prop · GP034 · 2001-09-28 00:00:00 — Skälen för regeringens bedömning: Benägenheten att studera vidare i olika grupper med samma potentiella förutsättningar att tillgodogöra sig studierna är olika beroende på individernas bakgrund. Många personer från studieovana miljöer söker sig inte till högre utbildning. Åtskilliga av dem skulle sannolikt välja högskolestudier om de uppmuntrades till det, på ett enkelt sätt kunde komplettera sina kunskaper så att de blev behö- riga till högre studier, samt fick god information om studiernas upplägg- ning och vad de kan leda till yrkesmässigt. har genom dessa pre- sumtiva studenter en viktig outnyttjad resurs som måste tas tillvara. Att fler människor utbildar sig är inte minst viktigt för att företag och organi- sationer runt om i landet skall kunna anställa personal med den kompe- tens som behövs för att utveckla företaget eller organisationen och där- med också bidra till en hållbar regional utveckling. Regeringen föreslår därför i propositionen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) att universitet och högskolor bör ges möjlighet att erbjuda en s.k. collegeutbildning i samarbete med den kommunala vuxenutbild- ningen. Utbildningen bör ge deltagarna möjlighet att dels komplettera sina förkunskaper, dels genomgå vissa högskolekurser. universi- tet, och bör ges ett särskilt uppdrag att i samarbete med den kommunala vuxenutbildningen utveckla utbild- ningen. Dessa lärosäten föreslås tillföras vardera . Med anledning av den strukturomvandling som sker på arbetsmarkna- den och det ökade behov som finns av personer med vissa yrkeskompe- tenser, förordar regeringen i Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) att högskolan utvecklar kortare yrkesutbildningar inom nya områden i en- lighet med ett delbetänkande från Utredningen om kortare yrkesutbild- ningar i högskolan (SOU 2001:40). Breddningen av utbildningarna kan ske mot nya områden inom t.ex. teknik, handel, ekonomi, vård och om- sorg. De nya utbildningarna ger större möjligheter att möta behoven hos t.ex. den grupp som har genomgått gymnasieskolans yrkesinriktade pro- gram och som inte har några bra utbildningsalternativ i högskolan som knyter an till den yrkeskompetens de erhållit eller för vilken det finns arbetstillfällen i regionen. I många fall handlar detta om unga män som inte söker till högskolan. Den sociala snedrekryteringen till högskolan är något mindre bland kvinnor än bland män (prop. 2001/02:15). Utredningens slutbetänkande avses överlämnas den 15 de- Prop. 2001/02:4 cember 2001. tekniska högskola bör ges ett särskilt uppdrag att utveckla kortare yrkes- utbildningar inom nya områden. Dessa lärosäten föreslås tillföras vardera . Regeringen bedömer att utvecklingen av dessa utbildningar kan stärkas även på andra lärosäten med hjälp av de särskilda stimulansmedel som fördelas till följd av förslaget i avsnittet 9.3.2 Samverkan mellan hög- skolan och lokala aktörer. 9.3.4Kommunernas ansvar för utbildning Regeringens bedömning: De principer som ligger till grund för ansvars- fördelningen mellan stat och kommun på utbildningens område är viktiga att slå vakt om. Inom ramen för denna ansvarsfördelning bör en fortsatt utveckling ske. Staten och kommunerna bör ta ett gemensamt ansvar för utvecklingen av lärandets infrastruktur. Kommunerna kommer att behöva lägga större vikt vid det regionala utvecklingsper- spektivet vid utvecklingen av gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Ansvaret för att skapa förutsättningar för vuxnas lärande bör under delas mellan stat och kommun. Skälen för regeringens bedömning : Studier har visat att utbildnings- nivån hos arbetskraften är en av de viktigaste förutsättningarna för till- växt. Det är särskilt viktigt att en stor del av befolkningen genomgått utbildning utöver den obligatoriska nivån. Kommunerna har ett gemen- samt ansvar för att olika utbildningsmöjligheter utvecklas i ett regionalt perspektiv. Det styrsystem för skolan som beslutade om 1990 innebar att det traditionella sättet att styra skolan genom en detaljerad statlig reglering övergavs. I stället styr staten genom att ange nationella mål och riktlinjer för skolan samt genom att bidra till att finansiera skolan. Kom- munerna ansvarar för verksamheten och för att de nationella målen följs. I ett målstyrt system delar stat och kommun ansvaret för uppföljning och utvärdering. Staten har också ett ansvar för utvecklingen av den infra- struktur som krävs för att stödja individernas möjligheter till ett livslångt lärande. Regeringen har uppdragit till 2000 (dir. 2000:35) att bl.a. utreda och redovisa hur de interkommunala ersättningarna på- verkar förutsättningarna för samverkan mellan kommuner kring gymna- sieutbildningar samt i övrigt överväga hur incitamenten till samverkan mellan kommuner kan stärkas. Kommittén skall redovisa sitt arbete se- nast . antog regeringens propostion Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) med förslag om mål och strategi som skall gälla för utvecklingen av vuxnas lärande. I propositionen utvecklas en strategi för statens och kommuner- nas stöd för vuxnas lärande som utgår från individens behov. Fokus skiftas från undervisning i skollika former till ett mer flexibelt stöd för individens lärande. Individualisering och flexibilitet ska möjliggöra stu- dier på olika stadier och inom olika ämnesområden parallellt oberoende Prop. 2001/02:4 av tid och rum. Flexibiliteten ger både kvinnor och män möjlighet att kombinera fortsatt lärande med yrkes- och privatliv. Denna flexibilitet måste skapas med utgångspunkt i de lokala förutsättningar som finns i varje kommun. Samverkan mellan kommuner ökar möjligheterna till ett rikt och varierat utbud. Uppsökande verksamhet, vägledning, validering, tillgänglighet och studiestöd kan beskrivas som basen i en infrastruktur för det livslånga lärandet. Med undantag för studiestödet svarar kommunerna för att denna främjande organisation finns. Det är angeläget att kommunerna tar sitt ansvar för att etablera en sådan infrastruktur för livslångt lärande. Detta innebär emellertid inte att en sådan infrastruktur uteslutande består av kommunala aktiviteter. Snarare handlar det om att bygga nätverk, att skapa former och kanaler för samarbete och samverkan mellan kommu- nala förvaltningar, statliga myndigheter, folkbildningen, utbildnings- och konsultföretag, parterna på arbetsmarknaden, handikapporganisationer och andra berörda aktörer. Vuxenutbildningen ska stödja ett flexibelt och livslångt lärande. Ett centralt inslag i en sådan utveckling är användandet av modern teknik för att stödja lärande. Distansutbildning är ett viktigt inslag i infrastrukturen för det livslånga lärandet för att ge hela målgruppen möjligheter till stöd för sitt lärande och för att utveckla pedagogiken. I kommunernas strategi för att möta vuxnas behov av utbildning och lärande bör ingå en övergri- pande plan för verksamheten utifrån lokala förutsättningar. Det ställer krav på en ökad lokal samverkan mellan olika aktörer, t.ex. utbildnings- anordnare, arbetsförmedling, företag och fackliga organisationer. Erfarenheterna från visar att kommunerna utformat olika lokala lösningar och att kommunernas roll på ett tydligt sätt för- skjutits från att främst vara utbildningsanordnare till att ha en mer sam- ordnande funktion som bland annat inrymmer informations-, rekryte- rings- och vägledningsinsatser. Kommunerna har även utvecklat samver- kan med andra aktörer, t.ex. folkbildningen och olika privata utbild- ningsanordnare. Regeringen betonade i propositionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) vikten av att det förnyelse- och utvecklingsarbete som bedrivits under tas tillvara, vidareutvecklas och integreras i verksamheten. Den erfaren- het och den infrastruktur som byggts upp i kommunerna ska vidareut- vecklas. Enligt regeringens mening måste vuxenutbildningen utgå från den enskilda individens önskemål, behov och förutsättningar och därför präglas av stor flexibilitet. Kommunerna har även en viktig roll att spela i utvecklingen av den kvalificerade yrkesutbildningen. Ett nära samspel med arbetslivet bidrar till att säkra utbildningens kvalitet och aktualitet. Det är viktigt att det arbete som sker i regional samverkan inom ramen för exempelvis kun- skapslyftet, tillväxtavtalen och de regionala kompetensråden vidareut- vecklas. Vuxnas lärande skall främjas genom utvecklingsbidrag Regeringens bedömning: Ett särskilt bidrag, sammanlagt , bör ges till kommuner för uppbyggnaden av lokala lärcentra. Skälen för regeringens bedömning : I ett livslångt lärande måste in- dividen ges möjlighet att anpassa studietakten till sina förutsättningar och behov och kunna bedriva studier i den takt som går att kombinera med övriga åtaganden i livet. Utvecklingen av informations- och kommunika- tionsteknologin ökar möjligheterna att anpassa tid och plats för lärande till varje studerandes önskemål och behov. Ett utvecklat system för vuxnas lärande innebär stimulans för lokal tillväxt och särskild uppmärksamhet bör, enligt regeringen, därför ägnas de kommuner som av olika skäl har hög arbetslöshet och svagare tillväxt. Enligt regeringens mening är det angeläget att ansvaret för att skapa för- utsättningar för vuxnas lärande under delas mellan stat och kommun. Den utvecklingskraft som skapats i dialogen mellan stat och kommun får inte gå förlorad när statens bidragsstyrning minskar. Ett riktat statsbidrag under en över- gångsperiod ger goda förutsättningar för staten att föra dialog med kom- munerna kring de enskilda kommunernas utvecklingsbehov. Regeringen har därför i propositionen Vuxnas lärande och utveck- lingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) föreslagit att ett nytt riktat statsbidrag till kommunernas utbildning för vuxna och folkhög- skolan skall införas . Till bidraget, som är frivilligt för kommunerna, knyts villkor som innebär att kommunen åtar sig att genomföra viss utbildningsvolym samt att utveckla förutsätt- ningarna för vuxnas lärande enligt den strategi regeringen föreslår i pro- positionen. Bidraget skall från inordnas i det generella bidraget till kommunerna. Som en engångsåtgärd ges kommunerna också möjlighet att söka ett statsbidrag för utveckling av infrastrukturen för vuxnas lärande på sammanlagt . Många kommuner har väl fungerande infrastruktur för vuxnas lärande. I andra kommuner har man inte kommit lika långt. I propositionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbild- ningen presenterade regeringen att ett statsbidrag tillförs kommunerna för utvecklingen av infrastrukturen för vuxnas lärande för åtgärder . Bidrag får lämnas till insatser som innebär en ökad samverkan mellan lokala och regionala myndigheter, organisationer och andra aktö- rer inom vuxenutbildningen. Bidrag får även lämnas till investeringar i teknik, läromedel och miljöer, inte minst folkbiblioteken, som främjar ett flexibelt och livslångt lärande. Satsningen ger således kommunerna möj- ligheter att genomföra investeringar inom ett brett spektra i enlighet med respektive kommuns behov, varav bidrag till lärcentra är en av många möjliga investeringsval. I första hand avser investeringarna dock insatser som innebär ökad lokal och regional samverkan, se närmare förord- ningen (2001:681) om statligt stöd för utveckling av vuxnas lärande. I vissa kommuner finns lärcentra som har byggts upp för att på lokal nivå tillgängliggöra utbildning och kompetensutveckling för olika grupper av intressenter. Lärcentra är en mötesplats eller studiemiljö som Prop. 2001/02:4 har viss infrastruktur för ändamålet. Lokalerna är ofta tillgängliga dagar, Målgrupperna för lärcentras verksamhet är orts- bundna- och yrkesverksamma personer. Ett lärcentrum ger individer möjligheter till stöd oberoende av utbildningsnivå och fungerar som en viktig arena för möten dels mellan olika enskilda studenter eller grupper av studenter, dels mellan studenter, vägledare, stödperson, handledare och lärare. Undervisningen kan ske på plats på lärcentrumet, men ett lär- centrum kan också vara en plats där den som studerar på distans får till- gång till den tekniska utrustning och den studiemiljö som eventuellt be- hövs för distansstudierna. Det är viktigt från demokrati- och jämställdhetssynpunkt att den nya tekniken görs tillgänglig för alla. Det är viktigt att undvika att en del av befolkningen exkluderas från möjligheten till kompetensutveckling. Möjligheten till flexibla studier och tillgång till lärcentra innebär att både män och kvinnor kan kombinera studier och delat ansvar för hem och barn. Tillgången till lärcentra ger individen möjlighet till individuellt anpas- sad kompetensutveckling och är därmed en viktig del av den kommunala infrastrukturen för lärande. Lärcentra kan även komma att spela en bety- delsefull roll för individers möjlighet att ta del av det utbud som univer- sitet och högskolor kommer att erbjuda inom ramen för ett svenskt nät- universitet (prop. 2001/02:15). För att lärcentra skall kunna fungera på ett tillfredsställande sätt krävs resurser av olika slag såsom t.ex. lokaler, teknik och personal. Många kommuner har väl fungerande lärcentra. I andra kommuner har man inte kommit lika långt och utbyggnaden av ett lärcentra kan för- knippas med kostnader som en enskild kommun kan ha svårt att finansi- era. Regeringen föreslår därför att ett särskilt utvecklingsbidrag på inrättas för för att etablera lärcentra. Bidraget kommer att riktas till kommuner i särskilt behov av medel för direkta investeringskostnader. Bidraget bör exempelvis kunna ges för kommu- nens merkostnader i samband med investeringar i tekniska hjälpmedel, support och handledning som inte kunnat täckas inom ramen för medlen 2002. Statsbidraget riktas således i första hand mot insatser som innebär ökad lokal och regional samverkan medan utvecklingsbidraget koncentreras till stöd för tekniska investeringar. Det föreslagna utvecklingsbidraget på för upp- byggnaden av lärcentra skall ses som en satsning som ytterligare kommer att öka tillgängligheten till utbildning och stärka infrastrukturen för lärande inom både vuxenutbildning och högre utbildning i alla delar av landet. Regeringens bedömning: Ett närmare samarbete mellan de regionala kompetensråden och partnerskapen inom de regionala tillväxtavtalen respektive tillväxtprogrammen bör stimuleras för att utveckla kompetens- Skälen för regeringens bedömning : I proposition Regional tillväxt för arbete och välfärd (1997/98:62) bedömde regeringen att den regionala samverkan syftande till en bättre balans mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft skulle förstärkas bland annat genom s.k. regionala kompe- tensråd. Syftet med råden är att de snabbt skall kunna identifiera speci- fika områden där det råder eller befaras brist på arbetskraft, och ge be- rörda aktörer möjlighet att tidigt vidta åtgärder. Råden skall vara en arena för handlingsinriktad samverkan mellan arbetsmarknadens parter och utbildningsanordnare. Länsarbetsnämnderna fick uppdraget att samman- kalla berörda regionala aktörer och tillsammans komma överens om vem av de berörda aktörerna som skall samla relevanta aktörer till regionala kompetensråd. Merparten av de regionala kompetensråden bildades och finns nu representerade i hela landet. I den senaste kartläggningen av de regionala kompetensråden, som gjordes av AMS och lämnades till regeringen , framkom att rådens roll och arbete varierar. Samtliga kompetensråd har representanter för näringslivet, arbetstagar- organisationer, kommuner, universitet och/eller högskolor, länsstyrelser och arbetsmarknadsmyndigheterna. Med undantag för så är det länsarbetsnämnderna som ansvarar för kanslifunktionen. I tolv län har länsarbetsnämnden ordförandeposten och i resterande nio län länsstyrel- sen. Totalt deltar 342 personer, varav 141 kvinnor och 200 män, i de regionala kompetensrådens arbete. Vissa kompetensråd har fokus på arbetsmarknadsutbildningen, medan andra har ett fokus på vägledning, det reguljära utbildningsväsendets ut- bud och arbetslivets egna insatser för kompetensförsörjning. I några län är råden i första hand en mötesplats för att ge och ta emot information som finns hos de olika aktörerna. I andra län har kompetensråden tagit mer initiativ till fördjupad analys för att identifiera framtida bristområden och sprida resultat för att påverka olika aktörer. De flesta kompetensråden har emellertid ett brett perspektiv i sitt ar- bete. Stora ansträngningar görs för att få fram en gemensam bild av kompetensutvecklingsbehoven i länet. Enligt AMS kartläggning är hel- hetsintrycket att de flesta kompetensråden eftersträvar en aktiv påverkan i kompetensförsörjning och arbetar i ett länsperspektiv som inkluderar arbetsmarknads- och utbildningspolitik samt arbetsliv. För att kompe- tensråden skall fortsätta efterfrågar flertalet av råden ett förtydligande av uppdraget samt ett nationellt forum, dit frågor av mer nationell karaktär kan kanaliseras och diskuteras. Regeringens bedömning är att kompetensråden har goda möjligheter att utvecklas till en arena där länets aktörer analyserar behov, bildar opinion, driver på och samordnar insatser inom kompetensförsörjnings- området. Syftet med kompetensråden är att det skall vara en arena för handlingsinriktad samverkan mellan arbetsmarknadens parter och utbild- ningsanordnare, där länets aktörer skall ha en stor frihet att bestämma hur man effektivast arbetar tillsammans. Det är viktigt att kompetensråden arbetar offensivt och själva tar initiativ i att vara rådgivande och opini- onsbildande mot olika aktörer inom komeptensförsörjningsområdet. Det är därför angeläget att kompetensrådens verksamhet bidrar till att minska den könssegregerade arbetsmarknaden. Regeringens bedömning är att ett närmare samarbete mellan de regio- Prop. 2001/02:4 nala kompetensråden och partnerskapen inom de regionala tillväxtavtalen kan vara ett sätt att utveckla rådens arbetsformer. Regeringen avser också att mer aktivt inhämta de regionala kompetensrådens synpunkter, genom att inbjuda representanter för de regionala kompetensråden samt berörda myndigheter till en sammankomst om kompetensförsörjningen och de regionala kompetensrådens roll. AMS kommer även fortsättningsvis att ha uppdraget att inhämta information om de regionala kompetensrådens organisation och arbetsform. 9.4Stärkt företagsamhet och ett utvecklat entreprenörskap I det följande redovisar regeringen sina förslag och bedömningar för olika åtgärder rörande stärkt företagsamhet och ett utvecklat entrepre- nörskap. De grundar sig på följande allmänna utgångspunkter: ·Åtgärderna skall vara marknadskompletterande. Statens roll skall vara tydlig och väl motiverad. Till de delar staten har vissa intressen, men inte måste vara utförare, bör beställarrollen ut- vecklas. ·Åtgärderna skall utformas och tillämpas så att snedvridning av konkurrensen undviks. ·Prioriteringarna i ett nationellt perspektiv bör göras tydligare. Generellt sett bör insatserna riktas till företag och företagare i tidiga skeden, till grupper som har högre trösklar till före- tagande och till företag i de regioner där marknaden inte funge- rar tillfredsställande. ·Antalet åtgärder bör efter hand kunna minskas och hanteringen förenklas och samordnas för att ge ökad effektivitet. ·Förutsättningarna för företagsutveckling varierar mellan regio- ner. Åtgärdernas omfattning och sammansättning bör påverkas av regionala förutsättningar och prioriteringar. ·Åtgärderna bör i ökad utsträckning präglas av att företag betraktas som delar av system innovationssystem och kluster. ·Åtgärderna skall utgå från de nationella jämställdhetsmålen och således komma kvinnor och män till lika stor del. ·Åtgärderna skall löpande följas upp, utvärderas och omprövas. Regeringens bedömning: En regional stimulans för småföretagandet i stödområde A införs. Det sker genom ett utvidgat avdrag vid beräkning av arbetsgivaravgifter och egenavgifter för arbete vid ett fast driftsställe i stödområdet. Det utvidgade avdraget som görs utöver det generella avdraget på uppgår i fråga om arbetsgivaravgifter till av avgiftsunderlaget, dock högst . En motsvarande utvidgning av avdraget införs också för den som betalat egenav gifter. Utredningens förslag: Enligt den regionalpolitiska utredningen har de selektiva stödformerna till viss del negativa effekter. De bör därför avvecklas och i stället bör generella lösningar eftersträvas. Utred- ningen föreslår en generell nedsättning med femton procent av socialav- gifterna för företag med färre än 50 anställda i stödområde A införs. Remissinstanserna: Förhållandevis få remissinstanser har yttrat sig över förslaget. sker tillstyrkan utan angivande av motiv. Många instanser poängterar stödformens betydelse för små och medelstora företag. Några remissinstanser förordar att nedsättningen även skall gälla i stödområde B, dock med lägre procentsats. Ett fåtal remissinstanser avvisar utredningens förslag, med motivet att det inte är förenligt med . Skälen för regeringens bedömning: införde 1983 en regional nedsättning av socialavgifterna. Denna stödform beviljades vissa näringsgrenar i större delen av stödområde A och i nordligaste delarna av stödområde B. Nedsättningen var . tvingades /2000 upphöra med stödformen, i avvaktan på slutliga ställningstagande i fråga om stödets förenlighet med . Regeringen har lagt ner mycket arbete för att få behålla stödformen, men beslöt kommissionen att inte godkänna den. Det grund- läggande skälet är att stödformen inte är förenlig med statsstödsrikt- linjerna som, vad gäller driftstöd i , endast tillåter bidrag för transport av varor. utnyttjar denna möjlighet genom stödformen regionalt transportbidrag. Regeringens bedömning är att den lämpligaste lösningen för en regio- nal avgiftslättnad är att införa ett utvidgat avdrag vid beräkningen av socialavgifterna för arbete inom stödområde A. Avgifts- lättnaden syftar till att stimulera småföretagandet samt att bidra till en god service i de delar av landet som har de största geografiska läges- nackdelarna. Åtgärden bör ha sin utgångspunkt i den generella nedsättningen i alla delar av landet som redan gäller enligt socialavgiftslagen (2000:980). Det föreslagna avdraget bör i likhet med den generella ned- sättningen beräknas på ett löneunderlag på högst . Det utvidgade avdraget kan således uppgå till högst . Sammantaget med den redan befintliga generella nedsättningen uppgår nedsättningen till högst . I likhet med den generella nedsättningen bör enskilda näringsidkare omfattas av stimulansåtgärden. Avdraget utformas i enlighet med förordning Prop. 2001/02:4 69/2001 om stöd av mindre betydelse, s.k. försumbart stöd. Regeringen bedömer att cirka 21 000 företag kommer att omfattas av det utvidgade avdraget och kan beräknas beröra 14 anställda i företagen. Fler näringsgrenar än tidigare kommer att få del av avdraget och det blir mer småföretagsinriktat. Företag inom sektorerna kol och stål, jordbruk och fiske samt transportsektorn är emellertid uteslutna på grund av . Stödets utformning, där det utvidgade avdraget gäller företag som upp- fyller vissa villkor, innebär att företagen kan förutse och kalkylera med avdraget. Till detta kommer att den administrativa hanteringen av stödet avses bli relativ snabb och enkel eftersom den inte medför något merar- bete i förhållande till den generella nedsättningen. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Regeringen avser att återkomma till med ett lagförslag . Regeringens bedömning: Staten bör aktivt främja att företagarnas och företagens behov av korrekt och lättillgänglig information och rådgivning tillgodoses. Staten bör tillhandahålla samlad information om de lagar och regler som omgärdar företagande. Statens ansvar för affärsrådgivning bör inriktas mot områden där det finns påvisbara brister i utbudet.