prop · GO0334 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/2001:34 Talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås en ny lag som syftar till att genomföra ett EG- direktiv (98/27/EG) om förbudsföreläggande för att skydda konsu- menternas intressen. Syftet med direktivet är att stärka konsumentskyddet inom EU vid gränsöverskridande överträdelser av bestämmelser i vissa konsumentskyddsdirektiv. Det föreslås i huvudsak ske genom att s.k. godkända organ (konsumentorganisationer och offentliga organ) får väcka talan i det land där en ifrågasatt överträdelse har sitt ursprung. Direktivet skall vara genomfört . I propositionen föreslås en lag som säkerställer att utländska godkända organ i en EES-stat ges behörighet att företräda sitt lands konsumentintressen i svensk domstol, i första hand . Talan får riktas mot en näringsidkare i och får avse föreläggande om förbud eller åläggande att lämna information samt åläggande att betala särskild avgift. Innan talan väcks skall det godkända organet först genom samråd med motparten ha gett denne möjlighet att frivilligt upphöra med överträdelsen. Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 1 2 Lagtext 1 2.1 Förslag till lag om talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer 1 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 1 3 Ärendet och dess beredning 1 4 Direktivet om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen 1 4.1 Inledning 1 4.2 Det huvudsakliga innehållet i direktivet 1 4.3 Konsumenters intresse 1 4.4 Överträdelser 1 4.5 De i bilagan till förbudsföreläggandedirektivet upptagna direktiven och hur de genomförts i svensk rätt 1 4.5.1 Inledning 1 4.5.2 Direktivet om vilseledande reklam 1 4.5.3 Direktivet om konsumentkrediter 1 4.5.4 TV-direktivet 1 4.5.5 Direktivet om paketresor 1 4.5.6 Direktivet om marknadsföring av läkemedel 1 4.5.7 Direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal 1 4.5.8 Direktivet om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende 1 4.5.9 Direktiven om konsumentskydd dels i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (hemförsäljningsdirektivet), dels vid distansavtal (distans-avtalsdirektivet) 1 4.5.10 Direktivet om konsumentköp 1 4.5.11 Direktiv om elektronisk handel 1 4.5.12 Direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster 1 5 Hur EG-direktivet bör genomföras 1 5.1 Beslutande domstolar 1 5.2 Tillämplig lag m.m. 1 5.3 Sanktioner 1 5.4 Föregående samråd 1 5.5 Lagteknisk lösning 1 6 Anmälan av godkända organ 1 7 Kostnader 1 8 Ikraftträdande 1 9 Författningskommentarer 1 9.1 Förslaget till lag om talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer 1 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 1 Bilaga 1 Promemorians lagförslag 1 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 1 Bilaga 3 Förbudsföreläggandedirektivet 1 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 1 Bilaga 5 Lagrådets yttrande 1 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1 Rättsdatablad 1 2 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer, 2. lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 3 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 3.1 Förslag till lag om talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag tillämpas i fråga om överträdelser av bestämmelser som genomför de direktiv som anges i en bilaga till och rådets direktiv /27/EG av om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen. Lagen gäller dock endast sådana överträdelser av bestämmelser till skydd för konsumenters intressen som påverkar konsumenter i en annan stat som är ansluten till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-stat) än . Godkända organs talan vid svensk domstol 2 § En myndighet eller organisation i en annan EES-stat än får väcka talan i en svensk domstol med anledning av en överträdelse som avses i 1 §, om den är godkänd enligt en särskild förteckning som har upprättats av Europeiska unionen och publicerats i Europeiska gemen- skapernas officiella tidning. 3 § Talan får avse att åtgärder skall vidtas mot någon för att denne åsidosätter en bestämmelse som avses i 1 §. Åtgärderna får gälla 1. förbud eller ålägganden med stöd av 14 16 §§, 17 § första stycket, 18 20 §§ marknadsföringslagen (1995:450), 2. åläggande att till svenska staten betala en sådan särskild avgift som avses i 10 kap. 5 och 6 §§ radio- och TV-lagen (1996:844), eller 3. utdömande av vite som förelagts i de fall som avses i 1. 4 § Talan får väckas endast om 1. sökanden genom samråd försökt att få motparten att upphöra med den påstådda överträdelsen, och 2. denna inte upphört efter det att motparten mottagit begäran om samråd. 5 § Talan skall väckas vid 1. i fråga om förbud och ålägganden som avses i marknadsföringslagen (1995:450), 2. Länsrätten i i fråga om sådan särskild avgift som avses i radio- och TV-lagen (1996:844), 3. tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. eller i fråga om utdömande av vite. Denna lag träder i kraft . 3.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § handlägger mål och ärenden enligt 1. konkurrenslagen (1993:20), 2. marknadsföringslagen (1995:450), 3. lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 4. lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 5. produktsäkerhetslagen (1988:1604), 6. lagen (1994:615) om ingrip- ande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling. 6. lagen (1994:615) om ingrip- ande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling, 7. lagen (2000:000) om talerätt för vissa utländska konsument-myndigheter och konsumentorganisationer. Bestämmelserna i 14, 15 och 16 22 §§ tillämpas inte i mål och ärenden enligt konkurrenslagen (1993:20) eller marknadsföringslagen (1995:450). I mål enligt marknadsföringslagen tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivits i dessa lagar. Denna lag träder i kraft . 5 Ärendet och dess beredning antog och Europeiska unionens råd direktiv (98/27/EG) om förbudsföreläggande för att skydda konsu- menternas intressen. Den svenska versionen av direktivet finns som bilaga 1 till denna proposition. I en promemoria utarbetad inom (Talerätt vid gränsöverskridande överträdelser inom konsumenträtten - genomförande av förbudsföreläggandedirektivet 98/27/EG, Ds 2000:32) behandlas frågor om genomförande av förbudsföreläggandedirektivet. I prome-morian föreslås en ny lag om talan om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen över gränserna. Promemorian har remissbehandlats. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. En förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig finns i bilaga 3. En sammanställning över remissvaren finns tillgänglig hos (dnr Fi2000/2011). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har följt Lagrådets förslag i allt väsentligt. 6 Direktivet om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen 6.1 Inledning Inom EU har ett flertal direktiv tagits fram i syfte att skydda konsu- menterna, både konsumenter i det enskilda fallet och konsumenterna som kollektiv. Det har visat sig att det inte alltid varit möjligt att få överträdelser av bestämmelser till skada för konsumenternas kollektiva intressen att upphöra . antog och Europeiska unionens råd direktiv (98/27/EG) om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen. Medlemsstaterna skall ha genomfört direktivet . Direktivets syfte är att stärka konsumentskyddet vid sådana över- trädelser av bestämmelser som genomför vissa konsumentskyddsdirektiv som har sitt ursprung i en medlemsstat men sina skadliga verkningar i en annan medlemsstat. Detta konsumentskydd kan enligt direktivet åstadkommas genom ömsesidigt erkännande av s.k. godkända organ, vilka ges rätt att vända sig till tillsynsorgan och domstol i det land varifrån överträdelsen har sitt ursprung med yrkande om att den fortsatta överträdelsen skall stoppas. Härigenom finns goda utsikter för att tillsynsorgan effektivt kan ingripa mot överträdelser inte bara i det egna landet utan även i ett annat land inom EU. Direktivet syftar till att både stärka konsumentskyddet vid gränsöver- skridande överträdelser och den inre marknadens funktion. 6.2 Det huvudsakliga innehållet i direktivet Artikel 1 I den första artikeln anges direktivets tillämpningsområde. Syftet beskrivs vara att närma medlemsstaternas lagar och andra författningar till varandra när det gäller åtgärder för förbudsföreläggande till skydd för de kollektiva konsumentintressen som omfattas av de direktiv som anges i en förteckning som finns i en bilaga till direktivet. Med överträdelse avses i direktivet varje handling som strider mot de direktiv som anges i förteckningen, så som de har införlivats i medlemsstaternas rätts-ordningar, och som skadar de kollektiva konsumentintressena. Artikel 2 Åtgärder för förbudsföreläggande behandlas i artikel 2. Medlemsstaterna skall utse de domstolar eller administrativa myndigheter som skall vara behöriga att besluta vid förfaranden som inleds av sådana godkända organ som avses i artikel 3. Förfarandena skall innefatta förelägganden om upphörande av eller förbud mot varje överträdelse och där det är lämpligt inom ramen för ett förenklat förfarande. Där det är lämpligt skall åtgärder vidtas som går ut på att offentliggöra beslutet, helt eller delvis och på sätt som bedöms som lämpligt, eller offentliggöra ett beriktigande i syfte att undanröja fortsatta verkningar av överträdelsen. Om näringsidkaren underlåter att rätta sig efter beslutet inom en frist som domstolar eller administrativa myndigheter bestämmer för att säkerställa att beslutet följs, hänvisas till möjligheten enligt den nationella rättsordningen att ålägga svaranden, om han är förlorande part, att till statskassan eller annan mottagare som utses i eller enligt nationell lagstiftning betala dagsböter eller andra böter, som föreskrivs i nationell lagstiftning. I artikel 2.2 klargörs att direktivet inte skall påverka internationellt privaträttsliga regler med avseende på tillämplig lag. Det leder således, som det anges i direktivet, normalt till tillämpning av antingen lagen i den medlemsstat där överträdelsen har sitt ursprung eller lagen i den medlemsstat där överträdelsen får effekt. Artikel 3 Artikel 3 innehåller bestämmelser om godkända organ. Med godkänt organ avses varje organ eller organisation som vederbörligen inrättas i enlighet med gällande lag i en medlemsstat och som har ett berättigat intresse av att säkerställa att de bestämmelser som avser det kollektiva konsumentintresset följs. Det gäller särskilt ett eller flera oberoende offentliga organ med särskilt ansvar för att skydda de kollektiva konsumentintressena i medlemsstater där sådana organ finns eller organisationer vilkas syfte är att skydda sådana intressen i enlighet med de kriterier som föreskrivs i deras nationella lag. Artikel 4 Som framgår av artikel 4 skall varje medlemsstat, om en överträdelse har sitt ursprung i den medlemsstaten, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa följande. Varje godkänt organ från en annan medlemsstat där de intressen som skyddas av det godkända organet påverkas av överträdelsen skall få ansöka hos den domstol eller den administrativa myndighet som avses i artikel 2. Därvid skall organet visa att det finns upptaget på en förteckning över godkända organ, som skall utarbetas av kommissionen och publiceras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (artikel 4.1 och 4.3). Domstolarna eller de administrativa myndigheterna skall godta förteckningen som bevis på det godkända organets rättskapacitet. Det skall dock inte påverka det prövande organets rätt att granska om det syfte som uppbär det godkända organet ger den rätt att föra talan i ett bestämt fall. Medlemsstaterna skall enligt artikel 4.2 på begäran av sina godkända organ meddela kommis-sionen att dessa organ är godkända för att väcka talan enligt artikel 2. I underrättelsen skall anges dessa godkända organs namn och syfte. Artikel 5 I artikel 5 finns bestämmelser om föregående samråd. Medlemsstaterna får införa eller behålla bestämmelser enligt vilka det godkända organet som avser att ansöka om förbudsföreläggande kan inleda detta förfarande först efter att ha försökt att få överträdelsen att upphöra genom samråd med antingen svaranden eller både med svaranden och ett godkänt organ i den medlemsstat där förbudsföreläggande söks. Det är denna medlemsstat som skall avgöra, om den part som ansöker om förbudsföreläggande måste samråda med det godkända organet. Om överträdelsen inte upphör efter det att begäran om samråd har mottagits, får den berörda parten väcka talan om förbudsföreläggande utan ytterligare dröjsmål. Artikel 6 Kommissionen åläggs enligt artikel 6 att lämna rapport om tillämpningen av direktivet och första gången senast vid utgången av . I sin första rapport skall kommissionen särskilt granska direktivets tillämpningsområde dels i förhållande till skyddet för kollektiva intressen för personer som är verksamma inom handel, industri, hantverk eller fria yrken, dels såsom det är bestämt i de direktiv som ingår i förteckningen i bilagan till förbudsföreläggandedirektivet. Vidare skall rapporteras om bestämmelserna om föregående samråd har bidragit till ett effektivt konsumentskydd. Artikel 7 I artikel 7 anges att direktivet inte utgör hinder för medlemsstaterna att anta eller behålla bestämmelser som är utarbetade för att tillerkänna godkända organ och alla andra berörda mer vittgående rättigheter att väcka talan på nationell nivå. Bilagan till direktivet De i bilagan till förbudsföreläggandedirektivet uppräknade direktiven till skydd för konsumenternas intresse är 1. Direktiv /450/EEG (vilseledande reklam), 2. Direktiv /577/EEG (avtal ingångna utanför fasta affärslokaler), 3. Direktiv /102/EEG (konsumentkrediter), 4. Direktiv /552/EEG (sändningsverksamhet för television: artiklarna 10-21), 5. Direktiv /314/EEG (paketresor, semesterpaket och andra paket- arrangemang), 6. Direktiv /28/EEG (marknadsföring av humanläkemedel), 7. Direktiv /13/EEG (oskäliga villkor i konsumentavtal), 8. Direktiv /47/EG (nyttjanderätt till fast egendom på tids- delningsbasis), 9. Direktiv /7/EG (distansavtal), och 10. Direktiv /44/EG (försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier. 6.3 Konsumenters intresse Flera av de direktiv som finns i bilagan till förbudsföreläggande- direktivet innehåller bestämmelser som antingen rör konsumenters individuella rättigheter (civilrättsliga rättigheter) eller deras skydd som kollektiv (marknadsrättsliga regler). Förbudsföreläggandedirektivet avser enbart att reglera överträdelser av bestämmelser som avser att skydda konsumenters kollektiva intressen och det är bara för att skydda sådant intresse som godkänt organ tillförsäkras talerätt. Det är därför nödvändigt att försöka identifiera de bestämmelser som avser detta skydd bland de berörda direktivens bestämmelser. De synpunkter som presenteras här kan tjäna som vägledning. I förbudsföreläggandedirektivets beaktandesats (2) beskrivs mycket kortfattat vad som avses med konsumenternas kollektiva intressen. Det anges där att "kollektiva intressen är sådana intressen som inte innefattar kumulering av enskildas intressen, vilka enskilda har skadats genom en överträdelse. Detta påverkar inte talan som väcks av enskilda, som har skadats genom en överträdelse". Kommissionen har vidare till vägledning för arbetet att identifiera de artiklar i respektive direktiv som repre-senterar det kollektiva konsumentintresset utarbetat ett s.k. "tekniskt dokumentblandade". Beträffande de återstående direktiven, nämligen direktiven om vilseledande reklam, TV-reklam, marknads-föring av läkemedel och oskäliga avtalsvillkor, anges att de tydligt nog förutsätter möjligheter till ingripande för kollektivt syfte, varför de utelämnats i dokumentet. När det gäller vad som kan anses känneteckna ett kollektivt konsu- mentintresse kan allmänt konstateras att det enbart berör eller potentiellt kan beröra en obestämd krets av konsumenter. En dom där en talan om förbud eller åläggande bifalls får inga rättsverkningar för någon enskild konsument. Däremot kan en bifallen sådan talan få preventiva effekter, dvs. förbudet syftar till att förhindra negativa effekter för konsu-mentkollektivet . Förbudsföreläggandedirektivet omfattar inte sådana fall där det skyddsintresse som kränks grundar rätt för enskilda konsumenter att väcka talan om avtalsbrott, skadestånd etc. Det är då fråga om ett skyddsintresse med en individuell reparativ funktion. Om det individuella rättsintresset däremot sätts åt sidan upprepade gånger eller systematiskt kan det övergå till att bli ett kollektivt rättsintresse. Det kan illustreras med följande exempel. Underlåtenhet i ett enskilt fall att lämna sådan information som föreskrivs i ett konsumentskyddsdirektiv kan medföra att en väsentlig förutsättning för ett träffat avtal brister och kan göra det helt eller delvis ogiltigt, för den händelse informationen hade lämnats före avtalets ingående och detta skulle ha lett till att konsumenten inte velat ingå avtalet. Det är då fråga om en civilrättslig ogiltighets-påföljd (individuellt rättsintresse). Om detta slag av information som uppenbarligen har betydelse för konsumentens vilja att ingå ett avtal eller ej inte lämnas överhuvudtaget eller endast slumpvis, måste det finnas möjlighet att påverka näringsidkaren så att denne lämnar sådan information i fortsättningen. De instrument i form av förbud eller åläg- gande som kännetecknar den kollektiva konsumenträtten kan då utnyttjas för att åstadkomma detta. Under alla förhållanden måste det kollektiva intresset hållas isär från det enskilda rättsförhållandet mellan en eller flera enskilda konsumenter och en näringsidkare. Detta är tydligt när det gäller marknadsföring. Samma sak gäller emellertid i fråga om förbud mot oskäliga avtalsvillkor. Om en näringsidkare förbjuds att använda ett visst avtalsvillkor, har det förbudet enbart betydelse för näringsidkarens framtida användning av villkoret. Vill en konsument som tidigare med näringsidkaren har ingått ett avtal som innehåller ett sådant villkor, att villkoret inte skall tillämpas får konsumenten föra en talan i en separat process mot näringsidkaren under åberopande av reglerna om avtals ogiltighet eller jämkning av avtal. Det handlar då om konsumentens individuella rättigheter. En dom om förbud eller åläggande har betydelse för konsumenter på ett annat plan än det rent individuella för varje enskild konsument. Det är fråga om ingripanden för att sanera marknaden i syfte att tillgodose konsumenternas kollektiva intresse. Uttrycket "konsumenternas kollektiva intresse" skall därför inte förstås så att det rör sig om en grupp av konsumenters individuella intressen. Det är inte fråga om grupptalan för att ta tillvara enskildas intresse. Det handlar i stället om konsu-menternas abstrakta intresse av en marknad fri från överträdelser av regler som har införts till skydd för konsumenterna. Det gäller t.ex. regler som syftar till vederhäftig och tillbörlig marknadsföring. 6.4 Överträdelser Enligt förbudsföreläggandedirektivet definieras i princip "överträdelser" som sådana handlingar som strider mot de i bilagan upptagna direktiven, så som (här kursiverat) de införlivats i medlemsstaternas nationella rättsordningar, och som skadar de kollektiva konsumentintressen som omfattas av dessa direktiv (artikel 1. Definitionen bör ses i ljuset av beaktandesats (3), vari såvitt gäller direktivets syfte att få en enligt nationella bestämmelser olaglig verksamhet att upphöra uttalas att verkningarna av de åtgärder som en medlemsstat vidtar för att genomföra konsumentskyddsdirektiven, inbegriper sådana enligt fördraget och respektive direktiv tillåtliga skyddsåtgärder som går utöver den nivå som krävs i dessa direktiv (här kursiverat), kan komma att motverkas om verksamheten får effekt i en annan medlemsstat än den i vilken den har sitt ursprung. Eftersom direktiven i princip är s.k. minimidirektiv, kan medlems- staterna ha gått längre i konsumentskyddande riktning än vad som föreskrivs i direktiven. Det kan antas att syftet med nämnda formu- leringar i förbudsföreläggandedirektivet är att ge utrymme för ett åbe- ropande av ett mer omfattande konsumentskydd vid ingripanden mot överträdelser inom ramen för det nya systemet än vad som följer av de listade direktiven. Kommissionen har efter att direktivet antogs givit ut reflexioner om räckvidden av bestämmelserna i direktivet. I denna ges stöd för den nämnda tolkningen. Där framgår nämligen att om ett beteende strider mot en nationell lagstiftning som ger ett förstärkt skydd jämfört med det minimiskydd som erbjuds av direktivet faller det inom gemenskaps- lagstiftningens tillämpningsområde. Däremot befinner man sig utanför tillämpningsområdet för artikel 1.2, om handlingen strider mot en nationell lagstiftning som infört ett nytt skydd för konsumenten, vilket inte föreskrivs i gemenskapsbestämmelserna. Ett aktuellt exempel på ett sådant fall är det i nordisk marknads- föringslagstiftning rådande förbudet mot s.k. otillbörlig marknadsföring, dvs. marknadsföring som har oetiska inslag utan att marknadsföringen för den skull behöver vara vilseledande. Förbudet finns inte angivet i direktivet om vilseledande reklam men det har införts i de nordiska länderna med åberopande av detta direktivs minimikaraktär. Frågan är nu om en överträdelse av ett sådant förbud är att betrakta som en över- trädelse i förbudsföreläggandedirektivets mening. En prövning av detta slag kan bli aktuell, om exempelvis väcker talan mot en utländsk näringsidkare vid en utländsk domstol angående otillbörlig marknadsföring som näringsidkaren riktar mot den svenska konsumentmarknaden. Mot bakgrund främst av en utveckling inom EU mot synsättet att åtminstone allvarliga övertramp i form av otillbörlig reklam, riktad t.ex. mot utsatta grupper som barn, ungdomar och sjuka, bör motarbetas ter det sig inte osannolikt att domstolarna kan komma att anse att otillbörlig marknadsföring utgör överträdelse i förbudsföreläggandedirektivets mening. 6.5 De i bilagan till förbudsföreläggandedirektivet upptagna direktiven och hur de genomförts i svensk rätt 6.5.1 Inledning I avsnitt 4.5.2 4.5.9 beskrivs de direktiv som fanns upptagna i bilagan till förbudsföreläggandedirektivet när det antogs. I avsnitt 4.5.10 4.5.12 beskrivs de direktiv som har lagts till eller förväntas komma att läggas till i bilagan. De artiklar i direktiven behandlas, vilka bedöms ge uttryck för sådant konsumentintresse, som förbudsföreläggandedirektivet avser att skydda. Bedömningarna görs i nära anslutning till de synpunkter som kommissionen redovisat i sitt "tekniska dokument". De nationella bestämmelser som avses genomföra dessa direktivbestämmelser behandlas också. 6.5.2 Direktivet om vilseledande reklam Genom och rådets direktiv /55/EG av om ändring av direktiv /450/EEG om vilseledande reklam så att detta omfattar jämförande reklam, benämns nu det sist- nämnda direktivet Rådets direktiv /450/EEG av om vilseledande och jämförande reklam (EGT L 290, 23.10.1997, s. 18). Som en följd av tillägget till det ursprungliga direktivet har vissa ändringar genomförts i marknadsföringslagen (1995:450) (prop. 1999/2000: 40, bet. 1999/2000:LU13, rskr. 1999/2000:163).