prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — Gruppen består av representanter på hög nivå från medlemsstaternas berörda departement/ministerier, åklagar-, polis- och tullväsenden. har den sektorsövergripande arbetsgruppen mot organiserad brottslighet bl.a. åstadkommit följande. Förhandlingar om en ny sammanhållen strategi för det fortsatta arbetet med att förebygga och bekämpa den organiserade brottsligheten påbörjades i arbetsgruppen och avslutades . Som nämnts ovan antogs strategin av rådet för rättsliga och inrikes frågor . presenterades ett utkast till handlingsplan i kampen mot den organiserade brottsligheten i . Handlingsplanen är en uppföljning till den gemensamma EU-strategin för som antogs av i . Förhandlingarna om en handlingsplan för genomförande av Rysslandsstrategin fortsatte . Handlingsplanen antogs av rådet för rättsliga och inrikes frågor (EGT C 106, , s. 5). Ett beslut om ett förbättrat informationsutbyte mellan medlemsstaternas finansunderrättelseenheter antogs av rådet (EGT L 271, 24.10.2000, s. 4). Beslutet innebär bl.a. att medlemsstaterna skall se till att finansunderrättelseenheterna samarbetar för att samla, analysera och undersöka relevant information samt se till att de utbyter all tillgänglig information som kan vara relevant. Frågan om ömsesidigt erkännande av straffrättsliga avgöranden har också diskuterats i arbetsgruppen (se vidare avsnitt 40.2.5. Medlemsstaterna har inom ramen för arbetsgruppen diskuterat och koordinerat sitt agerande inför FN-förhandlingarna om en konvention om gränsöverskridande organiserad brottslighet och tre underprotokoll till konventionen om människosmuggling, om handel med människor och om handel med vapen. Även förhandlingarna inom om en konvention om IT-relaterad brottslighet har koordinerats inom ramen för den sektorsövergripande arbetsgruppen. Arbetsgruppen har även fungerat som ett forum för utbyte av erfarenheter av konkret polissamarbete och strategisk information om organiserad brottslighet. Arbete har lagts ner på att ytterligare förbättra den årliga rapporten om organiserad brottslighet. Åtgärder har också vidtagits när det gäller förebyggande av organiserad brottslighet (se avsnitt 40.1.2. Arbetet med de ömsesidiga utvärderingarna om hur medlemsstaterna Skr. 2001/02:30 på nationell nivå genomför internationella åtaganden i kampen mot den organiserade brottsligheten fortsatte . Den första utvärde- ringsomgången är klar. Den rör nationell lagstiftning och rutiner i fråga om internationell rättslig hjälp i brottmål och inriktas särskilt på brådskande ansökningar som gäller beslag och spärrande av egendom. Fem medlemsstater har utvärderats , 1999 och 2000. Två delrapporter om genomförda utvärderingar har redovisats till rådet. påbörjades också den andra utvärderingsomgången som rör brottsbekämpande organ och deras roll i kampen mot olaglig narkotikahandel. har, sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft , arbetat aktivt för att skapa möjligheter att förebygga brott också på EU-nivån, på den rättsliga grund som Amsterdamfördraget skapade (art. 34.2.c Fördraget om Europeiska unionen). Inför Europeiska rådets möte i Tam- merfors presenterade tillsammans med och ett förslag för att bl.a. skapa en struktur för att hantera brottsförebyggande frågor i EU. Två av slutsatserna från mötet speglar direkt detta förslag bl.a. tas inrättandet av ett nätverk och ett finansieringsprogram för brottsförebyggande frågor upp. har arbetet för att vidta brottsförebyggande åtgärder i EU blivit mer målinriktat, i samarbete med de portugisiska och franska ordförandeskapen och med kommissionen. Det portugisiska ordförandeskapet anordnade en högnivåkonferens om deltog på tjänstemannanivå i det förberedande arbetet och på konferensen med en delegation ledd av justitieministern och stats- Flera för viktiga frågor togs upp i slutsatserna, som därmed gavs hög politisk synlighet. och föreslog ett europeiskt brottsförebyggande nätverk aviserade sin avsikt att, tillsammans med det dåvarande franska ordförandeskapet, föreslå inrättandet av ett europeiskt brottsförebyggande nätverk. seminarium i , i vilket samtliga medlemsstater deltog, för att diskutera olika aspekter på ett sådant nätverk. inrätta ett nätverk presenterades på ministerrådsmötet och mottogs mycket positivt (EGT C 362, 16.12.2000, s. 15). som presenterades för , började förhandlas på arbetsgruppsnivå i syfte att beslut av ministerrådet skulle kunna fattas under det svenska ordförandeskapet. Nätverkets syfte är att tillvarata möjligheterna att förebygga brott på EU-nivå och utveckla samarbetet mellan medlemsstaterna. också kunna bidra med kunskap åtgärder till ministerrådet och kommissionen. Nätverket skall bestå av tre kontaktpunkter från varje medlemsstat som skall kunna representera både beslutsfattare på nationell nivå, praktiker, och en kontaktpunkt från kommissionen. Kommissionen föreslog ett finansieringsprogram för brottsförebyggande frågor Kommissionen presenterade ett meddelande (KOM (2000) 786 slutlig) om brottsförebyggande frågor. Bland annat offentliggjorde kommissionen här sin avsikt att skapa ett s.k. Forum (till skillnad från det brottsförebyggande nätverket är detta mer än en fast organisation, en årlig multidisciplinär konferens med olika tematiska arbetsgrupper) om att förebygga organiserad brottslighet och ett förslag att inrätta ett finansieringsprogram för brottsförebyggande frågor, . Förslaget att inrätta ett finansieringsprogram började förhandlas på arbetsgruppsnivå med sikte på ett beslut under det svenska ordförandeskapet. En europeisk brottsförebyggande policy påbörjade arbetet för att föreslå en brottsförebyggande policy för EU. Policyn skall bl.a. slå fast vissa grundläggande principer och tjäna som bas för en årlig diskussion om brottsligheten och brottsförebyggande åtgärder i EU. Målsättningen för arbetet med policyn var att nå en politisk överenskommelse på ministerrådet . En under ordförandeskapet mot en kunskapsbaserad strategi förberedde en ordförandeskapskonferens om brottsförebyggande frågor, att hållas i . Kommissionen beslutade om finansiellt stöd till konferensen. Särskilda initiativ för att förebygga organiserad brottslighet Arbetet för att bekämpa organiserad och gränsöverskridande brottslighet har alltmer kommit att inkorporera ett brottsförebyggande perspektiv, med utgångspunkt i den resolution om förebyggande av organiserad brottslighet (EGT C 408, 29.12.1998, s. 1) som antogs av rådet . deltog aktivt i förberedelsearbetet för den rapport från Europol och kommissionen som skulle redovisas före utgången av , men som blev försenad. deltog för tredje året, som en av sex medlemsstater, i den Skr. 2001/02:30 europeiska brottsförebyggande tävlingen (European Crime Prevention Awards) med två svenska lokala brottsförebyggande projekt. Ceremonin hölls i . Tävlingen är ett sätt att utbyta erfarenheter av lokala brottsförebyggande projekt mellan länderna. Frågan om bättre stöd till brottsoffer har i olika sammanhang diskuterats . Vid ministerrådets möte för rättsliga och inrikes frågor hölls en offentlig debatt om brottsofferfrågor, varvid medlemsstaterna uttalade sitt stöd för att frågan om ökat skydd för brottsoffer behandlas på unionsnivå. Det portugisiska ordförandeskapet tog initiativ till ett rambeslut om brottsoffrens ställning i den straffrättsliga processen. En intensiv behandling av förslaget har därefter ägt rum i rådsarbetsgruppen för straffrättsligt samarbete. Förslaget till rambeslut behandlar i huvudsak: brottsoffrets rätt till respektfullt bemötande samt rätten att tillhandahålla och få information, brottsoffrets rätt att deltaga i det rättsliga förfarandet, rätten till juridisk rådgivning och rättsligt stöd, skyddsåtgärder för att undvika ytterligare viktimisering (exempelvis situationer där det på grund av t.ex. brottets art är särskilt befogat att skydda brottsoffrets integritet), olika åtgärder i syfte att underlätta deltagandet i det straffrättsliga förfarandet för brottsoffer som är bosatta i annan medlemsstat, förutsättningar för ideella brottsofferorganisationer att på olika sätt vara brottsoffren behjälpliga i den rättsliga processen. Förslaget till rambeslut togs upp i rådet (ministerrådet för rättsliga och inrikes frågor), varvid en rad utestående frågor kunde lösas. Politisk enighet uppnåddes dock inte. yttrade sig över förslaget . En näraliggande fråga som också diskuterats är frågan om statlig brottsskadeersättning till dem som utsatts för brott. Ersättning till brottsoffer behandlas inte i någon egentlig mening i förslag till rambeslut. Detta föranledde att i samverkan med kommissionen anordna ett EU-expertmöte om statlig brottsskadeersättning . Slutsatserna från mötet som ägde rum i visade att det fanns ett starkt intresse från medlemsstaterna att förbättra ersättnings- möjligheterna för dem som utsatts för brott inom unionen. Som särskilt angeläget framstod det att övervinna de svårigheter som kan uppstå för en unionsmedborgare som blir utsatt för brott i annan medlemsstat. Kom- missionen har åtagit sig att arbeta vidare med slutsatserna från mötet. I samband med att ratificerade konvention om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater infördes ett antal nya bestämmelser i lagen (1957:668) om utlämning för brott (SFS 1997:209, prop. 1996/97:88, bet. 1995/96: JuU15, rskr. 1996/97:198, SÖ 1998:43). Dessa bestämmelser om ett förenklat utlämningsförfarande har tidigare trätt i kraft i förhållande till och (SFS 1999:746) men trädde även i kraft i förhållande till och (SFS 2000:701). Som ett led i strävandena att underlätta utlämning inom Europeiska unionen undertecknade samtliga medlemsstater en utlämningskonvention (EGT C 313, 23.10.1996, s. 11). Den nya konventionen tar bl.a. upp frågan om utlämning av egna medborgare och frågor om preskriberade brott, politiska brott och straffnivån på de brott som skall kunna föranleda utlämning. Frågan om konventionens införlivande med svensk rätt bereddes inom , och överlämnades propositionen tillträde till om utlämning till (prop. 2000/01:83). Fram till utgången av hade nio medlemsstater ratificerat konvention om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater, och sju medlemsstater hade ratificerat om utlämning. Enligt slutsatserna från Europeiska rådets möte i skall en enhet för straffrättsligt samarbete (Eurojust) upprättas för att stärka kampen mot grov organiserad brottslighet, t.ex. människohandel Enheten skall bemannas av åklagare, förundersökningsdomare eller polismän med motsvarande behörighet, som har avdelats från varje medlemsstat. Dessa skall verka för att de nationella rättsliga myndigheternas insatser samordnas och på olika sätt görs mer effektiva. Under det portugisiska ordförandeskapet lade tillsammans med , och förslag till beslut om Eurojusts organisation och verksamhet. Med utgångspunkt i det förslaget bedrevs det fortsatta arbetet med Eurojust i en särskild arbetsgrupp. Enligt Tammerforsslutsatserna skall rådet fatta beslut om Eurojusts upprättande före utgången av . kommer dock att inleda sitt arbete . Som en följd av Europeiska rådets uppgörelse i kom Eurojusts roll i det europeiska rättsliga samarbetet att understrykas och förstärkas genom tillägg till fördraget. I tillägget anges Eurojust som medlen för att uppnå det övergripande målet om en hög säkerhetsnivå för unionens medborgare inom ett område med frihet, Skr. 2001/02:30 säkerhet och rättvisa. Vidare uppmanas rådet att på olika, angivna sätt uppmuntra till straffrättsligt samarbete genom Eurojust. 40.2.3 Europeiska rättsliga nätverket Nätverket tillkom efter ett beslut av om en gemensam åtgärd att inrätta ett europeiskt rättsligt nätverk. Nätverket består av företrädare för nationella myndigheter som arbetar med internationellt straffrättsligt samarbete. Varje medlemsstat har utsett ett antal kontaktpunkter. har sex kontaktpunkter. Kontakt- punkterna skall vara aktiva mellanhänder för att underlätta det rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller bekämpandet av, framför allt, grov brottslighet. De skall tillhandahålla information till rättsliga myndigheter i det egna landet och till kontaktpunkter och rättsliga myndigheter i andra medlemsstater i rättsliga och praktiska frågor och främja samordningen av det rättsliga samarbetet. Nätverket skall enligt den gemensamma åtgärden mötas regelbundet för att kontaktpunkterna skall kunna byta erfarenheter och diskutera praktiska och rättsliga problem. Relevanta erfarenheter som görs inom nätverket skall vidarebefordras till behöriga arbetsgrupper inom Europeiska unionen. möttes nätverket vid tre ordinarie möten, två gånger under det portugisiska ordförandeskapet samt en gång under det franska ordförandeskapet. Därutöver hölls ett extra möte i där den s.k. Europeiska rättsliga atlasen diskuterades. Den europeiska rättsliga atlasen är ett teknologiskt informationssystem som gör det möjligt att identifiera myndigheter i andra stater som är behöriga att motta ansökningar om rättslig hjälp. Konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål Arbetsgruppen för straffrättsligt samarbete har slutfört sitt arbete med konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan EU:s medlemsstater. Ministrarna för rättsliga och inrikes frågor antog konventionen (EGT C 197, , s. 1). Konventionen är indelad i fem avdelningar. I avdelning I finns allmänna bestämmelser. I denna avdelning finns bestämmelser om att medlemsstaterna åtar sig att samarbeta även i fråga om gärningar som beivras genom ett administrativt förfarande och om utökade möjligheter till direkta kontakter mellan medlemsstaternas rättsliga myndigheter. I avdelning II finns bestämmelser om särskilda former av ömsesidig rättslig hjälp. Här kan nämnas bestämmelser om användande av video- teknik vid genomförande av vittnesförhör, utförande av kontrollerade Skr. 2001/02:30 leveranser och inrättande av gemensamma utredningsgrupper. initiativ finns även en bestämmelse om telefonförhör med vittnen och experter som befinner sig i en annan stat än domstolen. Avdelning III innehåller bestämmelser om hemlig teleavlyssning. I avdelning IV finns bestämmelser om skydd av personuppgifter. Avdelning V innehåller slutbestämmelser. Mot bakgrund av Amsterdamfördraget har vissa bestämmelser, som är en utveckling av , diskuterats i den gemensamma kommittén med och . I förhållande till dessa stater kommer bestämmelserna om förfarandet, delgivning av handlingar, direkt- kontakter mellan rättsliga myndigheter, frivilligt informationsutbyte, kontrollerade leveranser och skydd av personuppgifter att bli tillämpliga. har även en förklarande rapport till konventionen utarbetats. Texten godkändes av ministrarna för rättsliga och inrikes frågor (EGT C 379, 29.12.2000, s. 1). I samband med att konventionen antogs åtog sig medlemsstaterna att påbörja arbetet med att tillträda konventionen. har till stora delar genomfört konventionen genom den nya lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp (prop. 1999/2000:61, bet. 1999/2000:JuU19, rskr. 1999/2000:216) som trädde i kraft . Arbetet med att genomföra resterande delar (bl.a. bestämmelserna om hemlig teleavlyssning) kommer att fortsätta . Konventionen om förbättrad ömsesidig rättslig hjälp tog initiativ till en konvention om förbättrad ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Bakgrunden var bl.a. slutsatserna från om unionens mål att bekämpa ekonomisk brottslighet och penningtvätt. Förslaget innehåller bl.a. följande. Kravet på dubbel straffbarhet vid ansökningar om husrannsakan och beslag avskaffas. Medlemsstaterna åtar sig att lämna ut olika typer av bankinformation och att inte avslå en ansökan med stöd av banksekretess. Inte heller skall en ansökan kunna avslås på grund av att den avser ett fiskaliskt brott. Kompletterande ansökningar om rättslig hjälp skall kunna ske på ett förenklat sätt. Arbetsgruppen för straffrättsligt samarbete har behandlat förslaget . 40.2.5 Ömsesidigt erkännande av domar och beslut Av slutsatserna från (punkterna 3337) framgår att anser att erkännande av rättsliga avgöranden skall bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på såväl det civilrättsliga som det straffrättsliga området inom unionen. Denna princip skall avse såväl domar som andra beslut fattade av rättsliga myndigheter. Enligt slutsatserna skulle rådet och kommissionen anta ett åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt erkännande. Under det portugisiska och franska ordförandeskapet och med stöd av Skr. 2001/02:30 ett meddelande från kommissionen (KOM (2000) 495 slutlig) har ett åtgärdsprogram utarbetats som antogs av rådet för rättsliga och inrikes frågor vid dess möte 2000. Programmet innehåller en rad olika åtgärder som skall vidtas på det straffrättsliga området för att genomföra principen om ömsesidigt erkännande. En indelning görs i åtgärder som tar sikte på beslut före dom och åtgärder med anledning av eller efter dom. Åtgärderna avser beslut och domar som riktar sig mot såväl egendom som personer. I åtgärdsprogrammet gavs högsta prioritet till att ta fram ett instrument om när det gäller erkännande och verkställighet av beslut om frysning av tillgångar och bevismaterial. Mot bakgrund av dessa slutsatser och rådsbeslut tog tillsammans med och ett initiativ till ett utkast till rambeslut om verkställighet av beslut om frysning av tillgångar eller bevismaterial. Enligt förslaget skall beslut om tvångsmedel som fattas i den medlemsstat där förundersökningen pågår erkännas (utan att något nytt beslut fattas) och verkställas av den medlemsstat där egendomen finns. Syftet med detta är att snabbt kunna hindra att egendom som t.ex. kan användas till bevisning eller bli föremål för förverkande förstörs eller helt enkelt försvinner (dvs. egendomen fryses). Egendomen skall normalt förbli fryst i den verkställande staten till dess att det har beslutats om att egendomen kan överlämnas till den beslutande staten eller till dess att egendomen har förverkats och detta beslut verkställs. 40.3.1 Penningtvätt och förverkande för rättsliga och inrikes frågor antog en gemensam åtgärd om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel och av brott (EGT L 333, 9.12.1998, s. 1). Den gemensamma åtgärden kompletterar den inom 1990 upprättade konventionen i samma ämne (förverkandekonventionen) och syftar till att förbättra medlemsstaternas samarbete när det gäller penningtvätt, beslag och förverkande. Medlems- staterna åtar sig att se till att deras lagstiftning om förverkande och penningtvätt är så generell som möjligt och kan tillämpas på alla typer av brott. Det föreskrivs att medlemsstaterna skall ta bort eller begränsa sina reservationer till förverkandekonventionens bestämmelser i dessa delar. beslutade regeringen genom tilläggsdirektiv (dir. 1999:48) att (Ju 1997:02) skulle ges i uppdrag att undersöka vilka åtgärder som behöver vidtas för att skall anses uppfylla den gemensamma åtgärdens bestämmelser om förverk- ande. Utredningen skulle även lämna de förslag till författningsändringar som den ansåg nödvändiga. betänkande Effektivare förverkandelagstiftning (SOU 1999:147) Skr. 2001/02:30 2000. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remiss- yttrandena finns tillgänglig i (dnr Ju2000/330). Proposition avses lämnas . Efter ikraftträdandet av Amsterdamfördraget presenterade ett förslag till rambeslut som i tillämpliga delar skall ersätta och skärpa den gemensamma åtgärden (EGT C 243, 24.8.2000, s. 9). för rättsliga och inrikes frågor nåddes en principöverenskommelse om innehållet i rambeslutet. Europa- parlamentet har yttrat sig över förslaget. Regeringen överlämnar en proposition (prop. 2000/01:58) till angående godkännande av utkastet till rambeslut. 40.3.2 Bedrägeri och förfalskning tillbaka har arbete pågått med att förstärka det straffrättsliga skyddet mot bedrägerier och förfalskningar i samband med införandet av euron. Arbetet resulterade 1999 i en resolution som antogs av rådet för rättsliga och inrikes frågor (EGT C 171, , s. 1) och som innehåller huvudlinjerna i en framtida bindande rättsakt för medlemsstaterna i EU. offentliggjorde ett förslag till rambeslut (EGT C 322, 10.11.1999, s. 6) som behandlades i rådsarbetsgruppen för materiell straffrätt. Rambeslutet antogs vid för rättsliga och inrikes frågor . Med anledning av rambeslutet har en proposition (prop. 2000/01:40) med förslag till ändringar av bl.a. 14 kap. lämnats. Förslagen innebär bl.a. att pengar som ännu inte är gällande omfattas av penningförfalskningsbrottet samt att ett nytt brott, olovlig befattning med falska pengar, införs. Kommissionen lade fram ett förslag till gemensam åtgärd om bedrägerier och förfalskningar som rör andra betalningsmedel än kontanter. Åtgärden innefattade bl.a. ett åtagande att straffbelägga förfalskning av t.ex. checkar och betalkort. Till följd av Amsterdam- fördraget, som innebär att de gemensamma åtgärderna inte längre står till buds som rättsliga instrument, omarbetade kommissionen sitt ursprungliga förslag till ett rambeslut om bekämpning av bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontanter (376, 28.12.1999, s. 20). för rättsliga och inrikes frågor träffade en politisk överenskommelse om innehållet i rambeslutet. Inom ramen för samarbetet inom den tredje pelaren presenterade ett förslag till rambeslut om straffrättsligt skydd för Förslaget, som syftar till att komplettera den inom år 1998 upprättade konventionen om straffrättsligt skydd för miljön, inne- fattar bl.a. åtagande att införa nationella bestämmelser om straffrättsligt för allvarliga miljöbrott. Bland annat skall olika former av olagliga föroreningar beläggas med straffrättsliga påföljder i samtliga Skr. 2001/02:30 medlemsstater. Förslaget har varit föremål för intensiva förhandlingar i rådsarbets- gruppen för materiell straffrätt i syfte att nå en överenskommelse. fanns också en principiell enighet i arbetsgruppen om innehållet i rambeslutet. , som kraftigt stöder det danska initiativet, kommer att prioritera förslaget under den svenska ordförandeskapsperioden. 40.3.4Människohandel, sexuell exploatering av barn och barnpornografi antog rådet en gemensam åtgärd om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn (EGT L 63, ), i vilken medlemsstaterna enades om att se över sin relevanta straffrättsliga lagstiftning för att se till att vissa beteenden är straffbelagda och för att stimulera till rättsligt samarbete. Sedan den gemensamma åtgärden antogs har åtgärder och initiativ för att bekämpa sexuell exploatering av barn och barnpornografi ökat avsevärt i antal och fått utökat innehåll inom Europeiska unionen. Som exempel kan nämnas att rådet antog ett beslut om bekämpning av barnpornografi på Internet (EGT L 138, , s. 1). Ytterligare åtgärder mot människohandel har också diskuterats och vidtagits såväl inom Europeiska unionen som i andra sammanhang. öppnades t.ex. FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och dess tilläggsprotokoll om förebyggande, bekämpande och bestraffande av människohandel, särskilt kvinnor och barn, för undertecknande. Till dem som då undertecknade konventionen och protokollet hör samtliga EU:s medlemsstater och, för gemenskapens räkning, kommissionen. Kommissionen angav i sitt meddelande om en resultattavla för framsteg i skapandet av ett område med frihet och rättvisa i Europeiska unionen (KOM (2000) 167 slutlig) sin avsikt att före utgången av lägga fram förslag i syfte att anta åtgärder som i synnerhet fastställer gemensamma bestämmelser om de inslag i straffrätten som har anknytning till människohandel och sexuell exploatering av barn, med särskild hänvisning till barnpornografi på Internet. Kommissionen föreslog i ett meddelande till rådet och , (KOM (2000) 854 slutlig), dels ett rambeslut om åtgärder för att bekämpa människohandel, dels ett rambeslut om åtgärder för att bekämpa sexuell exploatering av barn och barnpornografi.