prop · GO038 · 2001-01-01 00:00:00 — Som framgått ovan skall enligt vårt förslag den grundläggande principen vara att socialavgifter skall tas ut på all ersättning för arbete som medför att inkomsttagaren skall vara försäkrad i . Det är därför inte möjligt att som låta uttaget av egenavgifter och allmän pensionsavgift vara helt beroende av om den enskilde skall inkomsttaxe- ras i . Flertalet försäkrade taxeras emellertid, och av bl.a. admi- nistrativa skäl är det därför lämpligt att behålla den nuvarande kopp- lingen till inkomsttaxeringen. Om egenavgifter och allmän pensionsavgift generellt skall kunna tas ut på inkomst som är förmånsgrundande, behövs därutöver metoder för att fastställa avgiftsunderlag och avgifter när inkomsten inte taxeras i . Dessutom behövs betalningsrutiner som fungerar även i sådana fall. För att uttag av egenavgifter och allmän pensionsavgift skall kunna verkställas även när de avgiftspliktiga inkomsterna inte taxeras i måste således ett särskilt förfarande tillskapas. Vi föreslår ett system för detta som innebär att preliminära avgifter skall betalas under inkomståret. Den avgiftsskyldige skall när han börjar sitt arbete i lämna en preliminär avgiftsdeklaration. Är han anställd hos en svensk arbetsgivare skall i stället arbetsgivaren lämna en preliminär inkomstuppgift. Avgifts- deklarationen eller inkomstuppgiften skall läggas till grund för beslut om uttag av preliminära avgifter. Den avgiftsskyldige får året efter in- komståret lämna en slutlig avgiftsdeklaration. Detta skall dock normalt vara frivilligt. Lämnas inte en slutlig deklaration kommer de preliminära avgifterna - med vissa undantag -att fastställas som slutliga. I förekom- mande fall skall den avgiftsskyldiges svenske arbetsgivare svara för in- betalningen av de preliminära avgifterna efter avdrag på lönen. De förslag som vi lägger fram föranleder vissa överväganden rörande regelverkets struktur. Den nuvarande lagstiftningen är strukturerad så att bestämmelser om skyldighet att betala avgifter och om beräkning av av- giftsunderlag finns i den särskilda lagstiftningen om socialförsäkrings- avgifter (, etc.) medan förfarandebestämmelser, dvs. regler om redo- visning och uppbörd m.m., finns i skattelagstiftningen och då huvudsak- ligen i skattebetalningslagen (1997:483, SBL). Vi föreslår att samtliga materiella bestämmelser om socialavgifter från arbetsgivare eller egna företagare samlas i en ny socialavgiftslag (NSAL), som blir mer fristående och tydlig än dagens sammanvävning av och . Detta gäller såväl när fråga är om uttag av avgifter i förhållanden där endast intern svensk rätt är tillämplig som i fall då hänsyn måste tas till internationella överenskommelser och, inte minst, EG-rätten. När det gäller de materiella reglerna om uttag av allmän pensionsavgift väljer vi att behålla den ordning som finns , dvs. att dessa bestämmelser är samlade i en särskild lag. Slutligen innebär den väg vi har valt att särskilda lagregler föreslås an- gående det förfarande som är nödvändigt för att socialförsäkringsavgifter skall kunna tas ut i vissa internationella förhållanden. Dessa regler inne- håller ett i väsentliga delar enhetligt förfarande för uttag av såväl allmän pensionsavgift som socialavgifter i form av egenavgifter. Vi har övervägt att samla bestämmelser om detta förfarande i en särskild lag men slutli- gen stannat för att i stället föreslå kompletterande bestämmelser i den befintliga lagstiftningen (huvudsakligen SBL). Enligt skall arbetsgivaravgifter betalas av arbetsgivare. I lagen finns emellertid varken någon definition av begreppet eller någon bestämmelse som klart utpekar vem som är arbetsgivare, utan detta framgår endast indirekt genom koppling till bestämmelser i . Vi har övervägt olika lösningar på frågan om hur arbetsgivarbegreppet skall definieras i en ny socialavgiftslag. Den lösning vi förordar är praktiskt betingad. Arbetsgi- vare enligt NSAL är helt enkelt den som betalar ut ersättning för vilken han enligt bestämmelserna därom är skyldig att betala arbetsgivar- avgifter. Begreppet arbetsgivare har alltså i detta sammanhang ingen självständig betydelse, utan används i stället som ett gemensamt begrepp för dem som är skyldiga att betala avgifterna. Härigenom undviks de problem som kan uppstå på grund av tveksamhet i fråga om inne- börden av det mera allmänna begreppet arbetsgivare. Socialavgifter betalas antingen som arbetsgivaravgifter eller som egen- avgifter. Avgörande för i vilken form avgifterna skall betalas är enligt gällande ordning betalningsmottagarens skattsedelsinnehav. Detta fram- går emellertid endast indirekt av lagtexten. I NSAL har dessa regler gjorts tydligare. Huvudregeln är enligt förslaget att arbetsgivaravgifter skall betalas av den som för arbete i utger skattepliktig ersättning till en fysisk person som saknar skattsedel på preliminär skatt eller som har en A-skattsedel eller en ej åberopad F-skattsedel med villkor enligt 4 kap. 9 § SBL. Egenavgifter skall enligt huvudregeln betalas av den som tar emot ersättning för arbete om han har en F-skattsedel. Om F-skatt- sedeln är förenad med villkor enligt 4 kap. 9 § SBL, skall egenavgifter betalas endast om skattsedeln åberopas skriftligen i arbetsförhållandet. För uttag av egenavgifter skall enligt gällande rätt beräknas två olika avgiftsunderlag. Det ena (för pensionsanknutna avgifter) har sin grund i sådan inkomst av annat förvärvsarbete än anställning som utgör pen- sionsgrundande inkomst enligt 11 kap. AFL, medan det andra (för övriga avgifter) utgår från sådan inkomst av annat förvärvsarbete än anställning som utgör sjukpenninggrundande inkomst enligt 3 kap. samma lag. Vi har gjort bedömningen att skillnaderna i inkomstbegreppen enligt 3 kap. respektive 11 kap. AFL är av sådan art att olika underlag be- hövs för de olika egenavgifterna. Tvärtom kommer, genom de materiella förändringar som föreslås i SofL och följdändringar i andra lagar på grund av den lagen, de få faktiska skillnader som finns att för- svinna. Vi föreslår således att det införs ett gemensamt underlag för uttag av samtliga egenavgifter. Arbetsgivare som sysselsätter sjömän (redare) betalar f.n. en något lägre sjukförsäkringsavgift och folkpensionsavgift än andra arbetsgivare. Reduktionen - som uppgår till av avgiftsunderlaget - har motiverats bl.a. med att en del av besättningen inte är bosatt i och därför inte heller berättigad till förmåner som avgifterna är avsedda att täcka. betalar redarna en särskild sjö- manspensionsavgift om av underlaget. Sjömanspensione- ringen är under avveckling och den senaste tidpunkt som sjömanspension kan nybeviljas infaller nu . Det ursprungliga motivet för reduktion av sjukförsäkringsavgiften och folkpensionsavgiften för redare är inte längre relevant, och vi föreslår därför att reduktionen skall slopas. Vi föreslår att sjömanspen- sionsavgiften skall avskaffas och att återstående sjömanspensioner skall finansieras genom statsmedel. Utomlands bosatta artister och idrottsmän betalar för ersättning för artis- tisk eller idrottslig verksamhet i skatt enligt lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. (LSI). Skatten är en definitiv källskatt och tas ut av beskattningsunder- laget. Någon inkomsttaxering sker således inte i dessa fall. Ersättning för vilken det skall betalas skatt enligt LSI skall enligt gällande lagstiftning undantas från underlaget för arbetsgivaravgifter. Eftersom sådana ersätt- ningar inte inkomsttaxeras i , kan inte heller egenavgifter tas ut på ersättningarna. Vi föreslår att inkomster som beskattas enligt LSI skall kunna ingå i underlaget för arbetsgivaravgifter på samma sätt som andra ersättningar för arbete i . På samma sätt skall egenavgifter - om det blir aktu- ellt - kunna tas ut på sådana ersättningar under samma förutsättningar som gäller för andra arbetsersättningar. Enligt nuvarande regler skall lönetillägg som utgår vid arbete utomlands och som betingas av ökade levnadskostnader och andra särskilda förhål- landen i sysselsättningslandet inte inräknas i underlaget för arbetsgivar- avgifter. Sådana lönetillägg skall enligt bestämmelserna i inte tas med vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst. Vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst skall inte hänsyn tas till lönetillägg såvitt avser personer som är utsända av en statlig arbetsgivare. Vi anser att det är principiellt tveksamt att särbehandla lönetilläggen vid utlandsarbete på det angivna sättet. Dessa lönetillägg skall därför en- ligt vårt förslag vara såväl pensionsgrundande som sjukpenninggrun- dande hos mottagaren, och de skall ingå i underlaget för arbetsgivar- avgifter enligt allmänna regler. Allmän löneavgift skall enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift betalas av arbetsgivare och av den som enligt skall betala egen- avgifter. Avgiften beräknas på underlaget för folkpensionsavgift enligt . Avgiften används till finansieringen av medlemskap i samt som allmän förstärkning av statens finanser. Den allmänna löneavgiften är i både rättslig och ekonomisk mening en skatt. Vi har mot bakgrund av detta gjort bedömningen att allmän löne- avgift inte bör tas ut av utländska rättssubjekt och förslår en ändring i lagen som gör klart att avgift skall betalas bara av arbetsgivare som är bosatta i eller har fast driftställe här i landet (svenska arbets- givare). Bestämmelserna om skyldighet för egenföretagare m.fl. att betala allmän löneavgift ges efter en mindre ändring samma innehåll. Motsvarande förslag lämnas i fråga om pålagor enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på förvärvsinkomster. NSAL föreslås träda i kraft . Ikraftträdandet av övriga lagförslag har anpassats till detta förslag. Våra förslag kommer enligt de beräkningar som vi gjort att samman- taget öka statens avgiftsintäkter med ca . Utredningens förslag till socialavgiftslag Förslag till socialavgiftslag 1 § I denna lag finns bestämmelser om avgifter för finansiering av social- försäkringen och vissa andra sociala ändamål (socialavgifter). Socialavgifterna utgörs av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Av- gifterna betalas på ersättningar och inkomster som fysiska personer får för arbete. 2 § I denna lag avses med arbete i : detsamma som i 2 kap. 7-9 §§ socialförsäkringslagen (0000:000), arbetsgivare: den som betalar ut ersättning för vilken han enligt 2 kap. 1-6 §§ denna lag är skyldig att betala arbetsgivaravgifter, arbetstagare: den som tar emot ersättning för vilken någon annan en- ligt 2 kap. 1-6 §§ är skyldig att betala arbetsgivaravgifter, egenföretagare: den som har inkomst för vilken han enligt 3 kap. 1-8 §§ är skyldig att betala egenavgifter, skattepliktig ersättning: ersättning som till sin natur inte är skattefri enligt kommunalskattelagen (1928:370), skattepliktig inkomst: inkomst som till sin natur inte är skattefri enligt kommunalskattelagen, skattsedel: detsamma som i 4 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483), år: kalenderår, om inget annat anges. Utländska motsvarigheter till svenska begrepp 3 § Begrepp som används i denna lag omfattar i tillämpliga fall också motsvarande utländska företeelser, om inget annat anges. Hänvisningar till andra lagar 4 § Bestämmelser i denna lag tillämpas även när det föreskrivs i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och i lagen (1994:1920) om allmän löneavgift. 5 § I lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift finns bestämmelser om allmän pensionsavgift för finansiering av försäkringen för tilläggspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. I 19 kap. sistnämnda lag finns också bestämmelser om försäkringens finansiering. 6 § I lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter finns bestämmel- ser om nedsättning av avgifter som regionalpolitiskt stöd. 7 § Denna lag tillämpas inte i fråga om ersättning till personer som när arbetet utförs omfattas av en annan stats lagstiftning om social trygghet enligt vad som följer av 1. gemenskapsrätt om fri rörlighet för personer inom Europeiska unionen (EU) eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), eller 2. sådana överenskommelser mellan och andra stater eller in- ternationella organ som avses i 1 kap. 4 § andra stycket socialförsäkringslagen (0000:000). Första stycket 2 gäller inte i fråga om överenskommelser om social trygghet med - Förenta Stater , - , eller - . Huvudregel vid arbete i 1 § Arbetsgivaravgifter skall betalas av den som för arbete i be- talar ut skattepliktig ersättning till en fysisk person som 1. saknar skattsedel på preliminär skatt, 2. har en A-skattsedel, eller 3. har en F-skattsedel med villkor enligt 4 kap. 9 § skattebetalningsl- agen (1997:483) och inte skriftligen åberopar skattsedeln. Första stycket gäller inte i fall som avses i 3 kap. 1-4 §§. Huvudregel vid arbete utomlands 2 § Arbetsgivaravgifter skall betalas av den som för arbete utomlands betalar ut skattepliktig ersättning till en fysisk person som avses i 1 § första stycket och som när arbetet utförs omfattas av svensk lagstiftning om social trygghet enligt vad som följer av gemenskapsrätt om fri rörlig- het för personer inom EU eller EES eller av överenskommelser mellan och andra stater eller internationella organ. Första stycket gäller inte i fall som avses i 3 kap. 1-4 §§ jämförda med 3 kap. 6 §. 3 § Arbetsgivaravgifter skall, oavsett betalningsmottagarens innehav av skattsedel på preliminär skatt, betalas av 1. och när det gäller sådant bidrag som avses i 11 kap. 2 § första stycket m lagen (1962:381) om all- män försäkring, 2. svensk semesterkassa när det gäller semesterersättning som betalas ut därifrån, och 3. den som betalar ut sådant forskarstipendium () som avses i punkt 12 sjunde stycket av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen (1928:370), om denne är en fysisk person bosatt i eller en svensk juridisk person. 4 § I fråga om skattepliktig intäkt av tjänst i form av rabatt, bonus eller annan förmån som ges på grund av kundtrohet eller liknande skall vid tillämpning av denna lag den som slutligt har stått för de kostnader som ligger till grund för förmånen anses ha utgett denna. Definition av ersättning för arbete, m.m. 5 § Med ersättning för arbete avses i detta kapitel 1. lön eller annan ersättning i pengar för arbete, 2. förmåner som utges på grund av arbete, 3. kostnadsersättning som inte enligt 8 kap. 19 eller 20 § skattebetal- ningslagen (1997:483) skall undantas vid beräkning av skatteavdrag, 4. garantibelopp enligt lönegarantilagen (1992:497), 5. annat som utges med anledning av ett arbetsavtal, dock inte pen- sion, och 6. ersättning som utges till en allmän försäkringskassa enligt 24 § första stycket lagen (1991:1047) om sjuklön, varvid ersättningen skall anses ha betalats ut till den person som sjuklönen avser. 6 § Med ersättning för arbete skall likställas 1. ersättningar eller förmåner som utges i samband med sådan utbild- ning eller verksamhet som avses i 11 kap. 2 § lagen (1962:381) om all- män försäkring, och 2. sociala förmåner som anges i nämnda paragraf. 7 § En arbetsgivare skall på det avgiftsunderlag som anges i 10-13 §§ betala 1. sjukförsäkringsavgift , 2. folkpensionsavgift , 3. tilläggspensionsavgift , 4. delpensionsavgift , 5. arbetsskadeavgift , 6. arbetsmarknadsavgift , 7. arbetarskyddsavgift , och 8. lönegarantiavgift . 8 § För fall då frågan om en arbetstagare omfattas av svensk lagstiftning om social trygghet skall avgöras med tillämpning av gemenskapsrätt om fri rörlighet för personer inom EU eller EES eller av en sådan överens- kommelse som anges i 1 kap. 7 § andra stycket får regeringen föreskriva undantag från 7 § detta kapitel. Sådana undantag skall göras med hänsyn till i vilken utsträckning gemenskapsrätten eller överenskommelsen om- fattar sådana sociala ändamål som avses i den paragrafen. 9 § och skall i fråga om bidrag som avses i 3 § 1 betala endast tilläggspensionsavgift. 10 § Underlag för beräkning av arbetsgivaravgifter skall vara summan av sådana ersättningar som avses i 1-6 §§. 11 § I fråga om inkomst från fåmansföretag och fåmansägt handelsbolag skall föreskrifterna i punkt 13 av anvisningarna till 32 § kommunal- skattelagen (1928:370) om fördelning av ersättning mellan företagsledare och make eller barn tillämpas när avgiftsunderlaget bestäms. 12 § När avgiftsunderlaget bestäms skall bortses från följande ersätt- ningar: 1. Ersättning till en och samma arbetstagare om den inte har uppgått till . Ersättning till arbetstagare som vid årets ingång har fyllt . Ersättning till arbetstagare vid sjukdom eller ledighet för vård av barn eller med anledning av barns födelse, till den del ersättningen mot- svarar sjukpenning, föräldrapenning eller rehabiliteringspenning som arbetsgivare får uppbära enligt 3 kap. 16 §, 4 kap. 18 § eller 22 kap. 12 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Ersättning som en arbetsgivare har betalat ut till barn för arbete som utförts i hans förvärvsverksamhet, om avdrag för sådan ersättning enligt 20 § andra stycket kommunalskattelagen (1928:370) inte får göras vid inkomsttaxering. Ersättning till den del denna motsvarar kostnader i arbetet som ar- betstagaren har haft att täcka med ersättningen. Detta gäller emellertid endast om kostnaderna kan beräknas uppgå till av ar- betstagarens ersättning från arbetsgivaren . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får fastställa schablon för be- räkning av arbetstagarens kostnader i viss verksamhet. Schablonen skall avse bestämda yrkesgrupper och grundas på de genomsnittliga kostna- derna inom respektive grupp. Denna punkt gäller inte ersättning som be- skattas enligt lagar som anges i punkterna 6 och 7. Ersättning som, enligt 6 § 2 och 3 lagen (1991:586) om särskild in- komstskatt för utomlands bosatta, undantas från skatteplikt. Ersättning som, enligt 8 § första stycket 1, 5 och 6 lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., undantas från skatteplikt. Ersättning som, enligt 5 § lagen (1984:947) om beskattning av ut- ländska forskare vid tillfälligt arbete i , inte utgör skattepliktig intäkt. Ersättning för skiljemannauppdrag i fall där parterna i skiljeförfa- randet är av utländsk nationalitet. Intäkt av tjänst som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunalskattelagen i form av utdelning på aktier i fåmansföretag, vinst vid avyttring av aktier i fåmansföretag eller andelar i handelsbolag, för- måner och ersättningar m.m. från fåmansföretag eller otillåtna penning- lån. Detta gäller även beträffande utländska arbetsgivare. Ersättningar från avtalsförsäkringar m.m. som enligt 1 § första stycket 2-6 lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvs- inkomster utgör underlag för nämnda skatt. Ersättning till en och samma idrottsutövare från en sådan ideell fö- rening som avses i 7 § 5 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt och som har till huvudsakligt syfte att främja idrottslig verksamhet, om ersättningen från föreningen inte har uppgått till ett halvt bas- belopp enligt lagen om allmän försäkring. Sådan ersättning från en vinstandelsstiftelse eller en annan juridisk person med motsvarande ändamål från vilken enligt de fyra sista mening- arna i 3 kap. 2 § andra stycket lagen om allmän försäkring skall bortses vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst. Ersättning för arbetsskada som har inträffat före utgången av om ersättningen avser tid därefter samt ersättning för arbetsskada som inträffat före utgången av om skadan anmälts till allmän för- säkringskassa efter utgången av , allt under förutsättning att ersättningen utgår på grund av ansvarighetsförsäkring vilken meddelas enligt grunder som fastställts i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer. Detta gäller emellertid endast ersättning som inte avser efter skadetillfället och som för en och samma arbetstagare beräknas på lönedelar som inte överstiger basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. 13 § När avgiftsunderlaget bestäms skall även bortses från sådana sociala ersättningar och förmåner som anges i 11 kap. 2 § första stycket a-d, f-l, n, p och r lagen (1962:381) om allmän försäkring. 14 § I skattebetalningslagen (1997:483) finns bestämmelser om att arbetsgivaravgifter i regel skall beräknas särskilt för fortlö- pande . Särskilt avdrag vid avgiftsberäkningen 15 § Vid beräkning av arbetsgivaravgifter får en arbetsgivare från arbets- givaravgifterna göra avdrag av avgiftsunder- laget, dock högst med . 16 § Om flera arbetsgivare ingår tillsammans i en koncern, skall de vid bedömningen av avdragsrätten enligt 15 § anses som en arbetsgivare. Avdraget skall i sådant fall i första hand göras av moderföretaget. Om avdraget inte kan utnyttjas av moderföretaget, får det utnyttjas av dotter- företagen i den ordning moderföretaget bestämmer. 17 § Om en arbetsgivare med stöd av 10 kap. 12 § skattebetalningslagen (1997:483) har medgivits dispens från skyldigheten att redovisa arbets- givaravgifterna , får han, i stället för vad som föreskrivs i 15 §, från arbetsgivaravgifterna göra avdrag av av- giftsunderlaget, dock högst med för verksam- heten bedrivits. Fördelning av redovisade avgifter 18 § Arbetsgivaravgifter skall i den mån de inflyter fördelas mellan olika avgiftsändamål så som de belöper på dessa enligt arbetsgivarnas redovis- ningar eller avvikande beskattningsbeslut enligt skattebetalningslagen (1997:483). Avdrag som görs enligt 15-17 §§ skall avse arbetsmarknads- avgiften. Bestämmelserna i första stycket skall tillämpas också på avgifts- och räntebelopp som betalas ut till arbetsgivare. Föreskrifter om fördelningen får meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, . Huvudregel vid arbete i 1 § Egenavgifter skall betalas av en fysisk person som tar emot skatte- pliktig ersättning för arbete i , 1. om han när ersättningen bestäms eller när den betalas ut har en F- skattsedel utan villkor enligt 4 kap. 9 § skattebetalningslagen (1997:483), eller 2. om han när ersättningen bestäms eller när den betalas ut har en F- skattsedel med villkor enligt 4 kap. 9 § skattebetalningslagen och skriftli- gen åberopar skattsedeln. I fall som avses i första stycket skall bestämmelserna i 20 kap. 2 § sjätte stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring tillämpas angående uppgift om innehav av F-skattsedel. 2 § Egenavgifter skall betalas av en fysisk person som tar emot skatte- pliktig ersättning för arbete i , om - ersättningen från en och samma utbetalare kan antas komma att understiga , - utbetalaren är en fysisk person eller ett dödsbo, och - ersättningen inte utgör utgift i en av utbetalaren bedriven närings- verksamhet. Delägare i handelsbolag m.fl. 3 § Egenavgifter skall betalas av en fysisk person som tar emot skatte- pliktig ersättning för arbete i , 1. om han är delägare i ett handelsbolag och ersättningen betalas ut av bolaget, eller 2. om han är medlem i en europeisk ekonomisk intressegruppering och ersättningen betalas ut av grupperingen. 4 § Egenavgifter skall betalas av en fysisk person som tar emot skatte- pliktig ersättning för arbete i , 1. om ersättningen, i ett anställningsförhållande, betalas ut av en fysisk person bosatt utomlands eller av en utländsk juridisk person eller ett an- nat utländskt organ och parterna har träffat en överenskommelse om att ersättningen vid tillämpning av lagen (1962:381) om allmän försäkring skall hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete än anställning, eller 2. om ersättningen, utan att ett anställningsförhållande föreligger, be- talas ut av en fysisk person bosatt utomlands eller av en utländsk juridisk person eller ett annat utländskt organ och ersättningen utgör inkomst av tjänst enligt kommunalskattelagen (1928:370). Andra inkomster av arbete i 5 § Egenavgifter skall även betalas av en fysisk person som har annan skattepliktig inkomst av arbete i än som avses i 1-4 §§. Detta gäller emellertid endast om inkomsten inte utgörs av ersättning för arbete för vilken någon annan är skyldig att betala arbetsgivaravgifter enligt 2 kap.