prop · GP0355d2 · 2001-11-29 00:00:00 — I praktiken ger detta få begränsningar för ett land som . Växande skog tar upp koldioxid, det vill säga fungerar som sänkor för koldioxid. När Kyotoprotokollet antogs 1997 slog länderna fast att sänkor ska ingå i protokollet men att endast av människan direkt orsakade upptag av koldioxid i sänkor ska räknas med. Det kan till exempel vara till följd av god skogsskötsel. EU och har försökt begränsa sänkorna eftersom det är mycket svårt att mäta hur mycket av upptagen av koldioxid som beror på mänskliga aktiviteter. Även i övrigt finns problem med sänkorna. Dels kan snabbt framdrivna beskogningsprojekt leda till utarmning av den biologiska mångfalden och andra naturvärden. Dels kan sänkor minska motivationen för att minska utsläppen och därtill finns kniviga ansvarsfrågor om skogar drabbas av brand eller skadeangrepp. Men andra länder såg sänkor som en förutsättning för att kunna ratificera protokollet. I protokollet finns två typer av sänkor. Den ena handlar om tydlig förändring av markanvändning, som avskogning och beskogning, som syns på satellitbilder. Dessa måste redovisas om det påverkar kolbalansen negativt, till exempel om man hugger ner en skog för att använda marken för boskapsskötsel. Den andra handlar om mer normala förändringar inom ramen för normal skogsskötsel. Vissa år växer skogen mer än vad som avverkas. Andra år är det tvärtom. I nästan alla industriländer är skogstillväxten betydande. För att ta hänsyn till osäkerheterna kring sänkor och kravet på att bara räkna med upptag som beror på mänskliga aktiviteter, beslutade länderna vid mötet i att för den första perioden får man räkna sig tillgodo högst av den koldioxid som tas upp i växande skog. , och fick dock tillåtelse att tillgodoräkna sig mer. För att få tillgodoräkna sig skogsupptag måste landet ha en korrekt skogsinventering, enligt beslut på sjunde partsmötet i . Annars får de inte tillgodoräkna sig skogsupptag. Att utnyttja sänkor för att möta sina åtaganden under första åtagandeperioden är också frivilligt. har inte för avsikt att göra detta. Kyotoprotokollet är juridiskt bindande. Det gäller dels själva åtagandena (det vill säga att inte släppa ut mer än man har rätt till), dels metod- och rapporteringskrav och slutligen om man uppfyller krav för att delta i mekanismerna. För ett land som inte klarar sitt åtagande under första perioden, blir påföljderna tre. Dels ska landet presentera en åtgärdsplan som ska godkännas av en dömande panel. Dels kan rätten att använda de flexibla mekanismerna dras in. Dels får landet ett hårdare åtagande för nästa period genom att 30 procents ränta läggs på de överskjutande utsläppen. Om ett land har rätt att släppa ut koldioxidekvivalenter , men släpper ut , så får det alltså ett extra minskningsbeting på de felande 10 plus ytterligare 3 extra miljoner ton för nästa period. Detta är ett ganska kännbart straff, eftersom det är rimligt att anta att utsläppsrätten för kommande perioder krymper, till exempel i detta fall till 2013- 2017. I så fall ska utsläppen minskas från till , vilket innebär en drastisk strukturförändring eller att man får köpa in rättigheter till ett högt pris. Industriländerna har enligt klimatkonventionens kapitel 4 skyldigheter gentemot u-län- derna bland annat i fråga om kapacitetsuppbyggnad (till exempel i fråga om statistik), teknologiöverföring och anpassning. Anpassning betyder dels anpassning till klimatförändringar, till exempel evakuering av folk i särskilt översvämningsdrabbade områden eller vattentillförsel till torkdrabbade områden, dels anpassning till de nya regler som gäller i och med att Kyotoprotokollet träder i kraft. Det kan till exempel handla om att de plötsligt förlorar exportmarknader eller drabbas av stora administrativa bördor. En speciell fond under klimatkonventionen ska finansiera insatser inom anpassning, teknologiöverföring, energi, transport, jordbruk, skogsvård, avfallshantering och ekonomisk diversifiering. Det senare betyder att länder som är särskilt beroende av fossila bränslen ska få hjälp att bryta ensidigheten. Det finns också en särskild fond för de fattigaste länderna. Det har också bildats en tredje fond för anpassning i . Den ska bland annat få pengar från en avgift på mekanismen för ren utveckling. Därutöver har ett antal i-länder uttalat sin vilja att bidra med sammanlagt . Industriländerna ska också rapportera hur de strävar efter att uppnå sina åtaganden på ett sätt som inte drabbar utvecklingsländerna miljömässigt, ekonomiskt och socialt, samt vilka åtgärder de vidtar för att till exempel minska subventioner och skattelättnader inom sektorer som bidrar till utsläpp av växthusgaser. klimatpolitiska mål uppnås inte bara genom åtgärder som beslutas i , utan också till en del genom EU. Den så kallade bördefördelningen inom EU är ännu bara en så kallad rådsslutsats. För att den ska bli legalt bindande måste den läggas fram som en rättsakt. Om det inte sker är samtliga EU-länder tvungna att minska sina utsläpp . har ingen skyldighet att dela med sig av sitt eventuella överskott om inte detta beslutas i rättsakten. motsätter sig en sådan utökad solidaritet, som förespråkas av vissa länder inom EU. I så fall är det ju meningslöst att göra mer än man måste, som i fall att minska utsläppen i stället för att utnyttja rätten att öka utsläppen. EU och handel med utsläpp Kommissionen lade fram ett förslag till direktiv om handel med utsläppsrättigheter i okto- Där föreslås att handel öppnas för kraft- och värmeproducenter och vissa andra energiintensiva industrier, däribland stål-, cement- och massaindustrin. Hur utsläppsrättigheterna ska fördelas är ännu inte klart. En möjlighet är att de fördelas genom auktion, en annan är att företagen får rätt att släppa ut till exempel av de utsläpp de hade 1990. Mellanting är också möjliga, det vill säga att ett stålverk får rätt att släppa ut så mycket som ett modernt stålverk gör i genomsnitt. Om det är bättre kan det sälja rättigheter, om det är sämre får det köpa rättigheter eller lägga ner. har förespråkat auktion. EU-handeln väntas pågå 2005-2007, då internationell handel med utsläppsrättigheter Inom det europeiska klimatförändringsprogrammet har kommissionen räknat fram ett antal möjligheter att minska utsläppen. De har visat att det finns tekniskt möjliga och kostnadseffektiva metoder att minska utsläppen med koldioxidekvivalenter, dubbelt så mycket som krävs enligt Kyotoprotokollet. Kostnaden beräknas till per ton. Sex områden har pekats ut till att börja med: användning av icke-fossila källor i energitillförseln, bland annat stöd för kraftvärme. förbättrat energieffektivitet i industri, hushåll och servicesektorn, bland annat energinormer för byggnader och regler för energieffektiv offentlig upphandling. minskning av lustgasutsläpp från nylonindustrin. olika åtgärder för att minska metanutsläppen. ökad energieffektivitet i transportsystemet. Kommissionen arbetar vidare med att ta fram och konkretisera fler åtgärder, som ska vara ett komplement till insatser i medlemsstaterna. Det sjätte miljöhandlingsprogrammet och I det sjätte miljöhandlingsprogrammet, som fäster stor vikt vid klimatfrågan, slås fast att EU ska verka för ratificering och ikraftträdande av Kyotoprotokollet , att utsläppen ska minska och att EU ska verka för betydande utsläppsminskningar internationellt . Där föreslås också minskning av stöd till fossila bränslen både för EU:s egen del, i strukturfonder etc, och inom medlemsstaterna. För fler detaljer se comm/ environment /newprg/index.htm I hållbarhetsstrategin som beslutades i , ställde sig regeringscheferna bakom det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Miljöpolitik kan inte bara bedrivas på miljödepartement, på miljöministerrådsmöten och på kommissionens miljödirektorat. Miljöpolitiken bedrivs också på andra departement, råd och direktorat. tog 1998 initiativ till ett arbete för att integrera miljöhänsyn i andra politikområden inom EU. I olika turer har bland annat transport- och energiministerråden uppmanat kommissionen att utveckla flera nya åtgärder. Inom energiområdet gäller detta bland annat: Pilotprojekt för internationell handel med gröna certifikat (viss andel förnybar energi). Översyn av medlemsstaternas energisubventioner. Åtgärder för att öka användning av förnybar energi, särskilt biomassa. Inom transportområdet har man prioriterat utvecklandet av en strategi för ny teknik och förnybara bränslen. Många ännu inte så konkreta beslut kan efterhand ge mer handfasta resultat. I en grönbok ett slags normerande debattinlägg har kommissionens transport- och energidirektorat föreslagit en långsiktig strategi för att förhindra ett ökat beroende av importerad olja och gas. Detta innebär bland annat fortsatt användning av kol och kärnkraft, men också ökad användning av förnybar energi och effektivisering. (energi) förväntas ta beslut . 5 Mål för den svenska klimatpolitiken Regeringens förslag: De svenska utsläppen av växthusgaser ska som ett medelvärde för perioden 20082012 vara lägre än utsläppen . Utsläppen ska räknas som koldioxidekvivalenter och omfatta de sex växthusgaserna enligt Kyotoprotokollets och IPCC:s definitioner. Målet har utgångspunkt i utsläppsprognos i den tredje nationalrapporten till klimatkonventionen. Det svenska klimatarbetet och det nationella målet ska fortlöpande följas upp. Om utsläppstrenden visar sig vara mindre gynnsam än man nu förutser, eller att de åtgärder som vidtas inte ger väntad effekt, kan regeringen föreslå ytterligare åtgärder och/eller vid behov föreslå en omprövning av målet. Härvid ska hänsyn tas till konsekvenser för svensk industri och dess konkurrenskraft. Kontrollstationer införs och . Det nationella målet om att minska utsläppen av växthusgaser med ska uppnås utan kompensation för upptag i kolsänkor eller med flexibla mekanismer. Vid kontrollstationen avser regeringen, som komplement, överväga ett mål som innefattar de flexibla mekanismerna. Miljökvalitetsmålet Begränsad klimatpåverkan innebär att halten, räknat som koldioxidekvivalenter, av de sex växthusgaserna enligt Kyotoprotokollet och IPCC:s definitioner tillsammans ska stabiliseras på en halt lägre än 550 ppm i atmosfären. ska internationellt verka för att det globala arbetet inriktas mot detta mål. bör utsläppen för sammantaget vara lägre än koldioxidekvivalenter och invånare, för att därefter minska ytterligare. Målets uppfyllande är till avgörande del beroende av internationellt samarbete och insatser i alla länder. Regeringen anser att det är angeläget att skärpa klimatpolitiken. Det är av stor vikt att minimera risken för en fastlåsning vid ohållbara strukturer som är långsiktigt bindande. En långsiktig politik bäddar för att omställningen kan ske med bibehållen stabilitet i samhällsutvecklingen, så att hänsyn kan tas till det kapital som är bundet i dagens infrastruktur. Det är därför viktigt med klara och stabila mål för hållbar utveckling. Detta kan ge upphov till en ny våg av tekniska innovationer och investeringar som genererar tillväxt och sysselsättning. Regeringen vill genom det föreslagna reduktionsmålet tydligt markera att klimatfrågorna nu och framgent kommer att vara en central fråga i arbetet mot hållbar utveckling. Regeringen ser framför sig att det föreslagna delmålet kommer att följas av ytterligare mål för utsläppsminskningar för att miljökvalitetsmålet ska kunna uppnås, och för att möta nya internationella krav. Investeringar i fossilfri och energieffektiv teknik samt ny teknik och nya metoder som leder till minskade utsläpp av övriga växthusgaser, kan därför förmodas vara långsiktigt samhällsekonomiskt lönsamma. Genom att ytterligare skärpa det nationella målet, jämfört med det åtagande som överenskommits i EU:s preliminära interna bördefördelning för år 20082012, vilken innebär en ökning relativt med nivå, vill regeringen understryka vikten av att tidigt söka möta den utmaning som hotet om klimatförändringar utgör. ska såväl nationellt som i samarbete med andra länder söka göra detta. Enligt artikel 3.13 i Kyotoprotokollet har parterna till Kyotoprotokollet rätt att spara skillnaden mellan partens tilldelade mängd för åtagandeperioden och en understigande utsläppsmängd till nästkommande åtagandeperiod. ska hävda denna rättighet som är en grundläggande förutsättning för regeringens förslag till nationellt klimatmål. När EU lägger fast bördefördelningen ska därför avvisa eventuella krav på solidaritetsprinciper som innebär att medlemsländer som vid åtagandeperiodens slut har utrymme kvar av sitt åtagande ska dela med sig av sitt överskott till andra medlemsländer som inte har klarat av att uppfylla sina åtaganden. Delmålet ska fortlöpande följas upp. Om utsläppstrenden visar sig vara mindre gynnsam än vad som förutses, eller att de åtgärder som vidtas inte ger väntad effekt kan regeringen föreslå ytterligare åtgärder och/eller vid behov ompröva målet. Vid kontrollstationerna ska en översyn också göras av konsekvenserna för andra samhällsmål såsom sysselsättning, svensk industri och dess konkurrenskraft samt energiförsörjningen. Speciellt ska konsekvenserna för svensk basindustri följas. Jämförelser ska även göras med andra länder avseende utveckling och åtgärder. Regeringen föreslår att kontrollstationer för utvärdering av klimatmålet införs och . Enligt Kyotoprotokollet ska de flexibla mekanismerna vara supplementära till inhemska åtgärder. Enligt tolkas detta som att en betydande andel av den ansträngning som krävs för att nå utsläppsåtagandet under Kyotoprotokollet ska utgöras av inhemska åtgärder. Regeringen anser att det är av stor vikt att alla industriländer vidtar åtgärder i sina egna länder, både för att påskynda nödvändig omställning till hållbar utveckling och för att visa att industriländerna går i täten i kampen mot klimatförändringarna. Detta är också en förutsättning för att utvecklingsländerna ska acceptera kvantitativa åtaganden under kommande åtagandeperioder under klimatkonventionen. Användningen av flexibla mekanismer kan bidra till att ytterligare reducera utsläppen för . Det är i detta sammanhang viktigt att de investeringar gör i andra länder får avsedd effekt samt att är väl förberett att delta i ett handelssystem. Mekanismerna kompletterar åtgärderna i det egna landet och bidrar till att uppnå kostnadseffektivitet. Vidare öppnar mekanismerna möjligheter för att engagera den privata sektorn i klimatarbetet och utgör dessutom ett viktigt redskap för att sprida klimatvänlig teknik och kunskap (för Gemensamt genomförande och utveckling). Kostnadseffektivitet är en förutsättning för senare, mer långtgående åtaganden. Regeringen tillsatte en parlamentarisk delegation för att utreda, förbereda och lämna ett förslag till svenskt system för tillämpning av mekanismerna. Det finns en kvalitativt viktig skillnad mellan att minska koncentrationen av växthusgaser genom att minska utsläppen vid källan och genom upptag i kolsänkor. Upptag i kolsänkor innebär en tidsbegränsad lagring av kol. Det upplagrade kolet släpps förr eller senare ut i form av koldioxid, till exempel till följd av avverkning, insektsangrepp, sjukdomar eller skogsbränder. Aktiviteter som syftar till att öka upptaget av växthusgaser i kolsänkor har därför i första hand betydelse för att vinna tid i strävan efter att reducera koncentrationen av växthusgaser i atmosfären. har vid tidigare tillfälle angett att sänkor ska ses som en kompletterande åtgärd till huvudstrategin att minska utsläppen av koldioxid. IPCC har konstaterat att upptagen av koldioxid i kolsänkor inte kan ökas i den omfattning som skulle krävas för att varaktigt stoppa ökningen av växthusgaser i atmosfären till följd av förbränning av fossila bränslen. Utsläppen av växthusgaser måste därför minskas. Regeringen anser att det är viktigt att det finns drivkrafter för att öka koldioxidupptag i kolsänkor. Detta för att så effektivt som möjligt minska påverkan på klimatet. Regeringen avser därför att utreda förutsättningarna för att främja kolsänkor, och då även belysa eventuella målkonflikter med natur- och kulturvårdsintressen, utvecklingen av biobränslen och skogsindustrins råvarubas. För den första åtagandeperioden kan tillgodoräkna sig koldioxidekvivalenter. Detta ska inte ingå i målet för de svenska utsläppen utan är ett eventuellt komplement till detta mål. Regeringen delar bedömning att kommer att vara bättre rustat för att klara kommande betydande utsläppsminskningar genom att redan nu formulera mål för vad som behöver uppnås . Regeringen vill med det föreslagna målet understryka att en omställ- ning måste påbörjas och att det är väsentligt att sträva efter rättvisa mellan såväl länder som generationer. Av rättviseskäl är det viktigt att eftersträva att utsläppen per person globalt sett närmar sig en gemensam nivå. För svenskt vidkommande innebär det att utifrån de prognoser för befolkningsökningen i världen och som finns till hands , IPCC:s beräkningar samt strävan mot global konvergens av utsläppsnivåerna, bör de svenska utsläppen minska till högst koldioxidekvivalenter per person och år, för att därefter minska ytterligare. De nuvarande svenska utsläppen av de sex växthusgaserna motsvarar koldioxidekvivalenter per person. Förslaget innebär alltså en minskning med närmare hälften av den totala mängden utsläpp. För många andra industriländer innebär en minskning till per person och år en betydligt större utsläppsminskning. bör med kraft driva frågan om att utsläppen, räknat som koldioxidekvivalenter per person, globalt sett närmar sig en gemensam nivå och att målet långsiktigt bör motsvara det svenska. För att detta mål ska kunna nås är internationellt samarbete och insatser i alla länder avgörande. 6 strategi för att minska utsläppen av växthusgaser För trafiken har regeringen bedömt att de transportpolitiska etappmålen för en god miljö fortsatt bör gälla. Dessa innefattar även ett mål för koldioxid, en stabilisering 2010 nivå. införde ekonomiska styrmedel för att styra mot minskat oljeberoende. började man också använda miljöskatter som styrmedel. Koldioxidskatten 1991 var ett klimatpolitiskt styrmedel. Även andra former av energiskatter påverkar utsläppen av koldioxid. Det som avgör vilka bränslen som används i industri, värmeverk och villor är det totala priset, alltså själva bränslepriset plus energiskatt plus koldioxidskatt plus svavelskatt etc. Handel med utsläppsrättigheter kan bli ytterligare ett ekonomiskt styrmedel. Det internationella arbetet är ett viktigt inslag i det svenska klimatarbetet. Arbetet med att finna en global överenskommelse om åtgärdsperioden har redan inletts. Skillnaden beror dels på olika metoder, dels på olika antaganden. I den senaste prognosen bedömer man till exempel: att de fluorerade gaserna inte kommer att öka så mycket att införandet av så kallade gröna certifikat kommer att öka biobränsleanvändningen att vattenkraften kommer att ge mer el på grund av en ändrad normalårskorrigering att bränsleeffektiviteten för bilar kommer att öka till följd av den frivilliga överens- kommelsen mellan EU och biltillverkarna (se nedan). Inte heller i den senaste prognosen ingår de minskningar som sker i genom de lokala investeringprogrammen och det i denna proposition föreslagna klimatinvesteringsprogrammet som delvis ersätter de lokala investeringprogrammen. (Mer om detta längre fram.) Effekter från fortsatt skatteväxling är inte heller medtagna. De prognoser som tog fram visade på att utsläppen ökar till knappt koldioxidekvivalenter () och knappt (). Enligt den prognos som tagits fram för den tredje nationalrapporten till klimatkonventionen av flera myndigheter blir utsläppen 71 miljoner är ett föregångsland på det klimatpolitiska området. formulerades i de energi- och klimatpolitiska besluten en klimatstrategi. införde världens första rejält styrande koldioxidskatt. 1993 sänktes koldioxidskatten för industrin och antalet undantag minskades, medan den Tabell 6.1 Utsläpp av olika växthusgaser i miljoner ton koldioxidekvivalenter (HFC, FC och SF6) allmänna koldioxidskatten höjdes. Därefter har koldioxidskatten åter ändrats , i allmänhet som reella höjningar. Den svenska energipolitikens mål är att trygga tillgången på el och annan energi på med omvärlden konkurrenskraftiga villkor. Energipolitiken ska skapa villkoren för en effektiv energianvändning och en kostnadseffektiv svensk energiförsörjning med låg negativ påverkan på hälsa, miljö och klimat samt underlätta omställningen till ett ekologiskt uthålligt samhälle. beslutade om ett energipolitiskt program för en uthållig energiförsörjning som bland annat innebär att kärnkraftverket i ska stängas. Omställningsprogrammet syftar till att utveckla ett ekologiskt och ekonomiskt uthålligt energisystem i . Programmets huvudinriktning är en kraftfull långsiktig satsning på forskning, utveckling och demonstration av ny energiteknik. Bland annat har energiforskningen som ett led i programmet fått ökade resurser och en delvis ny inriktning där det internationella samarbetet med särskilt länderna i betonas. Dessa åtgärder löper till och med . Till programmet hör även energipolitiskt motiverade internationella klimatinsatser i och . Det energipolitiska programmet innehåller även åtgärder för att , till och med , minska elanvändningen, stimulera tillförseln av förnybara energislag och främja en effektivare energianvändning. Regeringen avser att komma med en ny energipolitisk proposition . Regeringens proposition Transportpolitik för en hållbar utveckling (1997/98:56) låg till grund för riksdagsbeslut . Transportpolitiken syftar till många olika mål, varav ett är en god miljö. Där ingår ett etappmål att kol- dioxidutsläppen från transporter ska ha stabiliserats nivå. EU:s miljöministrar har satt som mål att utsläpp av koldioxid från nya bilar ska vara högst koldioxid per kilometer eller . Mot bakgrund av detta har den europeiska bilindustrin (ACEA) frivilligt åtagit sig att minska utsläppen till /kilometer 2008. Liknande åtaganden finns från den japanska och koreanska bilindustrin. De lokala investeringsprogrammen har fått 1998-2003 med inriktning på både hållbar omställning och sysselsättning, till stor del med bäring på att minska klimatgasutsläpp. De investeringar som beviljats stöd kommer enligt ansökningarna att leda till att fossila bränslen och elektricitet ersätts med förnybar energi motsvarande och att energianvändningen effektiviseras motsvarande . Åtgärderna beräknas reducera koldioxidutsläppen med . Uppgifterna är osäkra tills dess att programmen är färdigrapporterade. Men en utvärdering av några kommuner som startade visar att deras mål nåtts och överträffats. Några utsläppsminskningar sker utomlands och kan inte tillgodoräknas . Åtgärderna bedöms ge full effekt . Syftet med en produktpolitik är på lång sikt att åstadkomma produkter som är högeffektiva i fråga om material och energi och där en produkts negativa påverkan på miljön och människors hälsa vid dess tillverkning och användning minimeras under produktens hela livscykel. Regeringen har presenterat en strategi, En miljöorienterad produktpolitik, för hur arbetet bör bedrivas i , EU och internationellt. Arbetet berör ämnen som märkning, stan- dardisering, utveckling av marknader för grön konsumtion med mera. svårgripbart i ett inledningsskede, men kan få stor betydelse. Effektiv energianvändning i bebyggelsen är ett av de viktigaste medlen för att nå angelägna miljö- och klimatmål. Bebyggelsen bostäder, lokaler, service med mera svarar för av totala energianvändning och dess miljöpåverkan är betydande, varför kraftfulla åtgärder är nödvändiga. Det gäller i första hand att minska användningen av fossila bränslen genom att effektivisera energianvändning och öka användningen av förnybara energikällor. Den strategiska rollen understryks ytterligare av att åtgärder för att minska energiförbrukningen får direkta positiva effekter på miljön i form av minskad resursanvändning och minskade utsläpp av växthusgaser.