prop · GO039 · 2001-01-01 00:00:00 — Objektet för avtalet kan exempelvis vara immaterialrättsligt skyddade rättigheter eller driftserfarenheter som saknar egentligt rättsskydd. Med rätt att tillverka produkter avses det medgivande som lämnas en motpart att utnyttja viss rätt eller att i enlighet med av upplåtaren eller överlåtaren tillhandahållna tekniska underlag såsom ritningar, beskrivningar eller programvara tillverka viss produkt. Dessa bestämmelser om upplåtelse och överlåtelse av tillverkningsrätt infördes just för att förhindra att svensk teknik och svenskt tekniskt kunnande skulle föras vidare från till länder till vilka vi inte skulle kunna tillåta export av den färdiga produkten (se prop. 1990/91:97 s. 26). Bestämmelserna om tillverkningsrätt i 10 och 11 §§ i den nuvarande lagstiftningen är mycket svårtillgängliga och tillämpas knappast alls i praktiken. Med den nya definitionen av begreppet export innehåller den nya förordningen också ett krav på tillstånd till överföring eller export av teknik för utveckling och produktion av viss utrustning som i sin tur omfattas av krav på exporttillstånd eller tillstånd till överföring till andra medlemsländer. Något behov att därutöver reglera export eller överföring av teknik finns inte. Enligt regeringens bedömning bör de nuvarande bestämmelserna i 10 och 11 §§ lagen om strategiska produkter därför kunna utgå. 5.2.2 Räckvidden av tillståndsplikten Regeringens förslag: Bestämmelserna om tillståndspliktens räckvidd i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 skall kompletteras på så sätt att begreppet militära produkter i artikel 4.2 och 4.3 i förordningen definieras i den nya lagen. Därutöver utnyttjas möjligheten i artikel 5 att under vissa förhållanden införa ett tillståndskrav för export av produkter som inte finns i bilaga I till förordningen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslaget. har dock ifrågasatt om inte förkortningen bör definieras i den nya lagen eftersom förkortningen inte torde vara allmänt känd. Skälen för regeringens förslag: Räckvidden av tillståndsplikten regleras i kapitel II i förordningen(artiklarna 3-5). I den nya förordningen behålls tekniken att förteckna de produkter som omfattas av krav på exporttillstånd som förordningen innehåller generalklausuler om tillståndsplikt för vissa produkter som inte låter sig definieras i förväg. Artikel 3 Som huvudregel gäller enligt artikel 3.1 att tillstånd till export skall krävas för de produkter som finns förtecknade i bilaga I till förordningen. Artikeln motsvarar i huvudsak artikel 3.1 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Till skillnad mot den tidigare gällande ordningen kommer dock produktförteckningen att finnas som en bilaga till förordningen och inte som en bilaga till GUSP-beslutet. Det innebär i sin tur att produktlistorna kommer att beslutas med stöd av artikel 133 i EG-fördraget inom ramen för gemenskapssamarbetet i första pelaren, i stället för som inom ramen för det gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiska samarbetet i andra pelaren. De produkter som den nuvarande lagen om strategiska produkter tillämpas på anges i 2 §. Enligt 6 § får regeringen meddela föreskrifter om vilka produkter som skall omfattas av krav på tillstånd till export enligt artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. I den nya förordningen integreras listorna på de produkter som omfattas av krav på exporttillstånd i förordningen. Förordningen behöver därför inte kompletteras med nationella regler. Det innebär också att bestämmelserna i 2 § i den nuvarande lagen om strategiska produkter bör avskaffas, liksom regeringens rätt enligt 6 § första stycket att föreskriva vilka produkter med dubbla användningsområden som skall omfattas av krav på tillstånd till export. Artikel 4 Generalklausulen i artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 innehöll bestämmelser om tillståndskrav för produkter med dubbla användningsområden som inte finns i produktförteckningen i bilaga I till GUSP-beslutet. Som redogjorts för ovan (avsnitt 4.2) har generalklausulen utvidgats betydligt i den nya förordningen. Artikel 4.1 i den nya förordningen motsvarar samma artikel i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Den behöver inte kompletteras med nationella regler. Artikel 4.2 i den nya förordningen är ny och innehåller direktverkande bestämmelser om krav på tillstånd till export av produkter som inte omfattas av bilaga 1 till förordningen, om exportören har blivit informerad av den nationella myndigheten att produkten är eller kan vara avsedda för militär slutanvändning i ett land som omfattas av ett FN-, EU- eller OSSE-embargo. För att klargöra vad som menas med militär slutanvändning hänvisar man i artikel 4.2 a) och c) i den nya förordningen till militära produkter som ingår i respektive medlemsstats militära förteckning. Förordningen överlämnar till varje medlemsstat att bestämma den förteckning över militära produkter som skall gälla. För att det inte skall råda någon tvekan om vad som avses med detta, bör det i den svenska lagstiftningen klargöras att det är fråga om sådana produkter som enligt 1 § lagen om krigsmateriel utgör krigsmateriel. Beträffande synpunkt hänvisar regeringen till vad som sagts i det föregående under artikel 2 (avsnitt 5.2.1) om möjligheterna att genom nationell lag definiera uttryck som finns i rådets förordning. I den nuvarande lagen om strategiska produkter finns i 7 § ett krav på exporttillstånd för produkter som i det enskilda fallet är eller kan vara avsedda att användas som delar eller som komponenter till krigsmateriel som olovligen har förts ut ur landet eller som har vidareexporterats i strid mot ett lämnat tillstånd, om ISP informerat exportören om att produkterna är eller kan vara avsedda för ett sådant ändamål. Motsvarande regel finns på svenskt initiativ i den nya förordningen i artikel 4.3. Den är bindande och direkt tillämplig i samtliga EU- medlemsstater. Bestämmelserna i 7 § lagen om strategiska produkter kan därför undvaras. Liksom beträffande artikel 4.2 bör det klargöras i den svenska lagstiftningen att med militära produkter i artikel 4.3 avses sådana produkter som enligt 1 § lagen om krigsmateriel utgör krigsmateriel. Artikel 4.4 i den nya förordningen innehåller som nämnts (avsnitt 4.2) en upplysningsskyldighet för en exportör som känner till att en produkt med dubbla användningsområden utanför bilaga I helt eller delvis är avsedda för sådan användning som regleras i artikel 4.1-3. I artikel 4.3 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 gavs medlemsstaterna möjlighet att i sin nationella lagstiftning föra in en motsvarande bestämmelse om en exportör hade skäl att misstänka att en produkt med dubbla användningsområden skulle användas i syfte som avsågs i punkt 1. har inte utnyttjat möjligheten att införa en sådan bestämmelse i svensk lagstiftning. Bestämmelsen i den nya förordningen är uttömmande och kräver inte någon kompletterande svensk lagstiftning. Artikel 4.5 är en ny bestämmelse enligt vilken en medlemsstat får anta eller behålla nationell lagstiftning om tillståndskrav för export av produkter med dubbla användningsområden utanför bilaga I om exportören har anledning att misstänka att produkterna är eller kan vara avsedda för någon av de användningar som anges i artikel 4.1. I den nuvarande lagen om strategiska produkter finns inte någon motsvarande bestämmelse. Regeringen anser inte heller att det finns skäl att införa en sådan bestämmelse. Artikeln föranleder därför inte några kompletterande nationella bestämmelser. Artikel 4.6 innehåller bestämmelser om informationsutbyte mellan medlemsstaterna som delvis motsvarar artiklarna 4.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Enligt artikel 4.7 omfattar bestämmelserna i artikel 9.2 och 9.3 även fall som rör produkter med dubbla användningsområden som inte förtecknas i bilaga I. (Se vidare avsnitt 5.2.3). Bestämmelserna är direkt tillämpliga och behöver inte kompletteras på nationell nivå. Artikel 5 Artikel 5 i den nya förordningen ger en medlemsstat möjlighet att förbjuda eller kräva tillstånd till export av produkter med dubbla användningsområden som inte finns i bilaga I av skäl som rör nationell säkerhet eller av hänsyn till mänskliga rättigheter. Tillämpningsområdet för bestämmelsen i den nya förordningen har begränsats betydligt i förhållande till motsvarande artikel i rådets förordning (EG) nr 3381/94, vilken utan begränsningar ger medlemsstaterna möjlighet att förbjuda eller kräva tillstånd till export av produkter som inte finns i bilaga I. I svensk lagstiftning har den nuvarande artikel 5 använts för att införa bestämmelserna om krav på exporttillstånd i 7 § lagen om strategiska produkter. Exportkontrollen enligt den svenska lagstiftningen på området sker genom ett tillståndsförfarande. Huvudregeln är att tillstånd skall lämnas. Bara om exporten strider mot utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen skall tillstånd vägras. Om en export av produkter med dubbla användningsområden skulle äventyra den allmänna säkerheten eller kränka de mänskliga rättigheterna skulle exporten med all säkerhet också strida mot utrikes-, säkerhets-, eller försvarspolitiska intressen. Om produkterna med dubbla användningsområden i ett sådant fall inte omfattades av bilaga I i den nya förordningen finns inte någon möjlighet att förhindra exporten. Det finns därför anledning att utnyttja den givna möjligheten i den nya förordningen att förbjuda eller kräva tillstånd till export av produkter med dubbla användningsområden utanför bilaga I med hänsyn till den allmänna säkerheten eller de mänskliga rättigheterna. Enligt den ordning som har tillämpats i sker exportkontrollen av produkter med dubbla användningsområden genom ett tillståndsförfarande. En ordning med direktverkande straffsanktionerade förbud skulle innebära ett nytt inslag i exportkontrollregleringen på området (se prop. 1997/98:68 s. Den svenska regeln som utnyttjar möjligheterna i artikel 5 i den nya förordningen bör utformas som ett krav på tillstånd. Det går inte att närmare bestämma vilka produkter som skulle kunna omfattas av ett tillståndskrav enligt artikel 5. Bestämmelsen bör därför utformas som ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att en produkt med dubbla användningsområden skall omfattas av krav på tillstånd till export enligt artikel 5.1 i den nya förordningen. 5.2.3 Exporttillstånd Regeringens bedömning: Kapitel III i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 kräver inte någon kompletterande reglering i den svenska lagstiftningen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: I kapitel III i den nya förordningen finns bestämmelser om olika former av exporttillstånd, ett konsultationsförfarande vid beviljande av exporttillstånd, vad medlemsstaterna skall beakta vid tillståndsprövning m.m. (artiklarna 6- 10). Artikel 6 Genom artikel 6.1 inrättas ett generellt gemenskapstillstånd. Det generella gemenskapstillståndet avser export av vissa angivna produkter till vissa angivna länder. De anges i bilaga II. Det generella tillståndet är giltigt i hela EU. Bestämmelsen är direkt tillämplig och behöver inte kompletteras på nationell nivå Liksom i rådets förordning (EG) nr 3381/94 har medlemsstaterna enligt artikel 6.2 möjligheter att förordna om nationella exporttillstånd, vilka skall vara individuella, globala eller generella. Tillstånden kan enligt samma artikel vid behov omfatta särskilda krav och villkor, till exempel skyldigheten att tillhandahålla ett slutanvändarintyg. Enligt en ny bestämmelse i artikel 6.4 skall medlemsstaterna dessutom ange i de generella tillstånden att dessa inte får användas, om exportören har informerats av sina myndigheter eller om exportören känner till att produkterna i fråga helt eller delvis är eller kan vara avsedda för användning i samband med utveckling, bruk etc. av kemiska eller biologiska vapen, kärnvapen eller missiler som är i stånd att bära sådana vapen. I den nuvarande 14 § lagen om strategiska produkter föreskrivs att ett tillstånd enligt lagen får förenas med villkor samt med kontroll- och ordningsbestämmelser. Med hänsyn till regleringen i den nya rådsförordningen, vilken ju är bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna, finns inte skäl att behålla en bestämmelse om att tillstånd får förenas med villkor i den svenska lagstiftningen. Enligt artikel 6.5. är det vidare obligatoriskt för medlemsstaterna att behålla eller införa möjligheten att utfärda nationella globala tillstånd. Föreskrifter om globala tillstånd finns i 8 § i förordningen om strategiska produkter. Artikel 6.5 i den nya förordningen innebär att dessa föreskrifter bör behållas i den svenska lagstiftningen. Artikel 6.6 i den nya rådsförordningen, slutligen, motsvarar artikel 7.4 och 7.5 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 och kräver inte kompletterande svensk lagstiftning. Artikel 7 Artikel 7 i den nya förordningen innehåller liksom tidigare ett samrådsförfarande mellan de exportkontrollerande myndigheterna i de olika medlemsstaterna vid export som inte är föremål för det generella gemenskapstillståndet. Medlemsstaterna har genom förfarandet i artikel 7.1 och 7.2 i vissa fall möjlighet att förhindra export från en annan medlemsstat till tredje land. Detta sker genom ett samråd mellan myndigheten i den medlemsstat till vilken ansökan om tillstånd till export görs och myndigheten i den medlemsstat där produkten befinner sig eller kommer att befinna sig. Detta förfarande kan också användas för att återkalla eller ändra ett redan givet tillstånd. Samrådsförfarandet innebär att en medlemsstat har en vetorätt mot export för en produkt som befinner sig i en annan medlemsstat eftersom den konsulterade medlemsstatens invändningar då är bindande för den andra medlemsstaten. Bestämmelserna i artikel 7 är uttömmande och kräver inte någon kompletterande svensk lagstiftning. Artikel 8 I artikel 8 definieras de kriterier som medlemsstaterna skall beakta vid beslut om beviljande av exporttillstånd, nämligen sina åtaganden enligt internationella överenskommelser om icke-spridning och kontroll av känsliga varor eller genom ratificering av relevanta internationella fördrag, sina förpliktelser enligt de sanktioner som har införts av eller som överenskommits i andra internationella organ, nationella utrikes- och säkerhetspolitiska aspekter, i tillämpliga fall inbegripet de som täcks av EU:s uppförandekod för vapenexport, samt den avsedda slutanvändningen och risken för omdirigering. Den nuvarande lagen om strategiska produkter föreskriver att tillstånd till utförsel av produkter med dubbla användningsområden skall lämnas, om det inte strider mot utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen. Därvid har utgångspunkten varit att principerna som ligger till grund för prövningen av exporttillstånd av produkter med dubbla användningsområden skall utvecklas genom regeringens praxis och inte genom lagstiftning (se prop. 1995/96:31). Eftersom den nya förordningen innebär ett försök att närmare harmonisera medlemsstaternas exportkontroll, har man som ett led i denna strävan i den nya förordningens artikel 8 lagt fast de kriterier medlemsstaterna skall beakta vid beslut om beviljande av tillstånd till export. De fastlagda kriterierna avviker inte från de kriterier som redan används i vid bedömningen av frågan om exporttillstånd skall ges. Bestämmelserna i artikel 8 i den nya förordningen kräver därför inte någon kompletterande svensk lagstiftning. Det innebär i sin tur att bestämmelserna i 4 § lagen om strategiska produkter bör kunna avskaffas. Regeringen återkommer till frågor om överklagande av beslut om exporttillstånd, liksom om beslut om återkallelse av sådana tillstånd, i avsnitt 5.2.7. Artiklarna 9 och 10 Artiklarna 9 och 10 motsvarar delvis artiklarna 9 och 10 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Artikel 9.1 motsvarar artikel 9.1 i rådets förordning (EG) nr 3381/94 och innehåller en bestämmelse om informationsplikt för exportörerna vid ansökan om exporttillstånd. Enligt artikel 9.2, som motsvarar artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 3381/94, får en exportkontrollerande myndighet i enlighet med förordningen återkalla, tillfälligt upphäva eller ändra ett exporttillstånd som den en gång beviljat. Vid varje sådan åtgärd följer en informationsplikt gentemot andra medlemsstaters exportkontrollerande myndigheter samt kommissionen. I artikel 9.3 återfinns det nya samrådsförfarandet som innebär att innan en medlemsstat beviljar exporttillstånd till en i allt väsentligt identisk transaktion, som en annan medlemsstat under de tre föregående åren vägrat ge tillstånd till, skall medlemsstaten samråda med den medlemsstat som vägrat tillstånd. Om medlemsstaten efter samråd likväl beviljar ett tillstånd, skall medlemsstaten meddela de andra medlemsstaterna och kommissionen om sitt beslut samt även lämna information för att förklara beslutet. I artikel 10 regleras formen för utfärdande av de olika tillstånden, liksom ett krav på publicering av de nationella generella tillstånden. I den nya förordningens bilagor IIIa och IIIb finns mallar på de formulär som skall användas vid utfärdandet av de olika tillstånden. Bestämmelserna kräver inte några kompletterande svenska lagregler. 5.2.4 Uppdatering av förteckningen över produkter med dubbla användningsområden Regeringens bedömning: Bestämmelserna i kapitel IV i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 föranleder inte någon kompletterande svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Vad som skall iakttas vid uppdatering av produktförteckningarna i bilaga I och IV regleras i kapitel IV (artikel 11). Artikel 11 Bilagorna kommer enligt artikel 11 att uppdateras av rådet i enlighet med de relevanta skyldigheter och åtaganden samt ändringar av dessa som varje medlemsstat godtagit som medlem i de internationella icke- spridningsarrangemangen och överenskommelserna om exportkontroll eller genom ratificering av relevanta internationella fördrag. Eftersom uppdateringen av produktförteckningen i sin helhet är reglerad i den nya förordningen föreligger inte något behov av kompletterande nationella regler. 5.2.5 Tullförfaranden, administrativt samarbete och kontrollåtgärder Regeringens bedömning: Bestämmelserna i kapitlen V, VI och VII i rådets förordning (EG) nr 1334/2000 föranleder inte några kompletteringar i svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har givit uttryck för någon annan bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Kapitlen V, VI och VII (artiklarna 12-17) behandlar tullförfarandet, det administrativa samarbetet och kontrollåtgärder. Artiklarna 12-17 Artiklarna överensstämmer i huvudsak med motsvarande artiklar i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Enligt artikel 15.2 i kapitlet om administrativt samarbete utvidgas medlemsstaternas skyldighet att samarbeta och utbyta information till att också avse känsliga slutanvändare i syfte att ge konsekvent vägledning till exportörerna. Den nya förordningen föranleder inte några ändringar i den svenska lagstiftningen på detta område. 5.2.6 Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Regeringens förslag: Bestämmelser om straff för olovlig utförsel av programvara eller teknik genom elektroniska överföringar införs. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om krav på tillstånd till överföring som avses i artikel 21.2 a i rådets förordning (EG) nr 1334/2000. Det införs bestämmelser om förverkande beträffande egendom som varit föremål för brott enligt denna lag, liksom för utbyte av brott och för föremål som använts som hjälpmedel vid brott. I smugglingslagen införs en hänvisning till denna lag, för att möjliggöra för att bedriva förundersökning och använda tvångsmedel enligt smugglingslagen vid överträdelser enligt denna lag. Promemorians förslag överensstämmer i delar med regeringens förslag. Bestämmelsen om tillstånd till överföring som avses i artikel 21.2 i den nya förordningen har ändrats till ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att införa krav på tillstånd för sådana överföringar. Straffbestämmelserna har arbetats om för att överensstämma med straffbestämmelserna i den föreslagna smugglingslagen. I promemorians förslag fanns inte reglerna om förverkande och möjligheterna för att bedriva förundersökningar och använda tvångsmedel. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslaget. ISP har dock påpekat att det för att ge möjlighet till en mer nyanserad tillämpning vore önskvärt att bestämmelsen om tillståndskrav enligt artikel 21.2 i den nya förordningen inte utformades som ett absolut tillståndskrav. Skälen för regeringens förslag: Kapitel IX (artiklarna 18-24) innehåller allmänna bestämmelser om säkerställandet av tillämpningen av den nya förordningen, bestämmelser om överföringar mellan medlemsstaterna samt övergångs- och ikraftträdandebestämmelser. Artiklarna 18 och 20 Artiklarna 18 och 20 i den nya förordningen motsvarar i huvudsak artiklarna 16 och 18 i rådets förordning (EG) nr 3381/94. Enligt artikel 18 skall det även i fortsättningen upprättas en samordningsgrupp för frågor om tillämpningen av förordningen. Artikel 20 behandlar medlemsstaternas skyldighet att informera kommissionen. Bestämmelserna kräver inte någon kompletterande svensk lagstiftning. Artikel 19 Enligt artikel 19 skall varje medlemsstat vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa en korrekt tillämpning av den nya förordningen. Varje medlemsstat skall särskilt fastställa påföljder vid överträdelser av bestämmelser i förordningen eller av de bestämmelser som antas för förordningens tillämpning. Påföljderna skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Lagen (2000:000) om straff för smuggling (smugglingslagen), som avses träda i kraft (prop. 1999/2000:124) och ersätter lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugglingslagen), innehåller straffbestämmelser för gärningar som rör otillåten införsel till eller utförsel från landet av varor. Med varor förstås i princip fysiska materiella ting. Smugglingslagen är, liksom varusmugglingslagen, en s.k. blankettstrafflag med hänsyn till att den straffsanktionerar en rad olika in- och utförselbestämmelser som finns i andra författningar. I samband med den nya lagen om strategiska produkter (se prop. 1997/98:68 s. 28) konstaterade regeringen att varusmugglingslagen inte torde vara direkt tillämplig om tillståndskravet regleras i en av rådets förordningar. Vidare tillämpas varusmugglingslagen endast på gärningar som rör olovlig införsel till eller utförsel från . Enligt både rådets förordning (EG) nr 3381/94 och den nya förordningen kan dock export kontrolleras av tillsynsmyndigheter i även när exporten sker från en annan medlemsstat, eftersom exporttillstånden ges av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där exportören är etablerad. Eftersom tillämpningsområdet för smugglingslagen motsvarar tillämpningsområdet för varusmugglingslagen (se prop. 1999/2000:124 s. 66 f.) kommer smugglingslagen inte att innebära några skillnader i dessa hänseenden. Enligt den nya förordningen skall som förut nämnts (avsnitt 4.2) även produkter som överförs på elektronisk väg kontrolleras. Denna form av export kommer inte att omfattas av smugglingslagens bestämmelser. Utvidgningen av begreppet export kräver därför att nya straffbestämmelser införs i den nya lagen om produkter med dubbla användningsområden. Lagrådet har i sitt yttrande riktat kritik mot utformningen av de föreslagna straffbestämmelserna i lagrådsremissen.