prop · GP0359 · 2001-11-22 00:00:00 — 1996/97:135 s. 10).Ekobrottsmyndigheten, Östra avdelningen anser att det finns en risk för attinförandet av en särskild straffskala för ringa fall av övergrepp i rättssakskulle ge felaktiga signaler till såväl domstolarna som till allmänheten, på såsätt att brottet kan komma att bedömas som mindre allvarligt än tidigare.Regeringen delar inte denna uppfattning. Införandet av ett ringa brott istraffskalan för övergrepp i rättssak bör ses i ljuset av att böter utgår urstraffskalan för normalgraden av brottet. Eftersom övergrepp i rättssak i sig är ett allvarligt brott bör också utrymmet för att i det enskilda fallet bedömabrottet som ringa vara generellt sett litet.Kommittén har föreslagit att överlappningen av straffskalorna för brott avnormalgraden och grovt brott skall minskas för brotten övergrepp i rättssak ochmened genom att maximistraffet för normalgraden sätts till fängelse i tre år.Detta skulle innebära att maximistraffet för normalgraden av brottet mened sänks från fyra till fängelse.Maximistraffet för menedsbrott av normalgraden är fängelse medan det för grov mened kan dömas till fängelse i lägst två och högst åtta år.Överlappningar av straffskalorna förekommer regelmässigt vid gradindelade brott. Överlappningar är vanligt förekommande ochöverlappningar förekommer.Regeringen delar , tingsrätts, ochSametingets farhågor att en sänkning av maximistraffet för normalgraden avbrottet mened skulle kunna ge felaktiga signaler samt leda till att brottet kankomma att bedömas som mindre allvarligt . Från lagteknisk synpunkt är dessutom ett maximistraff fängelse udda. Något sådant maximistraffför ett brott av normalgraden finns inte i i dag.Sammanfattningsvis anser regeringen att kommitténs förslag att minskaöverlappningen av straffskalorna för brott av normalgraden och grovt brott närdet gäller övergrepp i rättssak och mened inte bör genomföras i dettasammanhang.9 Hotbrott9.1 Nuvarande regleringI många av brottsbeskrivningar ingår hot som ett led. I detföljande ges exempel på sådana brottsbeskrivningar.I 4 kap. 4 § finns en allmän straffbestämmelse till skydd förindividens handlingsfrihet. Enligt bestämmelsen döms den som tvingar annan attgöra, tåla eller underlåta något för olaga tvång. För straffbarhet förutsättsatt tvånget sker genom våld eller genom vissa angivna slag av hot, nämligen hotom brottslig gärning, hot om att åtala eller ange annan för brott samt hot omatt om annan lämna menligt meddelande. Hot av de två sistnämnda slagen ärstraffbara endast om de används för att utöva ett tvång som är otillbörligt.Den som hotar någon med vapen eller annars med brottslig gärning, på ett sättsom är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen ellerannans säkerhet till person eller egendom, döms enligt 4 kap. 5 § brottsbalkenför olaga hot. Bestämmelsen är avsedd att ge ett skydd mot angrepp på en enskild persons känsla av trygghet till person och egendom.Den som genom våld eller genom hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara tvingar någon annan till samlag eller till annat sexuelltumgänge döms, om gärningen med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med påtvingat samlag, enligt 6 kap. 1 § förvåldtäkt. Med våld jämställs att försätta någon i vanmakt eller annat sådanttillstånd.Den som stjäl medelst våld å person eller medelst hot som innebär eller för denhotade framstår som trängande fara eller som, sedan han eller hon begått stöldoch anträffats på bar gärning, sätter sig med sådant våld eller hot till motvärn mot den som vill återta det tillgripna, döms enligt 8 kap. 5 § för rån. Detsamma skall gälla om någon med sådant våld eller hot tvingar annan till handling eller underlåtenhet som innebär för gärningsmannen och skadaför den tvungne eller någon i vars ställe denne är. Lika med våld anses attförsätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Är förfarandet, medhänsyn till exempelvis hotet, av mindre allvarlig art skall det dock inte dömasför rån utan för annat brott som förfarandet innefattar.I vissa fall skall den som, genom att anbringa eller bryta lås eller annorledes, olovligen rubbar annans besittning eller med våld eller hot om våld hindrarannan i utövning av rätt att kvarhålla eller ta något dömas enligt 8 kap. 8 §brottsbalken för egenmäktigt förfarande.Bestämmelsen om utpressning finns i 9 kap. 4 § . Brottet består iatt någon genom olaga tvång förmår en annan person till en disposition sominnebär förmögenhetsöverföring. Med olaga tvång avses detsamma som i 4 kap. 4 §brottsbalken.Den som använder allvarligt våld eller hot om sådant våld mot någon som befinner sig på en flygplats som är öppen för internationell trafik eller med användande av våld eller hot om våld omintetgör verksamhet som bedrivs på en sådanflygplats, döms enligt 13 kap. 5 b § , om gärningen är ägnad attframkalla fara för flygplatsens funktion eller säkerheten vid denna, förflygplatssabotage.Om en samling av krigsmän gemensamt hotar att med våld sätta sig upp mot förmandöms för myteri enligt 16 kap. 6 § brottbalken.I 17 kap. finns bestämmelser om brott mot allmän verksamhet, m.m.Av intresse här är brotten våld eller hot mot tjänsteman (1 §) respektiveförgripelse mot tjänsteman (2 §) samt övergrepp i rättssak (10 §). Denbrottsliga gärningen enligt 17 kap. 1 § består i våld eller hot omvåld som riktar sig mot den skyddades person. För straffbarhet förutsätts attvåldet eller hotet om våld står i samband med myndighetsutövning. Huvudfallet är att någon angriper en person i dennes myndighetsutövning, t.ex. en polisman som är i färd med att gripa en inbrottstjuv. Under paragrafen ryms emellertid också det fallet att någon med våld eller hot om våld försöker tvinga någon, t.ex. en socialsekreterare, att i myndighetsutövning vidta en åtgärd eller hindra henneeller honom från att vidta en åtgärd. Slutligen omfattas det fallet att någonangriper en person för att hämnas för vad denne gjort eller underlåtit imyndighetsutövning. Skillnaden mellan 1 § och 2 § ligger i beskrivningen av denbrottsliga handlingen. För förgripelse mot tjänsteman döms den som, på annatsätt än som avses i bestämmelsen om våld eller hot mot tjänsteman, otillbörligen vidtar eller hotar med en åtgärd som för den skyddade medför lidande, skadaeller annan olägenhet.Den brottsliga gärningen enligt 17 kap. 10 § beskrivs på samma sätt som i 17kap. 1 § och 2 §, nämligen som angrepp med våld eller med hot om våld respektive vidtagande av eller hotande med en åtgärd som medför lidande, skada ellerolägenhet. Bestämmelsen om övergrepp i rättssak är avsedd att ge skydd åtvittnen och andra förhörspersoner. Skydd mot våld eller hot om våld tillkommerdärutöver personer som gjort anmälan, fört talan eller ämnar att göra detta.Den som utövar olaga tvång eller olaga hot med uppsåt att påverka den allmännaåsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom en politiskorganisation eller yrkes- eller näringssammanslutning och därigenom sätteryttrande-, församlings- eller föreningsfriheten i fara, döms enligt 18 kap. 5 §brottsbalken för brott mot medborgerlig frihet.En krigsman som med hot om våld förgriper sig mot en förman i dennestjänsteutövning eller för att tvinga honom till eller hindra honom från attutföra en tjänsteåtgärd eller annars med anledning av hans tjänst, döms enligt21 kap. 8 § för hot mot förman.9.2 Några ändringar beträffande hotbrotten bör inte genomförasRegeringens bedömning: Kommitténs förslag att i bestämmelser omolaga tvång, olaga hot, utpressning, hot mot tjänsteman, förgripelse mottjänsteman och övergrepp i rättssak uttryckligen ange att såväl öppna somförtäckta hot är straffbara bör inte genomföras.Kommitténs förslag: bestämmelser om brotten olaga tvång, olagahot, utpressning, hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänsteman samt övergreppi rättssak förtydligas genom att det i lagtexten uttryckligen anges att såvälöppna som förtäckta hot är straffbara.Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har tillstyrkt kommitténsförslag eller lämnat det utan erinran. ombudsmän (), Helsingborgstingsrätt och avstyrker dock förslaget och Riksåklagarenställer sig tveksam till detta.JO, , Hovrätten för Nedre , ,och pekar på att bestämmelserna redan i sin nuvarande form omfattar hot av alla slag vare sig hotet är öppet ellerförtäckt. Hovrätten för Nedre , , Domstolsverketoch menar att de angivna bestämmelserna inte bör ändrasutan att en översyn sker av övriga bestämmelser i där hot ingår som ett led i brottsbeskrivningen. Riksåklagaren anser att det är enbrist i kommitténs förslag att en sådan översyn inte har gjorts.Ekobrottsmyndigheten, Östra avdelningen har föreslagit att det närmareförtydligas och exemplifieras vilka former av förtäckta hot som är straffvärda.Skälen för regeringens bedömning: Av det material som kommittén har samlat infrån polis och åklagare framgår att det är vanligt att medlemmar i mc-gäng ägnar sig åt indrivning av verkliga eller konstruerade fordringar och att detta intesällan sker genom användande av olika former av hot. Enligt kommittén är detockså vanligt att medlemmar i mc-gäng och i rasistiska sammanslutningar hotarpoliser och andra tjänstemän och att de genom hot försöker skrämma vittnen ochandra som skall höras inför domstol till tystnad.Enligt kommitténs uppfattning har det visat sig att det i rättstillämpningenråder osäkerhet om de metoder som används vid indrivningsförsöken alltidinnefattar straffbara gärningar samt att det också råder oklarhet om huruvidavissa typer av beteenden kan vara att uppfatta som straffbara hot. bedömning utgör den osäkerhet i frågan om vad som utgör straffbararespektive icke straffbara gärningar ett reellt problem för polis och åklagarevilket tycks medföra att beteenden som verkligen är straffvärda inte beivras.Några remissinstanser har avstyrkt eller ställt sig tveksamma till kommitténsförslag med motiveringen att bestämmelserna redan i sin nuvarande lydelseomfattar hot av alla slag vare sig hotet är öppet eller förtäckt. JO ochRiksåklagaren anger t.ex. i sina remissvar att det kan vara svårt att bevisa att ett straffbart hot har ägt rum, men att denna svårighet skulle kvarstå även med den av kommittén föreslagna lagändringen.Regeringen har förståelse för kommitténs önskemål om en klar och tydligreglering som underlättar för polis och åklagare i den praktiskarättstillämpningen. Någon möjlighet för lagstiftaren att kunna förutse allavariationer som verkligheten kan bjuda på finns emellertid inte. Den exakthetsom eftersträvas kan härigenom bli skenbar. Några påtagliga olägenheter meddagens reglering har heller inte påvisats. Enligt regeringens bedömning är dettveksamt om det föreslagna tillägget i de aktuella bestämmelserna skulleunderlätta rättstillämparnas bedömning av sådana beteenden som utgörunderförstådda eller förtäckta hot.Som framgått av redogörelsen ovan (se avsnitt 9.1) finns det även andrabestämmelser i i vilka orden hot eller hota ingår sombrottsrekvisit, t.ex. våldtäkt i 6 kap. 1 § och rån i 8 kap. 5 §brottsbalken. Kommittén har övervägt frågan att även i dessa bestämmelser göramotsvarande förtydliganden. Kommittén har emellertid avstått från detta medmotiveringen att hotet eller tvånget är kvalificerat i flera av dessabestämmelser och att det därför skulle kräva en närmare analys av bakgrundentill varje sådan bestämmelse.Flera remissinstanser anser dock att de av kommittén föreslagna bestämmelsernainte bör ändras utan att en översyn sker av andra straffbestämmelserdär orden hot eller hota ingår. pekar bl.a. på att risken är uppenbar att de straffbud som inte ändras fortsättningsvis kommer att tolkas e contrario, dvs. motsatsvis, så att förtäckta hot inte anses som straffbara.Enligt förbundet skulle detta vara mycket olyckligt. Regeringen delar dennauppfattning.Sammantaget anser regeringen att nackdelarna med förslaget väger tyngre än deskäl som talar för. Förslaget bör därför inte genomföras. Det bör emellertidframhållas att det naturligtvis är viktigt att hot - såväl uttryckliga somförtäckta - beivras. Avgörande torde därvid vara att tillräcklig utredning omgärningen kan säkerställas i varje enskilt fall.10 Otillåtna innehav av explosiva varor10.1 Nuvarande regleringIbland kan införskaffande av vapen och vissa andra farliga föremål utgöra ettled i en förberedelse till ett annat brott. Om detta brott är straffbart påförberedelsestadiet, kan det dömas till ansvar enligt reglerna i 23 kap.brottsbalken. Om vapen och andra farliga föremål används vid våldsbrott utgördet normalt en försvårande omständighet. Rån med skarpladdat vapen bedöms tillexempel regelmässigt som grovt brott.Enbart otillåtet innehav av vissa sådana farliga föremål är också straffbart.Innehav av skjutvapen m.m. bedöms därvid enligt vapenlagen (1996:67) medaninnehav av handgranater, minor, dynamit och andra sprängmedel bedöms enligtlagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. VapenlagenVapenlagen gäller skjutvapen och ammunition samt vissa föremål som i lagenjämställs med skjutvapen (1 kap. 1 §). Med skjutvapen förstås enligt 1 kap. 2 §vapen med vilka kulor, hagel, harpuner eller andra projektiler kan skjutas utmed hjälp av krutladdningar, kolsyreladdningar, komprimerad luft eller andraliknande utskjutningsmedel. I 1 kap. 3 § anges att vad som sägs om skjutvapenockså skall gälla anordningar som till verkan och ändamål är jämförliga medskjutvapen. Vidare räknas i den paragrafen upp ett antal föremål, vilka vidlagens tillämpning skall jämställas med skjutvapen. I 1 kap. 4 och 7 §§ angesvissa undantag från lagens tillämpningsområde och av 8 § framgår att flertaletav lagens bestämmelser inte gäller skjutvapen och ammunition som innehas avstaten.Handgranater, minor, dynamit och andra sprängmedel är inte vapen i vapenlagensmening. Dessa föremål faller som sagt i stället under tillämpningsområdet förlagen om brandfarliga och explosiva varor.Enligt 2 kap. 1 § vapenlagen krävs tillstånd för att någon skall ha rätt attinneha skjutvapen eller ammunition. Den som uppsåtligen innehar ett skjutvapenutan att ha rätt till det döms enligt 9 kap. 1 § för vapenbrott till fängelse ihögst . Begås gärningen av oaktsamhet eller är brottet ringa, döms tillböter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grovtvapenbrott till fängelse i lägst och högst fyra år.När det gäller frågan om ett olaga vapeninnehav skall bedömas som grovt anfördes i förarbetena att det bör vara fråga om brott under former som medför attvapnen kan befaras komma till brottslig användning, exempelvis innehav avlivsfarliga vapen som saknar lagligt användningsområde och innehav av en störremängd vapen. Vid straffmätningen skall, enligt förarbetena, mängden vapen ocksåha stor betydelse.I sitt betänkande En samlad vapenlagstiftning (SOU 1998:44) fann 1995 årsvapenutredning att olaga innehav av skjutvapen regelmässigt anses utgöra ettbrott av sådan art att starka skäl talar för att fängelse skall väljas sompåföljd. När det gäller rubriceringen konstaterade utredningen att innehav avautomatvapen och avsågade hagelgevär regelmässigt bedöms som grovt brott.Beträffande andra skjutvapen är praxis varierande, men det finns enligtutredningen i vart fall en tendens till att man i allt fler fall bedömer innehav av pistol som grovt vapenbrott när förhållandena är sådana att vapnet kanbefaras komma till användning i den aktuella situationen.När det gäller straffmätningen vid grovt brott kan nämnas den uppmärksammadedomen avseende vapenbrott som uppdagades vid ett tillslag mot Hells gårdi utanför . Sammanlagt tio tilltalade dömdes i detfallet för grovt vapenbrott bestående i innehav av flera farliga vapen.Påföljderna bestämdes till fängelse mellan och . I andra fall, som visserligen bedöms som grova brott men som avser enstaka vapen, stannarpåföljden i regel vid fängelse eller strax däröver.Regeringen har (prop. 1999/2000:27 s. 67 f.) övervägt frågan omytterligare straffskärpning är motiverad och funnit att så inte är fallet.Lagen om brandfarliga och explosiva varorLagen gäller enligt 1 § hantering och import av brandfarliga och explosivavaror. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 2 §meddela föreskrifter om vilka varor som på grund av sina egenskaper eller sinsammansättning eller av annan orsak skall anses utgöra brandfarliga ellerexplosiva varor. I 8 § förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosivavaror anges att till explosiva varor skall hänföras varor som består av ellerinnehåller explosivämnen. Därefter följer en definition av vad som avses medexplosivämnen. Exempelvis handgranater, sprängmedel av olika slag och minor äratt anse som explosiva varor i lagens mening.Begreppet hantering har enligt 3 § en vid innebörd. Det omfattar även användning och innehav. Avsikten är att allt som går att göra med en brandfarlig ellerexplosiv vara skall omfattas av begreppet.Lagens syfte är, enligt 1 § andra stycket, att hindra att brandfarliga ochexplosiva varor orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt attförebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom genom brandeller explosion vid hantering av sådana varor. Syftet är alltså att förebyggaskador genom brand och explosion. Anledningen till att detta syfte har angettsuttryckligen i lagen är att avgränsa lagens tillämpningsområde mot sådanlagstiftning som behandlar åtgärder för att förebygga andra sorters skador,exempelvis miljöpåverkan, se prop. 1987/88:101 s. 16.Lagen innehåller grundläggande bestämmelser om skyddsåtgärder i fråga om platsen där de brandfarliga och explosiva varorna hanteras och i fråga om dem somhanterar sådana varor samt bestämmelser om kompetenskrav, utredningsskyldighetoch informationsplikt (6-10 §§). Reglerna riktar sig inte bara till dem somyrkesmässigt hanterar varorna. De särskilda krav som ställs på byggnader ochandra anläggningar där brandfarliga eller explosiva varor hanteras liksom enallmän försiktighetsregel riktar sig till alla som på ett eller annat sättbefattar sig med hantering av sådana varor.Enligt 11 § första stycket i lagen om brandfarliga och explosiva varor krävstillstånd för att man skall få hantera eller importera explosiva varor elleryrkesmässigt eller i större mängd hantera brandfarliga varor. Ett tillstånd fårbegränsas till och innehålla villkor. Det kan också återkallas.Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot kravet på tillstånd eller motföreskrift, villkor eller förbud som har meddelats med stöd av bl.a. 6-10 §§döms enligt 21 § till böter eller fängelse i högst . I ringa fall dömsinte till ansvar.Till ansvar enligt 21 § döms inte heller om ansvar för gärningen kan ådömasenligt eller enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling.10.2 Uppsåtliga grova brott mot tillståndsplikten avseende explosiva varorRegeringens förslag: I lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varorinförs en särskild straffskala - fängelse i lägst och högst fyra år- för uppsåtliga grova brott mot tillståndsplikten såvitt avser explosiva varor.Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommitténsförslag till utformning av bestämmelsen omfattar dock även brott mottillståndsplikten avseende brandfarliga varor.Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft någrainvändningar mot förslaget. anser dock att denlagtekniska utformningen av förslaget kan behöva övervägas ytterligare och attstraffskalan för grova brott, om en sådan skall införas, bör gälla för allatyper av brott mot lagen.Skälen för regeringens förslag: Som tidigare nämnts (avsnitt 4.1) har ettflertal allvarliga våldsbrott med anknytning till mc-klubbar inträffat. I mångafall har skjutvapen och sprängämnen kommit till användning. Kommittén har ocksåfunnit att beslagen av handgranater, minor, dynamit och andra sprängmedel m.m. i de studerade kriminella miljöerna tycks ha ökat i omfattning.Kommittén har tagit upp bl.a. frågan om de straffbestämmelser som finns ivapenlagen och i lagen om brandfarliga och explosiva varor har en lämpligutformning, främst när det gäller synen på brottens allvar. Kommittén har intefunnit anledning att föreslå några ändringar i vapenlagen. Den har däremotkonstaterat att straffskalorna för brott mot vapenlagen respektive brott motlagen om brandfarliga och explosiva varor ser olika ut. Olikheten bestårhuvudsakligen i att det inte finns någon särskild straffskala för grovt brottmot lagen om brandfarliga och explosiva varor. Kommittén anser att denna olikhet bör tas bort. Detta är också en uppfattning som remissinstanserna har anslutitsig till.Regeringen delar denna uppfattning. anför är det tydligt att ett otillåtet innehav av t.ex. handgranater och minor kan vara en väl så farlig och straffvärd gärning som de allvarligare fallen av otillåtna innehav avskjutvapen. Visserligen torde ett otillåtet innehav av t.ex. handgranater mångagånger kunna bestraffas såsom förberedelse till allvarlig brottslighet. Det äremellertid inte alltid som det är möjligt att visa att gärningsmannen har tagitbefattning med de explosiva varorna med uppsåt att utföra eller främja sådanbrottslighet. Det bör därför öppnas en möjlighet att beakta gärningens allvaräven om denna inskränker sig till brott mot tillståndsplikten.Sprängämnesinspektionen har anslutit sig till uppfattningen att den nuvarandestraffskalan inte framstår som tillfredsställande i vissa situationer när detgäller otillåtet innehav av explosiva varor. Inspektionen har emellertid ocksåpekat på att förslaget innebär att den som enbart har brutit mot ett formelltkrav, tillståndskravet, skulle kunna dömas betydligt hårdare än den som faktiskt har orsakat allvarliga risker samt att detta rimmar illa med lagens syfte somär att undvika och minska risker i samband med hanteringen av brandfarliga ochexplosiva varor. Inspektionen anser därför att en straffskala för grovt brottbör gälla för alla typer av brott mot lagen och inte enbart för uppsåtliga brott mot 11 § första stycket.I detta sammanhang kan det nämnas att också kommittén beträffande sitt förslaghar anfört att det nog kan finnas skäl att låta bestämmelsen gälla generellt.Kommittén har dock inte ansett sig ha utrymme att bedöma den frågan inom ramenför sitt arbete.Regeringen vill för sin del inte utesluta att lagens straffskalor, åtminstonesåvitt avser vissa uppsåtliga brott, även i övrigt kan behöva ses över ilämpligt sammanhang. Vi anser dock inte att det finns tillräckliga skäl att låta den nu föreslagna lagändringen, som framstår som angelägen och som tillstyrktsav en enig remissopinion, anstå i avvaktan på en sådan översyn.Vi anser således, i likhet med kommittén, att det skall vara möjligt att dömatill strängare straff för otillåtet innehav av explosiva varor än vad det är . Kommitténs förslag är dock utformat så att det omfattar också brott mottillståndsplikten avseende brandfarliga varor. Kommitténs överväganden synesemellertid ta sikte närmast på explosiva varor. Motsvarande skäl för att låtaden nya straffskalan avse även grova brott mot tillståndskravet avseendebrandfarliga varor har, enligt regeringens mening, inte framkommit i dettalagstiftningsärende. Mot bakgrund av den försiktighet som bör gälla vidöverväganden av utvidgad kriminalisering och av straffskärpningar anserregeringen därför att tillämpningsområdet för den nya straffskalan föruppsåtliga grova brott bör begränsas till otillåtna innehav av explosiva varor.Vi föreslår därför att det nu i lagen om brandfarliga och explosiva varor införs ett grovt brott med samma straffskala som den som gäller vid grovt vapenbrott,dvs. fängelse i lägst och högst , i fråga om uppsåtliga grova brott mot tillståndsplikten avseende explosiva varor. En sådan bestämmelse börredaktionellt placeras i ett nytt tredje stycke i 21 §.Vid bedömningen av om brottet skall anses som grovt bör samma typ avomständigheter kunna beaktas som vid motsvarande bedömning enligt vapenlagen.