prop · GO0380 · 2001-01-01 00:00:00 — Eftersom även placeringen kan ifrågasättas har bestämmelsen flyttats till 6 § där de övriga bestämmelserna om när behandling av uppgifter är tillåtna återfinns. Ändringen av rubrik närmast före 6 § föranleder en ny rubrik även före denna paragraf. Sekretess 8 § I paragrafen erinras om de tystnadsplikts- och sekretessbestämmelser som gäller för utlämnande av personuppgifter inom . Rättelse och skadestånd 9 § Personuppgiftslagens bestämmelser skall tillämpligas även i de fall överträdelser sker enligt lagen om behandling av personuppgifter inom . Överklagande 10 § beslut om rättelse och om avslag på ansökan om information skall kunna överklagas. Talan mot dessa beslut förs vid allmän förvaltningsdomstol. Bestämmelsen har utformats enligt Lagrådets förslag. Lagrådet har anmärkt att lydelsen "andra beslut enligt denna lag" inte torde vara avsett att omfatta beslut om skadestånd som grundas på 9 §. Övriga bestämmelser 11 § Det finns behov av att närmare begränsa den behandling som tillås enligt lagen, direktåtkomst, sökmöjligheter och samkörning samt precisera personuppgiftsansvaret samt vilka personuppgifter som får föras över till tredje land (se avsnitt 13.4-13.8 och 13.10). Enligt Lagrådets förslag har meddelar ersatts med får meddela då det också är fråga om att ge ett bemyndigande som inte bara avser regler för myndigheter utan även - och framför allt - s.k. betungande föreskrifter för kommuner och enskilda. Andra stycket har omformulerats på Lagrådets inrådan. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Lagen om behandling av personuppgifter inom kommer att gälla för all automatiserad behandling oavsett när den påbörjats. I fråga om behandling av personuppgifter innebär övergångsbestämmelserna (punkten 2) att lagen - när det gäller sådan behandling som har påbörjats före - träder i kraft först . behandling av personuppgifter som har påbörjats efter kommer emellertid att omfattas av bestämmelserna i lagen om behandling av personuppgifter inom . Enligt Lagrådets förslag har ytterligare en övergångsbestämmelse lagts till samt ett tillägg gjorts i punkten 3 i övergångsbestämmelserna. 16.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall 12 § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.3. Ändringen innebär ett förtydligande av att ett beslut om tvångsvård upphör att gälla om missbrukaren sammanlagt i följd har vistats olovligen utanför ett s.k. LVM-hem, eller varit intagen i häkte eller kriminalvårdsanstalt 22 § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.2. Det har inte längre ansetts nödvändigt att ha kvar styrelserna för LVM-hemmen. Bestämmelserna om styrelser tas därför bort. Någon särskild lagreglering om att det skall finnas en chef som förestår vården behövs inte. Någon sådan reglering finns heller inte i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga i fråga om de särskilda ungdomshemmen. Av 7 § förordningen (1996:620) med instruktion för framgår att chefen för de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen anställs av . 29 § Som en följd av att styrelserna för LVM-hemmen tas bort (se 22 §) ändras paragrafen på så sätt att det är den som förestår vården som skall göra en anmälan enligt paragrafen till i stället för som tidigare hemmets styrelse. 32 a § Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 12.1. I bestämmelsen ges en skyldighet, och motsvarande befogenhet, för en person som är intagen i ett LVM-hem att vid ankomsten lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av om han eller hon påverkad av alkohol, narkotika, andra berusningsmedel, hälsofarliga varor eller dopningsmedel, om det föreligger misstanke att han eller hon är påverkad av något sådant medel. För att ett prov skall få tas krävs att misstanken är välgrundad. Detsamma gäller inför vistelse utanför hemmet enligt vad som föreskrivs i 27 §. Ett positivt prov eller vägran att lämna prov får dock inte utgöra grund för bestraffning eller indragen förmån. 33 a § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.4 I första stycket införs en bestämmelse om rätt för den som vårdas i ett LVM-hem att meddela sig med andra genom telefonsamtal och att ta emot besök i den utsträckning som det kan ske med hänsyn till vården eller ordningen vid hemmet. Motsvarande bestämmelse finns i 28 § socialtjänstförordningen (1981:750). Det har ansetts lämpligt att nu i lag reglera frågan om rätt att föra telefonsamtal. Lagrådet har anfört att det till bestämmelsen bör fogas en rätt för den intagne att ta emot besök samt även lämnat förslag på utformningen av bestämmelsen. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Beslut skall fattas av den som förestår vården vid hemmet. Detta motsvarar också vad som gäller enligt socialtjänstförordningen. I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård har införts regler för att anpassa svensk lagstiftning i fråga om besöksrestriktioner så att de uppfyller bestämmelserna i den europeiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter och de grundläggande friheterna. En erinran om bestämmelserna i nämnda lag görs i paragrafens andra stycke. 34 § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.4. I paragrafen har lyfts in de bestämmelser om inskränkning av en intagens rörelsefrihet som återfinns i 26 och 27 §§ socialtjänstförordningen (1981:750). Bestämmelsen har i huvudsak utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit. 44 § Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande. Genom tillägget i första stycket ges en intagen i ett LVM-hem, möjlighet att överklaga beslut i enskilt fall av rätten att föra telefonsamtal. Generella beslut om begränsningar i fråga om telefonsamtal eller besök kan däremot inte överklagas enligt denna bestämmelse. 16.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga 15 a § Paragrafen behandlas i avsnitt 12.4. I första stycket införs en bestämmelse om rätt för den som vårdas i ett särskilt ungdomshem att meddela sig med andra genom telefonsamtal och att ta emot besök i den utsträckning som det kan ske med hänsyn till vården eller ordningen vid hemmet samt möjligheten att under en i förväg bestämd tid vistas utanför hemmet. Motsvarande bestämmelse finns i 28 § socialtjänstförordningen (1981:750). Det har ansetts lämpligt att nu i lag reglera dessa frågor. Lagrådet har anfört att det till bestämmelsen bör fogas en rätt för den intagne att ta emot besök samt även lämnat förslag på utformningen av bestämmelsen. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Beslut skall fattas av den som förestår vården vid hemmet. Detta motsvarar vad som gäller enligt socialtjänstförordningen. I lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård har införts regler för att anpassa svensk lagstiftning i fråga om besöksrestriktioner så att de uppfyller bestämmelserna i den europeiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter och de grundläggande friheterna. Erinring om bestämmelserna i nämnda lag görs i paragrafens andra stycke. 15 b § Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 12.4. I bestämmelsen ges befogenheter att under vissa angivna förhållanden placera en intagen på ett hem för särskild noggrann tillsyn vid enhet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 26 § socialtjänstförordningen. 15 c § Även denna paragraf är ny och behandlas i avsnitt 12.4. Paragrafen motsvarar bestämmelserna i fråga om den som är intagen i ett särskilt ungdomshem i nuvarande 27 § socialtjänstförordningen. 17 a § Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 12.1. I bestämmelsen ges en skyldighet, och motsvarande befogenhet, för en person som är intagen i ett särskilt ungdomshem att vid ankomsten lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av om han eller hon påverkad av alkohol, narkotika, andra berusningsmedel, hälsofarliga varor eller dopningsmedel, om det föreligger misstanke att han eller hon är påverkad av något sådant medel. För att ett prov skall få tas krävs att misstanken är välgrundad. Detsamma gäller inför vistelse i utanför hemmet. Ett positivt prov eller vägran att lämna prov får dock inte utgöra grund för bestraffning eller indragen förmån. 42 § Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande. Genom tillägget i första stycket införs en möjlighet för en intagen i ett hem för särskilt noggrann tillsyn möjlighet att överklaga beslut i enskilt fall av rätten att föra telefonsamtal eller ta emot besök. Generella beslut om begränsningar i fråga om telefonsamtal eller att ta emot besök kan däremot inte överklagas enligt denna bestämmelse. 16.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård 18 a § Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 12.1. I paragrafen föreskrivs att den dömde vid ankomst till ett särskilt ungdomshem och inför vistelse utanför hemmet är skyldig att efter uppmaning lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll om han eller hon är påverkad av narkotika, alkoholhaltiga drycker, dopningsmedel eller hälsofarliga varor, om det föreligger misstanke att den dömde är påverkad av något sådant medel. För att ett prov skall få tas krävs att misstanken är välgrundad. Ett positivt prov eller vägran att lämna prov får inte utgöra grund för bestraffning eller indragen förmån. Sammanfattning av betänkandet Socialtjänst i utveckling (SOU 1999:97) fick jag regeringens uppdrag att se över vissa frågor om socialtjänstlagen, dess uppgifter och tillsynen över den. Mot bakgrund av de lagändringar och organisatoriska eller ekonomiska förändringar som skett i samhället skulle förslag lämnas om bl.a. lagens struktur och konstruktion, sambandet mellan socialbidrag och övriga trygghetssystem, finansiering och tillsynen över . Genom tilläggsdirektiv utvidgades uppdraget till att även lämna förslag till hur den ekonomiska tryggheten för vissa äldre invandrare ska utformas. Vidare uppdrog regeringen åt utredningen att överväga en tydligare reglering av anhörigstödet och att analysera effektiviteten i tillsynen av vård, service och stöd till psykiskt störda. Som stöd i utredningsarbetet har förutom sekretariatet funnits sakkunniga och experter. Flera departement, myndigheter och intresseorganisationer har varit representerade. Till största delen råder enighet om de förslag som läggs. I vissa delar har dock särskilda yttranden lämnats. Grundläggande principer för Översyn av socialtjänstlagen och uppgifter har skett med utgångspunkten att grundläggande målsättningar och värderingar för ska ligga fast. Detta anges i direktiven. Det gäller principerna om helhetssyn, det förebyggande perspektivet och att den enskildes resurser ska tas tillvara. Men förutsättningarna för kommunala verksamheter är annorlunda än när förarbetena till socialtjänstlagen (1980:682) utarbetades. Det gäller såväl ansvarsfördelning som organisatoriska och ekonomiska förhållanden. Med hänsyn till detta har utredningen funnit skäl att närmare analysera begreppet helhetssyn, som har varit ett centralt begrepp när vårdsektorn successivt har reformerats. När socialtjänstreformen genomfördes innebar helhetssynen ett uppbrott från den traditionella socialvårdens arbetsmetoder med dess uppdelning på olika funktioner. Helhetssynen innebär att en individs totala situation och omgivning ska beaktas i skilda behandlings- och servicesammanhang. För att underlätta ett sådant förhållningssätt skulle huvudansvaret för ligga på en nämnd. indelning i verksamhetsnivåer - individinriktade, allmänt inriktade och strukturinriktade insatser - var också ett uttryck för det inflytande helhetssynen hade, liksom socialtjänstlagens karaktär av ramlag. har kommunerna stor frihet att själva utforma sin nämnd- och förvaltningsorganisation. Det är t.ex. inte längre obligatoriskt att ha en socialnämnd. Att ansvarsfördelningen mellan landsting och kommuner förändrats har också bidragit till organisatoriska förändringar. Helhetssynen som organisatorisk princip har därför inte samma tyngd som . Trots detta är utredningen av den uppfattningen att en helhetssyn med fokus på den enskildes behov är en grundläggande utgångspunkt för det sociala arbetet. ska ha ett brett perspektiv på enskilda människors situation, problem och resurser. Det gäller att förstå den enskildes situation i förhållande till det sammanhang och den omgivning som han eller hon ingår i eller är en del av. De stödinsatser som behövs ska också ges på sådant sätt att den enskilde kan ta tillvara och utveckla sina egna resurser. Principen om att ta tillvara den enskildes egna resurser äger alltså fortfarande stor giltighet liksom principen om det förebyggande perspektivet i socialt arbete. Socialtjänstlagens struktur och konstruktion Under utredningsarbetet har socialtjänstlagens struktur och konstruktion ingående diskuterats och analyserats. Den slutsats utredningen kommit fram till är densamma som socialtjänstkommitténs (SOU 1994:139), nämligen att socialtjänstlagens grundläggande struktur och konstruktion inte bör förändras. Dess grundläggande karaktär av ramlag ska alltså behållas. De främsta skälen för detta är att den öppna karaktären på bestämmelser i en sådan lag ger utrymme för att anpassa tillämpningen av den till såväl omständigheterna i det enskilda fallet som till samhällsutvecklingen och huvudmannens inflytande. Men socialtjänstlagen är ingen renodlad ramlag. Den innehåller också bestämmelser som är mer styrande och formella till sin karaktär. Att ha sådana bestämmelser i en ramlag har ibland ifrågasatts med hän visning till det kommunala självbestämmandet. Behov från regeringens och sida att särskilt framhålla och genomdriva en viss viljeinriktning eller skapa ett särskilt skydd för vissa personer eller värden kommer dock alltid att finnas. Men också detta är uttryck för den demokratiska process som kommer till uttryck i lagstiftningen. Det bör inte i sig ge anledning till att överge ramlagstekniken och de fördelar den ger så länge inslagen av detaljerad styrning är begränsad. En ramlag för som anger övergripande ambitioner och mål för vissa verksamheter i och stödet till vissa grupper i samhället är alltså enligt socialtjänstutredningen att föredra framför en detaljreglering. En sådan lag ger möjligheter att anpassa tillämpningen efter lokala behov och förutsättningar. Men det finns också nackdelar såsom att lagen tillämpas på olika sätt, dvs. med bristande likvärdighet, i skilda delar av landet. En aktiv tillsyn, uppföljning och utvärdering kan motverka och utjämna sådana nackdelar. En särskild lag om socialbidrag En förändring i socialtjänstlagens konstruktion bör ändå göras. Socialbidragshanteringen ska visserligen även fortsättningsvis vara en del av verksamhet, men utredningen föreslår att bestämmelserna om ekonomiskt bistånd i form av socialbidrag lyfts ut ur socialtjänstlagen och regleras i en särskild lag om socialbidrag. Det främsta skälet för ett sådant förslag är att socialbidraget mist sin karaktär av tillfälligt ekonomiskt stöd. Antalet personer som är långvarigt beroende av socialbidrag har flerdubblats under detta decennium. Oberoende av konjunkturläget tyder också utvecklingen på att fler människor än för ett tiotal år sedan kommer att vara beroende av socialbidrag för mer varaktiga behov. Socialbidraget kan då också förväntas få en svagare koppling till renodlade sociala problem, medan dess koppling till bristande fotfäste på arbetsmarknad eller utbildning förstärks. Det blir alltså människors försörjningsproblem som står i fokus. Mer generella lösningar som alternativ till socialbidrag torde åtminstone på kort sikt anses alltför kostsamma för att vara reella alternativ. Många verksamhetsföreträdare har länge förespråkat att socialbidraget organisatoriskt skiljs ut från övrigt socialt arbete. Detta är också vanligt i länder utanför . Kravet på helhetssyn är inget hinder för en särskild lag om socialbidrag. Det är viktigt att slå fast att de grundläggande värderingar, som gäller för arbete och som kommer till uttryck i socialtjänstlagens portalparagraf, fortfarande ska ha giltighet för socialbidraget. Dessutom föreslås en övergripande bestämmelse, som anger målinriktningen för lagens tillämpning. Socialbidraget är och ska vara det yttersta ekonomiska skyddsnätet för medborgarna. En viktig uppgift för är att i nära samverkan med arbetsmarknadsmyndigheter och försäkringskassor stödja enskilda att efter förmåga ta ansvar för sin och sin familjs försörjning. Socialbidraget ska träda in när det inte finns några andra möjligheter till försörjning. Denna princip upprätthålls genom kravet på individuell behovsprövning. Den fyller väl sin funktion och ska gälla också framöver. Den individuella behovsbedömningen har i vissa fall uppfattats om åldersrelaterad. Exempelvis finns det skäl att ha en särskilt restriktiv hållning vad gäller socialbidrag till ungdomar. Samhällets insatser för unga människor bör koncentreras på områden som stödjer positiva attityder till och ger möjligheter till egenförsörjning. Bestämmelserna för socialbidraget föreslås utformas som rättighetsbestämmelser. Beslut om socialbidrag ska alltså kunna överklagas med förvaltningsbesvär. Detta är i huvudsak fallet och gäller även för socialförsäkringsförmåner. Begränsningen till socialbidrag för akut tandvård upphör. Det ska vara möjligt att få socialbidrag också för annan tandvård. En samlad lag om vård och omsorg fordrar en särskild översyn Äldreomsorg är inget entydigt begrepp. Det används ibland för att beteckna de sociala insatser för äldre som ryms i socialtjänstlagens reglering. Men det är också ett samlande begrepp för olika insatser i form av vård och omsorg som ges till äldre. Det omfattar då både allmänna och individinriktade insatser och såväl sociala som medicinska insatser. I denna betydelse är äldreomsorgen en verksamhet som regleras av två lagar, socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen. Att samla de bestämmelser som reglerar äldreomsorgen i en särskild vård- och omsorgslag har i olika sammanhang framförts som ett alternativ. Under utredningsarbetet har möjligheterna till en sådan lag analyserats. Men socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen har principiellt olika strukturer och konstruktioner. En förändring i riktning mot en särskild vård- och omsorgslag är en så komplex och omfattande förändring att den fordrar en särskild översyn. Ändringar i och omredigering av socialtjänstlagen I socialtjänstlagen regleras socialnämndens (motsvarande) uppgifter i samma omfattning som tidigare med undantag av behovet av ekonomiskt stöd till grundläggande försörjning. Ekonomiskt stöd till vård- och behandlingsinsatser ska alltså prövas enligt socialtjänstlagen. Några förändringar när det gäller uppgifter att verka för att människor ska ha goda levnadsförhållanden och svara för enskildas behov av upplysningar, råd, stöd, omsorg och vård föreslås i princip inte. Likaså kvarstår bestämmelserna som reglerar omsorg om barn och ungdomar, äldre och personer med funktionshinder och åtgärder för missbrukare. Däremot behöver socialtjänstlagen redigeras om. Detta är en följd av såväl denna utrednings förslag om regleringen av socialbidraget och vissa preciseringar i socialtjänstlagen som tidigare ändringar som gjorts i lagen . Rättssäkerheten för den enskilde förstärks I socialtjänstlagen införs en bestämmelse om att den enskilde som har behov av stöd och hjälp, service, vård, omsorg och behandling ska ha rätt till bistånd om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Det råder också stor samstämmighet om att frågor om enskilda människors rättsäkerhet ska väga tungt. Hur den enskildes rättssäkerhet ska utformas finns det dock skilda uppfattningar om, vilka också varierar , mellan olika samhällssektorer och mellan skilda politiska uppfattningar. Hur rättssäkerheten kommer till uttryck beror slutligen alltid på vilka avvägningar som görs mellan skilda intressen och . Den prövning och analys som skett inom utredningens ram leder fram till ställningstagandet att den enskildes ställning inom måste få ett särskilt skydd. Även om lagens materiella bestämmelser är ett skydd i sig för den enskilde, är det inte alltid verkningsfullt i det individuella fallet för att hävda lagens mening mot det offentliga. Det ska därför i alla situationer finnas en möjlighet för enskilda att kunna överklaga biståndsbeslut genom förvaltningsbesvär. För detta talar särskilt att vänder sig till människor, som av olika skäl kan ha svårt att hävda sin rätt i den offentliga debatten. - och ska vara lika för alla Socialtjänstlagen ska alltså innehålla en bestämmelse av rättighetskaraktär för att tillgodose enskildas behov av insatser. Alla medborgare som berörs av lagen ska då också ha samma skydd och rätt till stöd. Utredningen kan inte finna några skäl vare sig för att utmönstra några individers behov av stöd och hjälp bara för att de hänförs till någon särskild grupp eller för att ha olika regler för olika slags insatser. Genom stödet ska den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå Nivån på biståndet har kopplats till begreppet skälig levnadsnivå. Men med ledning av detta begrepp ska inte bara nivån på biståndet, utan också vilken form av insats som kan komma i fråga, bestämmas. Det är inte möjligt att tydligt skilja nivån från innehållet utan att den skäliga levnadsnivån blir ett uttryck också för kvaliteten i insatsen och för vilken ambitionsnivå som kan anses vara rimlig i varje enskilt fall mot bakgrund av rättighetsbestämmelsens syfte. En bestämmelse av detta slag, dvs. att tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå, ska kunna användas även om förutsättningarna förändras genom samhällsutvecklingen. Över tiden ändrade ekonomiska och andra förutsättningar, liksom metodutveckling, som medför ändrade arbetsformer, kräver en generell utformning som tillåter en flexibel uttolkning och användning. Även om nackdelarna med en såväl till nivå som innehåll allmänt hållen bestämmelse är kända ser utredningen inget bättre alternativ för att säkerställa den enskildes behov av stöd än en i lag föreskriven individuell rätt till insats för livsföringen i vissa fall. Rättigheter och de kommunala resurserna Både den nya lagen om socialbidrag och den reviderade socialtjänstlagen innebär utökade möjligheter att överklaga för den enskilde. För båda lagarna ska enligt utredningens uppfattning gälla att det i det enskilda fallet ska tas rimliga hänsyn till kommunens resurser. Ekonomiska restriktioner är ett legitimt intresse som ska få vägas in vid beslut om bistånd. Stödet för anhöriga/närstående förtydligas i socialtjänstlagen I samband med att vissa förändringar gjordes infördes en ny bestämmelse om stöd för anhöriga som vårdar närstående som är långvarigt sjuka, gamla eller funktionshindrade. Detta skedde genom ett tillägg i den paragraf (5 § SoL), som reglerar uppgifter. Anhöriga och andra närstående gör omfattande och mycket betydelsefulla insatser vid vården av äldre och sjuka personer. Att stödja dem i detta arbete är så viktigt att det bör vara en särskilt reglerad skyldighet för kommunen att göra det. Utredningen föreslår att detta sker genom att en ny paragraf införs i socialtjänstlagen, där skyldigheten förtydligas. Målet för anhörigstödet är enligt utredningens mening trehövdat. Det första handlar om att visa anhörigvårdarna samhällets uppskattning, det andra är att medverka till anhörigvårdares livskvalitet trots deras vårdåtagande och det tredje är att förebygga utbrändhet. I detta sammanhang är det viktigt att framhålla att skyldigheten för kommunerna att ge stöd inte får bli eller upplevas som krav på anhöriga. Det får heller inte innebära att personer med behov av vård och omsorg känner krav på att ta emot vård av anhöriga. Ömsesidigheten i förtroendet vårdtagare - vårdgivare kan inte nog betonas. Särskilda stimulansmedel för att främja metodutvecklingen i det sociala arbetet Tidiga insatser i form av social rådgivning och personligt stöd är centrala inslag i ett effektivt och framgångsrikt socialt arbete.