra klart för den som trakasserar att beteendet inte accepteras. I de flesta fall är troligen omständigheterna dock sådana att det står klart för den som vidtar en handling att denna är oönskad och därför trakasserande. I definitionerna av de olika formerna av trakasserier ligger att uppträdandet skall vara ovälkommet genom att det ställs upp ett krav på att studentens integritet skall kränkas. Vid införande av definitioner rörande etniska trakasserier och trakasserier på grund av sexuell läggning och funktionshinder arbetsrättsliga lagar föreslog Lagrådet att något krav på att uppträdandet skall vara ovälkommet inte skulle ställas upp, eftersom ett uppträdande som kränker en enskild arbetstagares integritet som har samband med arbetstagarens etniska tillhörighet, sexuella läggning eller funktionshinder inte kan i något avseende anses välkommet. Inte heller för en student kan ett sådant uppträdande anses välkommet, varför något särskilt krav på att uppträdande skall vara ovälkommet inte ställs upp för sådana fall. När det gäller sexuella trakasserier ställs högskoleförordningen som jämställdhetslagen upp krav på att uppträdandet skall vara ovälkommet. Enligt regeringens mening kan emellertid inte heller ett uppträdande som kränker en persons integritet och som har samband med hans eller hennes könstillhörighet eller är av sexuell natur anses välkommet, eftersom ett välkommet beteende knappast kan kränka någons integritet. Orsakssambandet mellan trakasserierna och könstillhörigheten, den etniska tillhörigheten, den sexuella läggningen eller funktionshindret är angivet på samma sätt som i den föreslagna bestämmelsen om förbud mot direkt diskriminering. För att det skall vara fråga om trakasserier krävs att det föreligger ett samband mellan trakasserierna och tillhörigheten eller funktionshindret. diskriminering ställs det inte upp något krav på att uppträdandet skall omfatta endast trakasserier som direkt beror på tillhörigheten eller funktionshindret, utan det är tillräckligt att det föreligger ett samband. Könstillhörighet, den etniska tillhörigheten, den sexuella läggningen eller funktionshindret behöver alltså inte vara ensam orsak till ett visst beteende eller handlande. Den som trakasserar måste dock ha insikt om tillhörigheten eller funktionshindret. Uppträdande som skall omfattas är således situationer där den som trakasserar är medveten om tillhörigheten eller funktionshindret, och där det går att urskilja ett orsakssamband mellan tillhörigheten eller funktionshindret, den trakasserandes kännedom om detta och trakasserierna. Sexuella trakasserier, etniska trakasserier, trakasserier på grund av sexuell läggning och trakasserier på grund av funktionshinder kan innefatta många olika typer av handlingar och beteenden. Det kan innefatta fysiskt, verbalt eller icke-verbalt uppträdande. I det följande återges vad som anfördes i de propositioner som behandlade definitionerna av trakasserier i de arbetsrättsliga lagarna med förbud mot diskriminering. Detta bör, tillsammans med vad som sägs i direktivet om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och direktivet om likabehandling i arbetslivet, vara vägledande även i fråga om vad som kan anses utgöra trakasserier i högskolan. Sexuella trakasserier:1 Fysiska uppträdanden av sexuell natur är oönskad fysisk kontakt t.ex. beröring, klappande, nypande eller strykningar mot en annan persons kropp men även så grova handlingar som våldtäkt eller försök till våldtäkt. Verbalt uppträdande av sexuell natur kan vara ovälkomna förslag eller påtryckningar om sexuell samvaro. Det kan handla om ständiga förslag till sociala aktiviteter utanför arbetsplatsen trots att det står klart att sådana förslag är ovälkomna. Uppvaktning som sker på ett stötande sätt är ett annat exempel. Menande anmärkningar och anspelningar av sexuell natur eller kommentarer med ett anstötligt språk är ytterligare exempel på verbalt uppträdande. Sådana beteenden som angetts definierar den kränkta personens roll på arbetsplatsen som sexualobjekt snarare än som arbetskamrat. 1997/98:55 s. 139 f. verbalt uppträdande av sexuell natur kan handla om att visa pornografiska bilder, föremål eller skrivet material. om att vissla, stirra eller göra gester som är anstötliga. beteenden kan få personer att känna sig osäkra och hotade. undergräver deras ställning på arbetsplatsen när de försöker umgås med sina arbetskamrater som kollegor med respekt för varandra. Annat uppträdande grundat på kön handlar om beteenden som svärtar ner eller förlöjligar eller som är skrämmande eller fysiskt förnedrande för en arbetstagare på grund av hennes eller hans kön som t.ex. könsbaserade förolämpningar och stötande kommentarer om utseende eller klädsel. Ett sådant beteende kan skapa en arbetsmiljö som är kränkande för den som blir utsatt. beteendena eller handlingarna utgör också brottsliga gärningar. straffstadganden som kan komma i fråga är t.ex. förolämpning, ofredande, sexuellt ofredande och sexuellt utnyttjande. Enligt regeringens mening bör med etniska trakasserier1 avses t.ex. trakasserier i form av nedsättande tillmälen på grund av den utsattes eller någon annans etniska tillhörighet. Det skall vara fråga om handlingar som skadar eller vållar obehag. kan omfatta fysiskt, verbalt eller icke-verbalt uppträdande. handla om förekomst eller spridning av rasistiska texter, bilder och märken, inklusive klotter. Det avgörande är att agerandet har samband med den utsattes etniska tillhörighet. trakasserade som avgör vilka handlingar eller beteenden som är Trakasserier på grund av funktionshinder och på grund av sexuell läggning2 kan innefatta många olika beteenden. dem är att det är handlingar som påverkar och därmed kränker individens rätt till personlig integritet och självbestämmande. Trakasserierna kan innefatta fysiskt, verbalt eller icke-verbalt Det kan handla om att t.ex. vissla, stirra eller göra gester som är kränkande. Det kan också handla om beteenden som svärtar ner eller förlöjligar eller som är skrämmande eller förnedrande för en arbetstagare som t.ex. förolämpningar och stötande kommentarer om utseende och beteende. Skyldigheten att vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att någon student utsätts för trakasserier innebär att en högskola bör vidta bl.a. följande åtgärder. Utarbeta riktlinjer eller inta ett förhållningssätt som klargör att trakasserier inte kan accepteras inom högskolan, göra detta förhållningssätt eller dessa riktlinjer kända för såväl studenter som arbetstagare vid högskolan, och utarbeta rutiner för hur trakasserier och anmälningar om trakasserier skall hanteras vid högskolan. 1997/98:177 s. 34. 1997/98:170 s. 90 och prop. 1997/98:180 s. 71. Vilka åtgärder som en högskola kan vidta för att förebygga och förhindra att någon student utsätts för trakasserier under en arbetsplatsförlagd praktik måste bedömas mot bakgrund av de skilda rättsliga och faktiska förutsättningar som kan föreligga i olika situationer. Utöver kontakter med den berörda studenten kan det t.ex. bli fråga om att kontakta den som ansvarar för den aktuella arbetsplatsen och förmå honom eller henne att medverka i utredningen och i förekommande fall vidta åtgärder för att förhindra fortsatta trakasserier. I avsnitt 9 har regeringen lämnat förslag på att högskolorna skall upprätta en plan som bl.a. skall innehålla en översikt över de åtgärder som behövs för att främja en likabehandling. skall enligt regeringens mening omfatta också åtgärder som behövs för att förebygga och förhindra trakasserier. Enligt direktivet om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och direktivet om likabehandling i arbetslivet kan trakasserier utgöra en form av direkt diskriminering. Enligt kommissionens förslag till ändring av likabehandlingsdirektivet skall vidare sexuella trakasserier anses vara diskriminering. Enlig regeringens uppfattning bör frågan om ett uttryckligt förbud mot trakasserier utredas särskilt och i aktuella delar bör det ankomma på utredningen utvidgat diskrimineringsskydd (N 2001:01) att ta ställning till frågan. Regeringen menar dock att trakasserier även enligt den nya lagen kan utgöra en direkt diskriminering. Om en högskola dvs. den som på högskolans vägnar kan fatta beslut om en student eller kan vidta ingripande åtgärder mot en student utsätter en student för trakasserier, kan han eller hon åberopa förbudet mot direkt diskriminering genom att högskolan har vidtagit en ingripande åtgärd mot honom eller henne. Vid överträdelse av diskrimineringsförbudet kan en högskola bli skadeståndsskyldig enligt vad som föreslås i avsnitt 13.1. En högskola skall också vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att någon lärare eller annan arbetstagare utsätts för trakasserier i den utsträckning så anges i de arbetsrättsliga lagarna på området. 11.2Skyldighet att utreda och vidta åtgärder Regeringens förslag: En högskola som får kännedom om att en student anser sig ha blivit utsatt för trakasserier skall vara skyldig att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att högskolan underrätta alla inblandade om sitt beslut att inte vidta någon åtgärd. Enligt måste högskolan förfoga över medel att kunna ingripa, och de som är ansvariga på alla nivåer måste också befogenheter att ingripa genom olika former av åtgärder. menar att förslaget inte uppfyller rimliga rättssäkerhetskrav och de rättsliga villkoren för högskolornas utredningsskyldighet måste närmare klargöras. anser att kravet på en högskola att utreda trakasserier trots att det inte har gjorts någon anmälan inte uppfyller rimliga rättssäkerhetskrav. har framfört liknande synpunkter. i , TCO och SFS önskar ett förtydligande av vad som menas med att en högskola får kännedom om att en student anser sig ha blivit trakasserad. Skälen för regeringens förslag: En högskola har visserligen en skyldighet att förebygga och förhindra att någon student utsätts för sexuella trakasserier (1 kap. 9 § högskoleförordningen och 1 kap. 5 a § förordningen för ), vilket föreslås gälla också enligt den nya lagen (se avsnitt 11.1). Om en student anser sig ha blivit utsatt för sexuella trakasserier, finns det dock inte någon uttrycklig bestämmelse om att högskolan skall utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta åtgärder för att förhindra fortsatta trakasserier. En sådan utrednings- och åtgärdsskyldighet gäller för arbetsgivare såvitt avser trakasserier arbetstagare emellan. Från studenthåll har det ofta framförts som en brist att högskolorna inte är rättsligt förpliktade att genomföra en utredning. I likhet med promemorians förslag menar regeringen att en uttrycklig bestämmelse skall införas i den nya lagen om att en högskola skall vara skyldig att utreda omständigheterna kring uppgivna trakasserier och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Denna utrednings- och åtgärdsskyldighet skall vara skadeståndssanktionerad och skall vara tillämplig på sexuella trakasserier, etniska trakasserier, trakasserier på grund av sexuell läggning och trakasserier på grund av funktionshinder. Skyldigheten skall alltså gälla när en student påstås bli trakasserad. Liksom i fråga om en högskolas skyldighet att förebygga och förhindra att en student blir utsatt för trakasserier, skall det inte ställas upp någon begränsning av högskolans skyldighet att utreda och vidta åtgärder med avseende på vem som uppträder trakasserande. Högskolornas utrednings- och åtgärdsskyldighet skall sålunda omfatta exempelvis de fall när en student trakasserar en annan student och när en lärare eller någon annan anställd trakasserar en student. Skyldigheten skall också ta sikte på konsulter och andra som högskolorna anlitar i sin verksamhet. Vidare skall skyldigheten gälla när en student genomför en arbetsplatsförlagd praktik inom ramen för högskolestudier. och gjort gällande är det viktigt att klargöra när utredningsskyldigheten inträder och hur långt den sträcker sig, särskilt mot bakgrund av att skyldigheten är skadeståndssanktionerad. Enligt regeringens mening skall det vara tillräckligt att en högskola får kännedom om att en student anser sig ha blivit trakasserad för att högskolan skall ha en skyldighet att utreda de uppgivna trakasserierna. Det bör i första hand ankomma på den utsatta studenten att se till att högskolan får kännedom om att han eller hon anser sig bli eller ha blivit trakasserad. Regeringen anser att det i likhet med de arbetsrättsliga lagarna inte skall krävas någon anmälan från den student som anser sig ha blivit trakasserad. universitet har anfört att kravet på att en högskola skall utreda trakasserier, trots att det inte har gjorts någon anmälan, inte uppfyller rimliga rättssäkerhetskrav. Liknande synpunkter framfördes av vissa remissinstanser med anledning av den utredning (dnr A97/3077/JÄM) som låg till grund för förslagen i propositionen Kvinnofrid rörande sexuella trakasserier (prop. 1997/98:55). I enlighet med vad som redovisas i denna proposition (s. 118) torde det inte vara ovanligt att en student drar sig för att berätta om vad han eller hon utsätts för och att man är rädd för att inte bli trodd. Enligt regeringens mening kan det därför inte ställas upp något krav på att den utsatta studenten själv skall uppmärksamma högskolan på att han eller hon anser sig bli trakasserad. Det kan exempelvis vara en eller andra studenter eller studentorganisationer som gör högskolan uppmärksam på vad som sker. Högskolan själv kan också uppmärksamma att en student utsätts för trakasserier. Att högskolan då inte skulle ha en utredningsskyldighet kan inte vara rimligt enligt regeringens mening. Det är viktigt att den som utsätts för trakasserier får hjälp när problemet uppmärksammas. En högskola som får kännedom om att en student anser sig ha blivit trakasserad måste ta uppgifterna på stort allvar. En högskola måste utan dröjsmål utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna för att högskolan därefter skall kunna gå vidare med de åtgärder som kan anses befogade. Ett aktivt och snabbt agerande från högskolans sida ger en signal om att trakasserier inte kan accepteras och den som utsätts för sådana trakasserier ges därmed stöd från högskolan. Högskolan kan alltså inte vänta med att agera tills man är säker på att trakasserier förekommer. Endast i de fall det inte råder någon tvekan om att de påstådda trakasserierna är ogrundade, kan högskolan underlåta att utreda saken närmare. Vilka utredningsåtgärder som skall vidtas får bedömas från fall till fall och är beroende av händelseförloppet i den situation som är för handen. En högskola bör ta reda på de närmare omständigheterna genom främst samtal med den som anses trakasserad och den som påstås trakassera. Högskolans agerande måste givetvis ske med den diskretion som situationen kräver och, vilket har påpekat, är det av vikt att utredningen bedrivs på ett sakligt och objektivt sätt. En högskola kan inte låta utredningen stanna vid att konstatera att ord står mot ord. Högskolan bör bilda sig en egen uppfattning om riktigheten i de uppgivna trakasserierna. I utredningsskyldigheten kan det dock inte anses ingå att också ta slutlig ställning till vem som talar sanning, i de fall helt oförenliga uppgifter lämnas och förhållandena även i övrigt är för oklara. För att en högskola skall vara utredningsskyldig krävs det givetvis att de uppgivna trakasserierna utgör sådana trakasserier som omfattas av den föreslagna lagens skydd. Om högskolan misstänker att flera orsaker ligger bakom trakasserierna och att könstillhörigheten, den etniska tillhörigheten, den sexuella läggningen eller funktionshindret är en av dem, är det tillräckligt för att arbetsgivaren skall vara utredningsskyldig. En högskola skall också enligt regeringens förslag vara skyldig att i förekommande fall vidta de åtgärder som krävs för att förhindra fortsatta trakasserier. Med i förekommande fall avses att om högskolan har vetskap om eller vid sin utredning kommer fram till att en student blir utsatt för trakasserier så har högskolan en skyldighet att vidta åtgärder för att dessa skall upphöra. Högskolan skall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier. Vad som närmare ligger i detta måste bedömas i det enskilda fallet mot bakgrund av bl.a. trakasseriernas art och omfattning. Det är angeläget att högskolan seriöst lyssnar på den utsatta studentens berättelse om hur han eller hon ser på sin situation. Med ledning av detta, och med beaktande av de önskemål studenten kan ha om frågans fortsatta hantering, bör högskolan överväga vilka åtgärder som kan bli aktuella. Högskolan bör genom tillsägelser och uppmaningar förmå den som trakasserar att upphöra med sitt handlande. Högskolan kan också initiera ett disciplinärt förfarande. Anser högskolan att handlandet är att bedöma som brott kan vidare polisanmälan komma i fråga, och efter en fällande dom ett eventuellt avskiljande, om det finns förutsättningar för ett sådant beslut. En arbetstagare som utsätter en student för trakasserier kan bli föremål för varning, omplacering och ytterst uppsägning eller avskedande på det sätt som lagen (1982:80) om anställningsskydd medger. Enligt regeringens mening är det angeläget att högskolan fortlöpande håller de inblandade informerade om vilka åtgärder högskolan har för avsikt att vidta och om de ställningstaganden som högskolan gör. I detta ingår att också, vilket har gjort gällande, att lämna besked, om högskolan inte avser att vidta några ytterligare åtgärder. Om en högskola har utrett omständigheterna kring uppgivna trakasserier och vid en noggrann prövning kommit fram till att det inte har varit eller är fråga om trakasserier, har högskolan inte någon skyldighet att vidta ytterligare åtgärder.