prop · GO038 · 2001-01-01 00:00:00 — 1984/85:96, SFS 1984:1104) tillsammans med bestämmelserna om att statligt an- ställda skall anses bosatta i även om utsändningstiden överstiger . Lönetilläggen vid utlandsarbete skall vara betingade av ökade levnads- kostnader och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet för att vara undantagna från förmåner och avgifter. Vad som gäller för löne- tilläggen bör därför jämföras med de allmänna regler som gäller om socialförsäkringsförmåner och arbetsgivaravgifter för ersättningar som har samband med arbetstagarens kostnader i arbetet. Kostnadsersättning är inte förmånsgrundande och arbetsgivaravgifter skall inte heller betalas på den, om ersättningen skall undantas från skat- teavdrag enligt 8 kap. 19 eller 20 § SBL (2 kap. 3 § första stycket LIP och 2 kap. 3 § andra stycket 2 ). Från skatteavdrag enligt dessa be- stämmelser undantas ersättning för ökade levnadskostnader vid tjänste- resa utanför den vanliga verksamhetsorten som varit förenad med över- nattning, till den del ersättningen inte överstiger de avdragsgilla scha- blonbelopp som gäller vid inkomsttaxeringen eller, när det gäller utgifter för logi, den faktiska utgiften (19 §). Från andra ersättningar för kostnader i arbetet skall skatteavdrag endast göras om det är uppenbart att ersättningen avser kostnader som mottaga- ren inte får dra av vid inkomsttaxeringen. Om det är uppenbart att ersätt- ningen överstiger det belopp som mottagaren får dra av vid inkomsttaxe- ringen, skall skatteavdrag beräknas på den överstigande delen (20 §). En arbetsgivare får också vid beräkningen av arbetsgivaravgifter i vissa fall minska underlaget med hänsyn till arbetstagarens avdragsgilla kostnader i arbetet. Det gäller dock endast om arbetstagarens kostnader i arbetet kan beräknas uppgå till av ersättningen från arbetsgivaren. Vid t.ex. tjänsteresor utomlands kan således arbetsgivaren ge ut ersätt- ning för merkostnader för måltider och småutgifter upp till ett belopp som motsvarar det avdragsgilla schablonbeloppet för landet i fråga och därtill ersättning för utgifter för logi utan skatte-, avgifts- eller förmåns- konsekvenser. Därutöver kan arbetsgivaren enligt nuvarande regler ge ut lönetillägg betingade av andra ökade levnadskostnader och särskilda för- hållanden i sysselsättningslandet utan att betala arbetsgivaravgifter på tillägget. Sådana lönetillägg är inte heller pensionsgrundande. Vid bedömningen av frågan om skyldighet att betala arbetsgivarav- gifter på lönetillägg vid utlandsarbete bör också beaktas vad som gäller om socialavgifter i internationella förhållanden. Skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter är i princip beroende av vilket lands lagstiftning om social trygghet arbetstagaren omfattas av. I detta avseende gäller enligt socialförsäkringslagen, som träder i kraft , att den som är utsänd av en arbetsgivare med verksamhet i för arbete utom- lands skall trots det omfattas av svensk arbetsbaserad socialförsäkring, om arbetet utomlands kan antas vara längst . För utsända statligt anställda finns ingen tidsgräns utan dessa omfattas av svensk arbetsbase- rad socialförsäkring, oavsett hur länge arbetet utomlands pågår. Detta innebär att andra än statliga arbetsgivare normalt inte heller skall betala arbetsgivaravgifter på ersättning till en person som är utsänd utomlands för arbete . Även utan nuvarande undantag för lönetilläggen vid utlandsarbete skulle alltså arbetsgivaravgifter inte behöva betalas på dem, om arbetet utomlands antas vara längre än . Lönetilläggen torde ha störst betydelse vid längre utlandsvistelser. En genomgående princip inom socialförsäkringssystemet är att lön och andra former av ersättning för arbete som är skattepliktiga också skall vara förmånsgrundande för mottagaren av ersättningen. Om ersättningen är förmånsgrundande skall i konsekvens därmed socialavgifter betalas på den. Till den del lönetilläggen vid utlandsarbetet inte motsvarar avdragsgilla ökade levnadskostnader vid tjänsteresor eller andra kostnader i arbetet är tilläggen att betrakta som ersättning för arbete. Det strider mot principerna skattereform om en likformig och neutral beskattning av arbetsinkomster att varken socialavgifter eller särskild löneskatt betalas på lönetillägg vid utlandsarbete. En ytterligare komplikation med nuvarande ordning för lönetilläggen vid utlandsarbete är att motsvarande undantag inte gäller för hitsända anställda från utlandet i de fall då svensk socialförsäkring skall gälla en- ligt exempelvis EG-rätten. I de fallen ingår eventuella lönetillägg i av- giftsunderlaget och är pensionsgrundande. Nuvarande undantag för löne- tillägg vid utsändning från skulle behöva utvidgas till alla ut- sända personer till för att undvika att diskriminera dessa. En så- dan ordning skulle strida mot de grundläggande principer som bör gälla för avgiftsuttaget och är därför mindre lämplig. Enligt regeringens uppfattning talar övervägande skäl för att de särreg- ler som gäller vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst och un- derlaget för arbetsgivaravgifter för lönetillägg vid utlandsarbete bör av- skaffas. Det innebär att sådana lönetillägg blir pensionsgrundande och att arbetsgivaravgifter skall betalas på dem. I konsekvens härmed bör löne- tilläggen utomlands för statligt utsända också beaktas vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst. Förslaget innebär ändringar i 2 kap. 16 § LIP och 3 kap. 2 § AFL. 8 Ekonomiska konsekvenser Förslaget till ny socialavgiftslag innebär att skyldigheten att betala socialavgifter anpassas till situationer där den som har arbetsinkomsten för vilken socialavgifter skall betalas också omfattas av svensk arbetsbaserad socialförsäkring. I den mån detta medför förändringar i skyldigheten att betala socialavgifter förklaras det av motsvarande förändringar på förmånssidan. Utgångspunkten är då att en ökning eller minskning av inkomsterna från socialavgifterna innebär en motsvarande ökning eller minskning av kostnaderna för den arbetsbaserade socialförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. I princip alla föreslagna förändringar i fråga om skyldigheten att betala socialavgifter bedöms därför vara kostnadsneutrala. Förslaget i avsnitt 7.1 om att avskaffa sjömanspensionsavgiften och slopa nedsättningen av sjukförsäkringsavgiften och arbetsmarknads- avgiften för arbetsgivare som sysselsätter sjömän medför en ökning av arbetsgivaravgifterna för dessa arbetsgivare . Det kan beräknas innebära en ökning av statens inkomster på ca . Motivet för slopandet av nedsättningen är emellertid att sjö- männen numera omfattas av svensk arbetsbaserad socialförsäkring, vilket i sin tur kan antas medföra ökade kostnader på förmånssidan av i princip motsvarande storleksordning. Sammanlagt medför alltså förslaget till ny socialavgiftslag inga eko- nomiska nettoeffekter för det offentliga. 9 Författningskommentar 9.1 Förslaget till socialavgiftslag 1 § Av första stycket framgår att syftet med socialavgifterna skall vara att finansiera systemen för social trygghet. Skälen för ändringen i förhål- lande till nuvarande lydelse och den som utredningen föreslagit redovisas i avsnitt 6.2.1. I andra stycket anges upplysningsvis att det finns bestämmelser om av- gifter för finansiering av ålderspensioneringen också i två andra lagar. Vilka utgifter inom de sociala trygghetssystemen som respektive avgift i socialavgifterna närmare skall finansiera framgår av bestämmelserna i den föreslagna lagen om fördelning av socialavgifter, vartill en hänvisning görs i tredje stycket. Till skillnad från utredningsförslaget anges inte i denna inledande pa- ragraf att socialavgifterna utgörs av arbetsgivaravgifter och egenavgifter. Detta anges i stället i en egen paragraf (2 §). Inte heller sägs i paragrafen att avgifterna skall betalas på ersättningar och inkomster som fysiska personer får för arbete. Bestämmelser av så- dan materiell innebörd passar lagtekniskt bättre i ett senare avsnitt av lagen (2 kap. 10 §). 2 § Att socialavgifter förekommer i två olika former arbetsgivaravgifter och egenavgifter är av central betydelse för tillämpningen av lagen. Det anges därför i denna inledande paragraf att socialavgifterna utgörs av arbetsgivaravgifter enligt 2 kap. eller egenavgifter enligt 3 kap. 3 § Bestämmelsen saknar motsvarighet i nuvarande lag om socialavgifter. Utredningen har föreslagit att konsekvenserna av gemenskapsrätten och avtal om social trygghet med andra stater återges i olika sammanhang i tre paragrafer. Den första finns i utredningens förslag till det inledande kapitlet (1 kap. 7 §) och innebär att lagen inte skall tillämpas i fråga om ersättning till en person som när arbetet utförs omfattas av ett annat lands lagstiftning om social trygghet, antingen till följd av gemenskapsrätten eller av avtal med andra stater, dock inte avtal med alla stater. De två andra paragraferna (2 kap. 8 § och 3 kap. 13 § i utredningens förslag) avser att reglera en annan situation nämligen den att en person endast omfattas av en viss gren av de sociala trygghetssystemen, t.ex. pensionssystemet, och att endast den eller de avgifter som finansierar den grenen av systemen skall tas ut i en sådan situation. kan det i praktiken inträffa endast vid tillämpningen av avtalen med , och . I förhållande till kan t.ex. den situationen uppkomma att en per- son utsänd från till enligt vår interna rätt skall omfattas av svensk socialförsäkringslagstiftning, dvs. han är utsänd än . Avtalet med anger dock att en från utsänd person skall omfattas av lagstiftning om pensionsförmåner under en viss än . En konsekvent koppling mellan förmåner och avgifter innebär i detta fall att pensionsanknutna socialavgifter inte skall betalas på en ersättning till denna från utsända person. Övriga avgifter skall däremot betalas på ersättningen. I praktiken tillämpas också reglerna på detta sätt. De beskrivna situationerna som utredningens föreslagna paragrafer av- ser att reglera har det gemensamt att de begränsar skyldigheten att betala socialavgifter i vissa fall. I det ena fallet gäller begränsningen samtliga avgifter och i det andra enbart en eller några av avgifterna. Paragrafen har utformats med den utgångspunkten och i överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i 1 kap. 3 § socialförsäkringslagen (1999:799). Det kan tilläggas att bestämmelsen har främst informativ betydelse. Gemenskapsrätten har företräde framför svensk lag och gäller därför obe- roende av vad som anges i lagen eller om en hänvisning görs till gemen- skapsrätten. Annorlunda förhåller det sig med hänvisningen till att avtal om social trygghet med andra stater kan medföra begränsningar i skyl- digheten att betala socialavgifter. Genomförandet av dessa avtal har van- ligtvis förordningsform och har alltså inte företräde framför lagen. Att avtal om social trygghet med andra stater indirekt kan ha en begränsande effekt på skyldigheten att betala socialavgifter bör det erinras om i lagen. Det bör framhållas att varken gemenskapsrätten eller avtal om social trygghet med andra stater i sig utgör grund för skyldigheten att betala socialavgifter. Den skyldigheten måste ha stöd i svensk lag. 4 § I likhet med vad som gäller för bl.a. inkomstskattelagen är utgångs- punkten att termer och uttryck som används i lagen också omfattar mot- svarande utländska företeelser, om inget annat anges. Det innebär t.ex. att bestämmelserna om semesterkassa i 2 kap. 5 § också är tillämpliga på en motsvarande utländsk semesterkassa. För att markera att det endast är fråga om en svensk företeelse används i lagen uttrycket att något gäller eller utgår enligt vissa lagrum eller viss lag, dvs. företeelsen kopplas till en viss lag. 5 § Vissa termer och uttryck som används i lagen har en särskild betydelse som behöver definieras. Definitionerna har förts samman i en paragraf. Jämfört med utredningens förslag (1 kap. 2 §) innehåller regeringens för- slag färre definitioner och avser dessutom inte samma termer och uttryck. Anledningen till att uttrycken arbetsgivare, arbetstagare och arbete i inte definieras, som utredningen föreslagit, framgår av avsnitt 6.2.2 och 6.5. Utredningen har också föreslagit att skattepliktig ersättning respektive skattepliktig inkomst skall definieras. Socialavgifter tas ut på ersättningar och inkomster som grundar sig på arbete. Sådana ersättningar och inkomster är i princip skattepliktiga. I regeringens förslag till socialavgiftslag undantas ersättningar och inkomster från avgifter i de fall de är skattefria vilket i princip motsvarar vad som gäller enligt nuvarande lag om socialavgifter. Någon definition av vad som utgör skattepliktig ersättning respektive skattepliktig inkomst behövs då inte. Utredningen har vidare föreslagit att termen skattsedel definieras. Som framgår av avsnitt 6.2.4 har regeringen valt en något annan lagteknisk lösning än den utredningen föreslagit. Det rör bl.a. skattsedelns betydelse för avgiftsskyldigheten. Vad som avses med skattsedel behöver därför inte heller definieras. Annorlunda förhåller det sig med F-skattsedel. Som framgår av 4 § skall termer och uttryck som används i lagen omfatta också motsvarande utländska företeelser, om inget annat anges. Denna bestämmelse innebär att utländska motsvarigheter till den svenska F-skattsedeln ges samma rättsverkningar som den svenska. Det är emellertid inte avsikten. Det an- ges därför att med F-skattsedel avses sådan skattsedel som medför att F- skatt skall betalas enligt skattebetalningslagen (1997:483). I paragrafens första stycke definieras också uttrycken näringsverksam- het respektive inkomst av tjänst. Näringsverksamhet betyder i fråga om socialavgifter en verksamhet som enligt bestämmelserna i inkomstskatte- lagen skall hänföras till inkomstslaget näringsverksamhet och att resultatet av verksamheten skall beräknas enligt bestämmelserna i den lagen. Att det skall vara fråga om näringsverksamhet enligt inkomst- skattelagen betyder inte att någon måste vara skattskyldig för verksam- heten i . Skattskyldigheten för näringsverksamheten och taxe- ringen har däremot betydelse när det gäller att bestämma underlaget för socialavgifterna. Den frågan behandlas i kommentaren till 3 kap. 12 §. Motsvarande resonemang gäller också för inkomst av tjänst. Utredningen har föreslagit att uttrycket år skall definieras. Det är ve- dertaget språkbruk att med avses ett kalenderår. Vad som avses med medför i avgiftssammanhang inte några särskilda komplikationer, som t.ex. i lagen om inkomstgrundad ålderspension. Någon definition av uttrycket behövs därför inte. I bl.a. 2 kap. 9 § och 3 kap. 18 och 19 §§ finns bestämmelser som gäl- ler för handelsbolag och delägare i handelsbolag. Bestämmelserna om socialavgifter skall också gälla sådana europeiska ekonomiska intresse- grupperingar som avses i rådets förordning (EEG) nr 2137/85 av om europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG). I den nu aktuella paragrafens andra stycke har tagits in en bestämmelse om detta. I utredningsförslaget finns motsvarande bestämmelse i 3 kap. 3 §. 6 § Paragrafen motsvarar 2 kap. 7 § socialförsäkringslagen. Bestämmelserna om vad som utgör arbete i skall tillämpas på samma sätt och ges samma innebörd som i den lagen. Någon skillnad i tillämpning beroende på om det är fråga socialavgifter eller om tillhörigheten till den arbets- baserade försäkringen bör alltså inte kunna bli aktuell. 1998/99:119 s. 102 ff Socialförsäkringens personkrets redogörs närmare för vad som anses utgöra arbete i . Motiven för paragrafens utformning redovisas i avsnitt 6.5. 7 § För sjömän gäller särskilda regler om vad som anses som arbete i . Var dessa bestämmelser finns pekas ut i denna paragraf. Som arbete i anses enligt bestämmelsen i socialförsäkringslagen ar- bete som på svenskt handelsfartyg. Som arbete i räknas också arbete som utförs 1. i en anställning på utländskt handelsfartyg som en svensk redare hyr i huvudsak obemannat, om anställningen sker hos redaren eller hos någon arbetsgivare som redaren har anlitat, eller 2. i en anställning hos ägaren till ett svenskt handelsfartyg eller hos nå- gon arbetsgivare som anlitats av ägaren, om fartyget hyrs ut till en ut- ländsk redare i huvudsak obemannat. Paragrafens utformning kommenteras i avsnitt 6.5. 8 § Vid utsändning gäller särskilda regler om vad som menas med arbete i . Vid utsändning gäller en ettårsregel. Ett arbete utomlands för en arbetsgivare med verksamhet i skall anses som arbete i , om arbetstagaren är utsänd av arbetsgivaren och arbetet kan antas vara längst . Motsvarande ettårsregel gäller om en utländsk arbetsgivare sänder någon till för arbete. Om arbetet antas vara längst skall det alltså inte betraktas som arbete i . Den beskrivna ettårsregeln gäller inte för statligt anställda som sänds ut av arbetsgivaren för arbete utomlands. För statligt anställda gäller i stället att arbetet alltid betraktas som arbete i , oavsett hur länge det varar utomlands (jfr 2 kap. 2 § socialförsäkringslagen). 9 § För bl.a. diplomater gäller särskilda regler för vad som anses utgöra arbete i enligt 2 kap. 10 § socialförsäkringslagen. En motsvarande bestämmelse har tagits in här. 10 § Skyldigheten att betala socialavgifter är avhängig av att förvärvsarbetet antingen anses som arbete i eller att förvärvsarbetet inte är arbete i men att gemenskapsrätten eller avtal om social trygghet med andra stater föreskriver att personen i fråga ändå skall omfattas av svensk lagstiftning om social trygghet. Huvudregeln i gemenskapsrätten är att en person skall omfattas av lagstiftningen om social trygghet i den stat där han arbetar. Den som arbetar i omfattas alltså vanligen av svensk lagstiftning om social trygghet. Som framgår av avsnitt 6.5 förekommer också lagvalsregler i gemenskapsrätten som innebär att tillämplig lagstiftning inte skall vara arbetslandets utan lagstiftningen i den stat i vilken personen är bosatt. Det gäller t.ex. om en person arbetar både i bosättningslandet och en annan medlemsstat. Skyldigheten att betala socialavgifter enligt socialavgiftslagen gäller också i dessa fall, dvs. även vid annat förvärvsarbete än arbete i . I 2 kap. 4 § och 3 kap. 2 § socialavgiftslagen anges att arbetsgivar- avgifter respektive egenavgifter skall betalas dels vid arbete i , dels vid arbete utomlands i vissa fall. Med arbete utomlands avses här annat förvärvsarbete än arbete i . Ett arbete behöver inte rent fysiskt utföras i för att det skall anses som arbete här i landet. Även ett förvärvsarbete som utförs i utlandet kan i vissa fall anses som arbete i . Eftersom med arbete i utlandet avses annat förvärvsarbete än sådant förvärvsarbete som anses som arbete i kan ett arbete utomlands rent fysiskt utföras i . Det kan t.ex. gälla en arbetstagare som är utsänd av sin arbetsgivare i utlandet för arbete i som antas vara längst . Arbetet anses i ett sådant fall inte som arbete i . Lagtexten har utformats så att arbete i utlandets bestäms negativt, dvs. att arbete i utlandet utgörs av annat förvärvsarbete än sådant som anses som arbete i , i den betydelse det senare uttrycket har enligt socialavgiftslagen och socialförsäkringslagen. Kapitlet om arbetsgivaravgifter har sex underrubriker; Avgiftsskyldigheten , Situationer när avgifter skall betalas , Avgiftspliktig ersättning , Avgiftsfri ersättning , Avgiftsunderlaget och slutligen Avgifterna och avgiftsberäkningen . Flertalet av utredningens föreslagna paragrafer har bearbetats i redak- tionellt hänseende. Det gäller också paragrafer där utredningsförslaget överensstämmer med bestämmelsens nuvarande lydelse. Skyldigheten att betala socialavgifter kan ankomma på två olika sub- jekt; antingen på den som utger en ersättning eller på den som tar emot en ersättning. I det första fallet skall socialavgifter i form av arbetsgivar- avgifter betalas. Skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter beror på flera olika omstän- digheter. Den är beroende av egenskaper hos den som utger ersättningen, t.ex. om ersättningen ges ut i egenskap av privatperson eller som nä- ringsidkare, och på egenskaper hos den som tar emot ersättningen, t.ex. vilket slag av skattsedel på preliminär skatt som mottagaren har. Den be- ror vidare på egenskaper som är förknippade med ersättningen, t.ex. att den uppgår till visst belopp. I vissa fall är det en kombination av dessa egenskaper som avgör betalningsskyldigheten för avgifterna. Bestämmelserna som behandlar de avgörande omständigheterna för skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter har sorterats in under kapitlets underrubriker efter vilken typ av omständighet som bestämmelsen tar sikte på. Som ett exempel kan nämnas att under rubriken har tagits in bestämmelser som anger vem som är avgiftsskyldig i vid mening men inga bestämmelser om t.ex. att ersätt- ningen skall uppgå till viss storlek för att arbetsgivaravgifter skall beta- las. Bestämmelser av det slaget finns i stället under . 1 § Paragrafen har ingen motsvarighet i utredningsförslaget. I första stycket anges huvudregeln för skyldigheten att betala arbets- givaravgifter, enligt vilken det är den som utger en avgiftspliktig ersätt- ning som skall betala arbetsgivaravgifter. Vid tillämpningen av gäller skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter den som anses vara arbetsgivare. Som arbetsgivare räknas då den som till en person ger ut ersättning för arbete på . Som framgår av avsnitt 6.2.2 anser regeringen att uttrycket arbetsgivare inte bör användas som ett särskilt begrepp i socialavgiftslagen. Den föreslagna huvudregeln om vem som skall betala arbetsgivaravgifter tar alltså sikte på det utvidgade arbetsgivarbegrepp som gäller enligt nuvarande ordning i detta sammanhang. Den för avgiftsskyldigheten gällande beloppsgränsen på regleras i socialavgiftslagen på det sättet att ersättningar som understiger detta belopp är avgiftsfria. Den föreslagna lag- tekniska regleringen av avgiftsskyldigheten innebär inte någon föränd- ring i materiellt hänseende utan är endast ett klargörande av det som re- dan gäller . I andra stycket görs en hänvisning till bestämmelserna om avgiftsplik- tig ersättning. Med avgiftspliktig ersättning avses olika former av ersätt- ning för arbete (10 och 11 §§). Det är bara den som utger sådan ersätt- ning som är avgiftsskyldig. Skyldigheten att utge ersättningen skall alltså ha sin grund i en arbetsinsats av något slag eller i ett avtal om arbete för att utgivaren skall vara avgiftsskyldig. Från huvudregeln att det är utgivaren av en ersättning som är avgifts- skyldig finns två undantag, vilka anges i 2 och 3 §§. 2 § En motsvarande bestämmelse finns i 1 kap. 2 § andra stycket . I utredningsförslaget finns en motsvarande bestämmelse i 2 kap. 4 §. Bestämmelsen har omarbetats såväl lagtekniskt som redaktionellt. Någon saklig skillnad är dock inte avsedd. Bestämmelsen tar sikte i första hand på s.k. frequent flyer-rabatter. Innebörden av bestämmelsen är att arbetsgivaravgifter på avgiftspliktig ersättning i form av rabatter, bonus eller liknande som ges ut t.ex. på grund av regelbundna flygresor i tjänsten, skall betalas av den som slutligt stått för kostnaden, dvs. vanligen arbetsgivaren, och inte den som gett ut ersättningen, t.ex. ett flygbolag. Enligt nuvarande bestämmelser skall det röra sig om rabatter m.m. som utgör skattepliktig intäkt enligt inkomstskattelagen. Arbetsgivaravgifter skall enligt socialavgiftslagen betalas på avgiftspliktig ersättning, om den inte är skattefri (jfr 12 §). Dessa rabatter m.m. är skattepliktiga i samma utsträckning som de är avgiftspliktiga, dvs. i de fall då de utgör en ersätt- ning för arbete. Det behöver därför inte anges i paragrafen att det skall vara fråga om en skattepliktig intäkt. Avgiftsskyldigheten uppkommer självklart inte vid alla slags rabatter m.m. vid kundtrohet, utan förutsättningen är att dessa utgör en av- giftspliktig ersättning, dvs. en ersättning för arbete. 3 § Den nuvarande motsvarigheten till denna paragraf finns i 1 kap. 2 § andra stycket och infördes efter det att utredningen slutfört sitt arbete. Paragrafen har därför ingen motsvarighet i utredningsförslaget.