prop · GO0395 · 2001-01-01 00:00:00 — Om paragrafen över huvud taget behövs bör enligt Lagrådets mening i vart fall orden "medföra en påtaglig fara för trafiksäkerheten eller annars" utgå. Regeringen anser att en bestämmelse som innebär en möjlighet för polisman att hindra fortsatt färd utgör ett medel för att förebygga ett otillåtet bruk av fordon som inte är registrerade och som genom att de inte har något registreringsnummer inte är möjliga att identifiera. Det får förutsättas att en färd av detta slag som innebär ett bruk av fordon i strid med lagen ibland utgör en så väsentlig olägenhet att polisman bör ha möjlighet att hindra fortsatt färd. Regeringen anser att det rekvisit för tillämpningen som avser påtaglig fara för trafiksäkerheten kan undvaras. Skälet härför är att det - som Lagrådet påpekat - för att förebygga sådan fara finns andra bestämmelser, t.ex. 114 § fordonskungörelsen (1972:595). Avviker ett oregistrerat fordons beskaffenhet och utrustning från fordonskungörelsen skall enligt den bestämmelsen polisman hindra fortsatt färd som inte kan ske utan påtaglig fara för trafiksäkerheten. Utredningen har förutsatt att det får anses ligga i sakens natur att det vid de förseelser som kan komma i fråga i registreringshänseende i regel bör kunna medges att fordonet får föras till närmaste lämpliga uppställningsplats. Regeringen gör samma bedömning som utredningen vad gäller möjligheten att ta fordonet till en uppställningsplats efter att polisman hindrat fortsatt färd. 7.14 Förfarandet vid beslut och bestämmelser om överklagande Regeringens förslag: är beslutsmyndighet vid prövning av frågor om saluvagnslicens och tillfällig registrering. Besluten gäller om inte förordnar något annat. Beslut enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen får överklagas hos Länsrätten i län om inte något annat följer av andra föreskrifter. Detsamma gäller beslut om rättelse eller information enligt personuppgiftslagen (1998:204). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Utredningens förslag: Utredningen anser att frågor om bilregistrering liksom bör handläggas av . Utredningen föreslår även att prövar samtliga frågor om tillfällig registrering inkluderande saluvagnsregistrering. Beslut som har fattats genom automatiserad behandling eller på annat sätt måste kunna omprövas av beslutsmyndigheten. Det bör ske både på begäran av den enskilde och på eget initiativ av myndigheten. Omprövningsbestämmelser av denna innebörd bör träda i stället för de som finns i 27 § förvaltningslagen (1986:223). Enligt nu gällande bestämmelser överklagas beslut enligt de olika författningarna om tillfällig registrering till regeringen. I enlighet med den allmänna strävan att avlasta regeringen den typen av avgöranden bör överklagande i stället ske till allmän förvaltningsdomstol. Endast i fråga om dispenser från författningsbestämmelser och dylikt är motiverat att överklagande får ske hos regeringen. Alla ärenden inom vägtrafikregistreringsområdet som kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol skall överklagas hos Länsrätten i län. Remissinstanserna: Länsrätten i län tillstyrker att det föreslagna omprövningsförfarandet införs och framhåller att de ärenden som ändå når domstolen i sådant fall bör bli bättre utredda än vad som är fallet . I författningen bör dock anges att beslut gäller , såvida inte annat beslutats. delar utredningens uppfattning att samma besvärsväg bör gälla för samtliga ärenden om vägtrafikregistrering. Verket utgår ifrån att det kommer att röra sig om ett förhållandevis mindre antal ärenden som kommer att flyttas till Länsrätten i län. Skälen för regeringens förslag: I enlighet med utredningens förslag bör beslut om saluvagnslicens och tillfällig registrering fattas av . Till förutsättningarna för att bruka oregistrerat fordon hör således reglerna om saluvagnslicens och tillfällig registrering. Dessa institut omfattas därför av lagförslaget. kommer att fatta de beslut som gäller saluvagnslicens och tillfällig registrering efter ansökan. Beslutsunderlaget skall, även vid eventuell domstolsprövning, motsvara berättigade krav. Det är dock enligt regeringens mening inte motiverat med en längre gående omprövningsskyldighet än vad som normalt gäller för förvaltningsbeslut. En stor andel av beslut kommer även framgent att fattas med hjälp av automatisk behandling. Förfarandet omfattar att avgör vem som skall vara införd i registret som ägare till ett visst fordon, men också en lång rad andra frågor. Utredningens utgångspunkt har varit att alla beslut om registrering skall fattas med stöd av en förordning om vägtrafikregister. Detta är utgångspunkten även för regeringens förslag. Ordningen för när och hur en uppgift skall registreras omfattas således inte av lagstiftningsarbetet eftersom lagen om vägtrafikregister är avsedd att vara en ramlag för vägtrafikregistreringen. Av de föreslagna bestämmelserna framgår således inte på vilka villkor exempelvis en ordinär registrering av fordon skall ske. Utgångspunkten har i stället varit att i lagen ange vilka fordon som omfattas av registreringsplikt för att få brukas. Härutöver regleras även hur de fordon som inte är registreringspliktiga eller är avställda får brukas. Det är inte avsett att skall fatta några beslut enligt lagen i dessa hänseenden. I stället är avsett att beslut om exempelvis fordonsregistrering skall fattas enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Till undvikande av missförstånd vad avser tidpunkten för beslutens verkan bör införas en regel av innebörd att beslut enligt lagen gäller , om inte något annat förordnats. har såvitt avser den verksamhet som kommer att omfattas av den nya lagen om vägtrafikregister en regional organisation med kontor, förutom i , även i , och . Antalet beslut inkluderande de helt automatiserade är i storleksklassen 2 miljoner och antalet har varit i stigande . I flera tiotusentals ärenden fattas beslut först efter att komplettering begärts på maskinell väg. Denna grupp ärenden kan exempelvis gälla fordonsägare som begärt att fordonet skall avställas men glömt att sända in kontrollmärket. Härutöver finns en grupp ärenden som diarieförs och handläggs vid respektive kontor. Enligt statistik uppgick antalet diarieförda ärenden till 13083 stycken medan motsvarande siffra för var 18130 stycken. Dessa senare ärenden kännetecknas också av att skiljer sig från dem genom "" beslut. I riket överklagas f.n. mellan 350 och 600 beslut. Någon tydlig stigande tendens har inte noterats trots att den totala beslutsmängden ökat. Enligt statistik överklagades 568 ärenden . Frågorna i dessa ärenden gäller bl.a. vem som skall vara registrerad ägare till fordonet, avställning av fordon med retroaktiv verkan, tidpunkt för avregistrering och begäran om att få saluvagnslicens. Antalet överklaganden är litet med tanke på den totala beslutsvolymen i diarieförda ärenden. Det bör dock beaktas att vissa vanliga typer av beslut över huvud taget inte är överklagbara. Det gäller bl.a. ärenden enligt 99 § bilregisterkungörelsen om utformning av registreringsskyltar. har upplyst att de beslut som överklagas omprövas vid verkets centrala trafikregisterfunktion i . Där beslutas också yttranden i länsrättens mål. skall vara den enskildes motpart sedan handlingarna överlämnats till länsrätten (7 a § förvaltningsprocesslagen, 1971:291). De av beslut enligt bilregisterkungörelsen (1972:599) som är överklagbara, med undantag för de som överklagas hos regeringen, prövas hos Länsrätten i län. Några skäl som ger anledning att ändra denna ordning har inte framkommit. Visserligen vidgas möjligheterna till prövning i allmän förvaltningsdomstol något, bl.a. till ärenden om tillfällig registrering. Inte sällan har dock registreringsfrågor samband med skattefrågor för vilka prövning enligt 3 § fordonsskattelagen (1988:327) sker vid i . En sådan skattefråga överklagas hos Länsrätten i län. Även detta talar för att frågor om registrering bör överklagas hos Länsrätten i län. Överklagandemöjligheten gäller såväl beslut som fattats med stöd av lagen som de beslut som fattats med stöd av föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Beslut om information enligt personuppgiftslagen (1998:204) bör få överklagas hos Länsrätten i län. Lagrådet har i yttrande framhållit att det i andra förslag till lagar om behandling av personuppgifter vanligen anges att rättelsebesluten skall överklagas i samma ordning som informationsbesluten, och har förordat att aktuell paragraf ändras i enlighet härmed. har Lagrådet rekommenderat regeringen att överväga möjligheten att i personuppgiftslagen införa överklagandebestämmelser i fråga om myndigheters rättelse- och informationsbeslut på personuppgiftsområdet. Som framgår av avsnitt 7.3 har regeringen ansett att en särskild bestämmelse i lagen om vägtrafikregister bör behandla frågan om rättelse och skadestånd med hänvisning till personuppgiftslagens bestämmelser. Frågan om att i personuppgiftslagen eventuellt införa generella bestämmelser om överklagande övervägs inom . I förevarande fall bör såsom Lagrådet ansett ett rättelsebeslut överklagas i samma ordning som ett informationsbeslut. Skadeståndsanspråk mot staten skall dock handläggas i annan form. 7.15 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Lagen träder i kraft . upphävs exportvagnskungörelsen (1964:39), bilregisterkungörelsen (1972:599), turistvagnskungörelsen (1972:601) och kungörelsen (1973:766) om interimslicens för fordon. Övergångsvis skall dock äldre bestämmelser gälla för interimslicens och turistvagnslicens som meddelats före ikraftträdandet samt för införande i exportvagnsregistret . En redan beviljad saluvagnslicens anses efter ikraftträdandet meddelad med stöd av den nya lagen. För beslut om körtillstånd som meddelas intill ikraftträdandet skall dock äldre bestämmelser fortsätta att gälla. Utredningens förslag: Utredningen tar inte ställning i frågan om tidpunkt för ikraftträdande eftersom de förslag som lämnas är beroende av tillkomsten av och ändringar i andra författningar. Till detta kommer de anpassningar som sker till EG-rätten. Remissinstanserna: anser att det hade varit värdefullt med ett förslag om ikraftträdandetidpunkt med hänsyn till att regler med betydelse för beskattningen kan komma att ändras. har framhållit att en avvägning bör ske mellan de effekter som kan förväntas och behovet av samordning med andra förändringar inom verksamhetsområdet. Skälen för regeringens förslag: Utredningens bedömning har utgångspunkt i det betydligt mera detaljrika förordningsförslaget som omfattade även vissa av de bestämmelser som är föreslagna i lag. Ikraftträdandet av lagen om vägtrafikregister bör samordnas med den tidpunkt när övergångsbestämmelserna till personuppgiftslagen (1998:204) upphör att gälla för behandlingen av vissa personuppgifter. Detta innebär att lagen bör träda i kraft . Nödvändiga förberedelser hos bl.a. bedöms kunna ske för ett ikraftträdande . Regeringen har i lagrådsremissen föreslagit att de kungörelser i vilka finns bestämmelser som motsvarar tillfällig registrering skall upphävas genom bestämmelse i lagen om vägtrafikregister. Lagrådet har i yttrande framhållit att även föreskrifter i bilregisterkungörelsen som avser skatt eller annan förpliktelse i princip måste upphävas genom lag, dock att kungörelsen av praktiska skäl bör upphävas i ett sammanhang. Lagrådet har därför förordat att bilregisterkungörelsen tas upp bland de kungörelser som skall upphävas genom lagen. Regeringen konstaterar att en sådan lösning är möjlig under förutsättning att de körtillstånd som beviljas med stöd av 45 § bilregisterkungörelsen innan bilregisterkungörelsen upphör att gälla övergångsvis får fortsatt giltighet genom lag. Det bedöms i övrigt inte uppkomma övergångsvisa problem som inte kan regleras i förordnings-form. Exportvagnskungörelsen, bilregisterkungörelsen, turistvagnskungörelsen och kungörelsen om interimslicens för fordon skall således upphävas genom lagen om vägtrafikregister. Myndighetsansvaret för tillfällig registrering av fordon flyttas vid ikraftträdandet från till . Varken i det avseendet eller i övrigt bedöms ett ikraftträdande utan särskild övergångsvis reglering vålla problem. Tillfällig registrering motsvarar att registrera fordonet i exportvagnsförteckning eller att meddela turistvagnslicens respektive interimslicens. Dessa slag av beslut är alla tidsbegränsade. Det är efter ikraftträdandet enligt regeringens bedömning lämpligt att de äldre bestämmelserna enligt respektive författning tillämpas för de beslut som motsvarar tillfällig registrering och som fattats med stöd av de bestämmelser som gäller intill . Även beslut om körtillstånd enligt 45 § bilregisterkungörelsen som fattas intill ikraftträdandet är tidsbegränsade och bör omfattas av de äldre bestämmelserna efter ikraftträdandet. En saluvagnslicens gäller enligt 39 § andra stycket bilregisterkungörelsen däremot tills vidare. Därför bör en saluvagnslicens som meddelats med stöd av kungörelsen eller utfärdats enligt motsvarande äldre bestämmelser efter ikraftträdandet anses meddelad med stöd av lagen om vägtrafikregister. 8 En ny lag om vägtrafikdefinitioner, m.m. Regeringens förslag: De centrala definitionerna av grundläggande fordons- och viktbegrepp på vägtrafikområdet sammanförs till en lag om vägtrafikdefinitioner. Vissa centrala definitioner inom körkortsområdet förs in i körkortslagen. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. i anser att en hänvisning till lagen bör göras i så många relevanta författningar som möjligt dvs. även sådana som inte innehåller några begreppsdefinitioner. och Aktiebolaget anför att definitionerna bör samordnas med . Skälen för regeringens förslag En samlad lag om vägtrafikdefinitioner De grundläggande begreppen inom vägtrafikområdet definieras i ett flertal kungörelser och förordningar. Dessa är främst terrängtrafikkungörelsen (1972:594), fordonskungörelsen (1972:595), bilregisterkungörelsen (1972:599), körkortsförordningen (1998:980) och trafikförordningen (1998:1276). I övriga författningar, i såväl lag- som förordningsform, hänvisas i vissa fall till definitionerna i de nämnda författningarna. I andra fall har frågan om den närmare innebörden av använda begrepp behandlats enbart i lagförarbetena. Lagrådet har i samband med ändringar av bl.a. lagen om straff för vissa trafikbrott (1951:649), trafikskadelagen (1975:1410), körkortslagen (1998:488) och yrkestrafiklagen (1998:490) uppehållit sig vid definitioner och hur hänvisningar bör göras. Lagrådet har därvid ifrågasatt om det är förenligt med regeringsformen att frågan om tolkningen och innebörden av begrepp som återfinns i lagar lämnas öppen för utfyllnad genom ännu inte beslutade bestämmelser av lägre dignitet eller genom att i lag direkt hänvisa till en sådan bestämmelse. I samband med behandlingen av den lagrådsremiss som föregick prop. 1997/98:63 En reformerad yrkestrafiklagstiftning förordade Lagrådet att de centrala definitionerna på kommunikationsområdet skulle tas in i en lag, vartill kunde hänvisas i övriga lagar (a. prop. s. 204). De skäl som talar för att lagreglera den grundläggande registreringsplikten och som behandlas i avsnitt 7.3 gör sig gällande även vad gäller vägtrafikdefinitioner. Allmänt sett kan det enligt regeringens mening vara fördelaktigt att ha begreppsförklaringar på fordonsområdet samlade i en författning. Ett sådant system är dels överskådligt, dels praktiskt vid författningsändringar. EG-anknytningen, det ökade kravet på snabbhet i förändrings- och anpassningsarbetet och praktiska förhållanden talar för att regeringen borde ges ett bemyndigande att definiera begrepp som är avsedda att användas i andra författningar i den utsträckning som särskilt föreskrivs i respektive författning. De olika definitionerna skulle då mot denna bakgrund kunna samlas i en regeringsförordning. Emellertid talar, som Lagrådet framhållit, konstitutionella och andra skäl för att de centrala definitionerna ges lagform. Om endast de centrala definitionerna lagfästs minskar de praktiska problem som kan uppstå vid en reglering som behöver riksdagsbeslut. De centrala definitionerna bör därför lagfästas. Vilka definitioner bör lagfästas? Flertalet fordonsbegrepp återfinns i de centrala författningarna på vägtrafikområdet. De har stor betydelse för avgränsningen av rättigheter och skyldigheter inom vägtrafiken. De flesta av dem är därför av sådan karaktär att de bör definieras i lag. De centrala fordonsbegreppen bör inte splittras trots att vissa, t.ex. lekfordon och cykelkärra, kan tyckas mer perifera. Nära förbundna med fordonsbegreppen är de begrepp som reglerar fordons vikt. Framför allt gäller detta begreppen tjänstevikt och totalvikt som återfinns i ett flertal författningar, bl.a. fordonsskattelagen (1988:327). Andra viktbestämmelser är de som tar sikte på den vikt som ett fordon för över till vägbanan, t.ex. axeltryck och bruttovikt. Dessa begrepp bör finnas i en lag tillsammans med fordonsbegreppen. Lagen om vägtrafikdefinitioner bör således endast innehålla de grundläggande fordons- och viktbegreppen och avsikten är att dessa skall äga allmän giltighet. Definitionerna bör huvudsakligen utan omarbetning överföras från gällande rätt. Definitioner på körkortsområdet Vad beträffar definitionerna inom körkortsområdet är dessa förhållandevis få och används inom ett relativt begränsat författningsområde. De grundläggande begreppen - körkort, traktorkort, körkortstillstånd och körkortshavare - är centrala. I 1 kap. 1 § första stycket körkortslagen anges visserligen redan nu att lagen innehåller bestämmelser om behörighet att köra motorfordon, terrängmotorfordon, traktor och motorredskap samt om handlingar som ger sådan behörighet (körkort och traktorkort). I körkortsförordningen återfinns dock en annan bestämning av körkort respektive traktorkort. Endast i den senare återfinns definitionerna av körkortstillstånd och körkortshavare. Målet med den nya regleringen är att den skall vara entydig och direktivenlig (jfr artikel 3 rådets direktiv /439/EEG av om körkort) samt att den skall återfinnas i lag. Begreppen bör därför definieras uteslutande i körkortslagen i stället för i körkortsförordningen. Att en person är permanent bosatt i utgör ett villkor för att ett körkort skall få utfärdas enligt 3 kap. 1 § körkortslagen. Begreppet har betydelse även för giltighet i och utbyte av utländska körkort enligt 6 kap. samma lag. Begreppet är definierat i körkortsförordningen i överensstämmelse med hur begreppet permanent bosättningsort (eng. "normal ") definieras i artikel 9 rådets direktiv /439/EEG av om körkort4. Direktivet talar också om personlig eller yrkesmässig anknytning till en plats eller ort. Vilken enstaka ort eller plats en körkortshavare har starkast anknytning till bör dock inte vara av någon avgörande betydelse så länge han kan anses permanent bosatt i eller i någon annan stat. Regeringen kommenterade bosättningskravet i samband med förslaget att begränsa utfärdandet av körkort till personer som är folkbokförda i riket eller studerar här (prop. 1995/96:118 s. 21 f.). Härvid framhöll regeringen bl.a. att för att uppfylla körkortsdirektivets krav vid utfärdande av körkort bör fordra att sökanden skall vara bosatt i den stat som utfärdar körkortet (vår kursivering). Det har följaktligen inte varit fråga om att införa ett krav för utfärdande av körkort av innebörd att sökanden måste ha en stark anknytning till en enda ort eller plats i landet. Regeringen uppfattar inte heller att det är innebörden av direktivet att ett sådant krav skall uppställas i medlemsstaterna. Direktivet använder visserligen begreppet bosättning på en ort men, som Lagrådet framhållit i sitt yttrande , är av saklig betydelse endast i vilken av flera stater som personen bor. Således bör det för utfärdande, utbyte och giltighet i av körkort gälla en definition av begreppet permanent bosättning som innefattar bosättning här i landet till följd av anknyning till en eller flera orter eller platser här. Definitionen av permanent bosättning bör mot bakgrund av dess betydelse för tillämpningen av bestämmelserna i körkortslagen föras över till denna lag. Hänvisningar i andra författningar I de lagar som innehåller hänvisningar till trafikförordningarnas definitioner bör i stället hänvisning ske till den nu föreslagna lagen om vägtrafikdefinitioner. I fråga om lagen (1972:435) om överlastavgift, som saknar hänvisning, bör en sådan hänvisning till lagen om vägtrafikdefinitioner tas in i enlighet med utredningens förslag, eftersom fordons- och viktdefinitionerna är av central betydelse vid tillämpning av lagens bestämmelser. Vad beträffar övriga lagar som inte innehåller några definitioner eller hänvisningar i detta avseende t.ex. lagen om straff för vissa trafikbrott och trafikskadelagen bör frågan om lämpligheten att hänvisa till lagen om vägtrafikdefinitioner behandlas i samband med att respektive författning av annan anledning blir föremål för översyn. Anpassning till Några entydiga definitioner används inte inom EU för hela det nu behandlade författningsområdet. Ett arbete sker kontinuerligt med att anpassa de nationella författningarna till aktuella EG-dokument. Enligt utredningens bedömning behövs inte några speciella åtgärder för att anpassa de svenska begreppen på detta område till . Utredningen har följaktligen inte lämnat något sådant förslag. Det kan nämnas att en utredning om översyn av bestämmelserna inom fordonsområdet m.m. (dir. 1999:66) har fått i uppdrag att bl.a. se över hur bestämmelserna överensstämmer med motsvarande EG-regler. Enligt regeringens bedömning är en närmare anpassning till inom detta område inte nödvändig. Övergångsbestämmelse För vissa äldre mopeder, s.k. 30-kilometersmopeder, skall fortsatt gälla vad som sägs om moped klass II. Lagrådet har i yttrandet föreslagit att en övergångsbestämmelse som motsvarar den övergångsbestämmelse som finns till förordningen (1998:1263) om ändring i fordonskungörelsen bör fogas till lagförslaget. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att en sådan bestämmelse kan vara befogad. En motsvarande övergångsbestämmelse finns för övrigt till flera andra författningar såsom förordningen (1998:1262) om ändring i bilregisterkungörelsen, körkortsförordningen (1998:980) och trafikförordningen (1998:1276). Den nu aktuella övergångsbestämmelsen bör utformas med förebild i övergångsbestämmelsen till förordningen (1998:1262) om ändring i bilregisterkungörelsen. 9 Ytterligare lagstiftningsåtgärder Med anledning av att ett nytt register tillskapas blir vissa följdändringar i annan lagstiftning nödvändiga. Eftersom det närmare innehållet i det nya vägtrafikregistret i stora delar kommer att beslutas genom förordning föreligger dock ett behov av ytterligare regeländringar som kräver särskilda överväganden. Dessa regeländringar bör anstå till dess att förordningens innehåll är fastlagt. Det nya vägtrafikregistret är avsett att innehålla de uppgifter som registreras huvudsakligen i bil-, körkorts-, yrkestrafik-, felparkerings- och förarprovsregistren. Regeringen föreslår i denna lagrådsremiss att vägtrafikregistret skall regleras genom en ny lag om vägtrafikregister. Förslaget förutsätter att lagen kompletteras med en förordning om vägtrafikregister. De bestämmelser som enligt förslaget kommer att återfinnas i de nya registerförfattningarna finns i bl.a. bilregisterkungörelsen (1972:599) och förordningen (1979:785) om yrkestrafikregister. Dessa författningar bör därför upphävas tillsammans med övriga författningar som kan komma att bli obehövliga genom införandet av det nya registret. De författningar som beslutats av regeringen bör normalt också upphävas genom beslut av regeringen.