prop · GO0379 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:79 Stöd till brottsoffer Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll Propositionen behandlar åtgärder för att förbättra stödet till dem som utsatts för brott. Det föreslås att rätten till målsägandebiträde utvidgas genom att begränsningen till brott enligt i 1 § punkt 3 i lagen (1988:609) om målsägandebiträde tas bort. Genom en sådan ändring blir det möjligt för domstolen att i alla mål som kan ge fängelse pröva om förutsättningarna för förordnande av målsägandebiträde är uppfyllda. Det blir exempelvis möjligt för en domstol att förordna målsägandebiträde vid överträdelse av besöksförbud. har en viktig roll att fylla när det gäller samhällets stöd till brottsoffer. För att lyfta fram och förtydliga detta ansvar föreslås att socialtjänstlagen (1980:620) kompletteras så att det klart framgår att har ett ansvar för alla kommuninnevånare som har utsatts för brott och som behöver stöd och hjälp. I propositionen behandlas, utöver de föreslagna lagändringarna, även andra åtgärder som regeringen bedömer nödvändiga för att förbättra stödet till brottsoffer. Bland annat redovisas ett antal förordningsändringar som regeringen avser genomföra för att ytterligare förbättra informationen och stödet till brottsoffer. Vidare aviseras ett antal myndighetsgemensamma och myndighetsspecifika uppdrag. Regeringen presenterar även en strategi för det fortsatta brottsofferarbetet. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde 5 2.2 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 6 3 Ärendet och dess beredning 7 4 Allmänna utgångspunkter 8 5 Strategi för stödet till brottsoffer 11 5.1 Inledning 11 5.2 Utbildning för rättsväsendet 15 5.3 Samverkan 16 5.3.1 Samordning mellan myndigheter 16 5.3.2 Försöksverksamheter för samordning av ideella krafter 17 5.3.3 Fortsatta insatser för bättre samarbete 20 5.4 Forskning 21 6 Stöd till vittnen, målsägande m.fl. 24 6.1 Bakgrund 24 6.2 Uppdrag att starta vittnesstödsverksamhet 25 7 Informations- och underrättelseskyldighet 26 7.1 Polisens informationsskyldighet 26 7.2 Åklagarnas underrättelseskyldighet m.m. 29 7.3 Domstolarna och brottsoffren 31 8 och brottsoffren 33 8.1 Inledning 33 8.2 ansvar 35 9 Målsägandebiträde och stödperson 37 9.1 Inledning 37 9.2 Utvidgad rätt till målsägandebiträde 39 9.3 Målsägandebiträde och stödperson 40 9.4 Efterlevandes rätt till målsägandebiträde 42 10 Övriga frågor 44 10.1 Besöksförbud 44 10.2 Åklagarens skyldighet att föra talan om enskilt anspråk 46 10.3 Särskilda forumregler för förföljda personer 48 10.3.1 Inledning 48 10.3.2 Frågan om särskilda forumregler behöver utredas 52 10.4 Ekonomisk ersättning till enskild som fått fingerade personuppgifter 55 10.5 Lagen om särskild företrädare för barn 57 10.5.1 Bakgrund 57 10.5.2 Förslag till förtydligande 58 11 Ekonomiska konsekvenser 62 12 Författningskommentarer 65 12.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde 65 12.2 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 65 Bilaga 1 Sammanfattning av utredningens betänkande 66 Bilaga 2 Utredningens lagförslag 75 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 90 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 91 Bilaga 5 Lagrådets yttrande 93 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 94 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde, 2. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620). 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 §1 När förundersökning har inletts skall ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas i mål om 1. brott enligt 6 kap. , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde, 2. brott enligt 3 eller 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde, 3. annat brott enligt , på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. 3. annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhåll-anden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Målsägandebiträde får förordnas i högre rätt, om åklagaren eller den tilltalade har överklagat domen i ansvarsdelen. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Härigenom föreskrivs att 8 a § socialtjänstlagen (1980:620)1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 a §2 bör verka för att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet får stöd och hjälp för att förändra sin situation. bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör härvid särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Denna lag träder i kraft . 2.2 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppgift att utvärdera de åtgärder som hade vidtagits på brottsofferområdet . Utredningen skulle vidare överväga behovet av förändringar i gällande lagstiftning och förändringar i övrigt när det gäller åtgärder för brottsoffer. Utredningen antog namnet (Ju 1995:07). Den avlämnade betänkandet BROTTSOFFER Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40). Betänkandet innehåller förslag till olika åtgärder för att förbättra stödet till personer som utsatts för brott eller som riskerar att utsättas för brott. Bland annat föreslås att tillämpningsområdet för målsägandebiträde skall utvidgas och att det skall bli möjligt för domstol att under vissa förutsättningar förordna en stödperson till den som utsatts för brott. I betänkandet framhölls också att frågan om rättegångskostnadernas fördelning i tvistemål om skadestånd borde studeras, men att detta inte kunde ske inom ramen för utredningens uppdrag. Denna fråga har sedermera behandlats i proposition 1999/2000:47. Utredningens sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena och en remissammanställning finns tillgängliga i (dnr Ju98/1237). Vissa av förslag om åtgärder till stöd för brottsoffer har redan behandlats av regeringen och , vilket redovisas i avsnitt 4. Regeringen tar i denna proposition ställning till övriga förslag som har presenterat. Regeringen behandlar även ett par förslag beträffande tillämpningen av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn, som anhängiggjorts i (Ju2000/1642 och Ju2000/5184). Inom pågår också en översyn av besöksförbudslagstiftningen. Olika åtgärder övervägs i syfte att ytterligare förbättra skyddet för våldsutsatta kvinnor. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådet lämnade förslagen utan erinran. En redaktionell ändring har dock gjorts. 4 Allmänna utgångspunkter Brottsofferbegreppet I propositionen används både begreppet brottsoffer och begreppet målsägande. Begreppet brottsoffer är allmänt vedertaget i den juridiska doktrinen, men förekommer inte i lagstiftningen. Där används i stället termen målsägande. Av 20 kap. 8 § (RB) framgår att målsägande är den mot vilket ett brott har blivit begånget eller som har blivit förnärmad av brottet eller lidit skada. Det finns många definitioner av begreppet brottsoffer. I det följande används därför genomgående begreppet målsägande i de fall definitionen är av direkt betydelse för tillämpningen av en lagregel. Bakgrund Brottsoffrens behov av skydd och stöd har varit föremål för en mängd olika utredningar och förslag. Många av dem har också lett till att samhällets skydd och stöd till brottsoffren förbättrats avsevärt. I direktiven till uppdrag redovisas dessa åtgärder utförligt (dir. 1995:94). Denna redovisning har av uppdaterats och kompletterats med de åtgärder som vidtagits från det att direktiven gavs fram till dess att betänkandet överlämnades . Bakgrunden till står att finna i betänkande 1994/95:JuU13. I detta konstaterade utskottet att det var dags att med ett samlat grepp utvärdera det lagstiftningsarbete m.m. som den senaste tioårsperioden hade pågått på brottsofferområdet. Utskottet uttalade bland annat följande. "En mängd åtgärder för att stärka brottsoffrets ställning i olika avseenden har i snabb takt genomförts . Nya lagar har införts och gamla har setts över och ändrats. En betydande del av de regeländringar som genomförts rör myndigheternas handläggning av brottsofferärenden och frågor angående den information som skall lämnas samt det stöd och den hjälp som myndigheten skall tillhandahålla människor som drabbats av brott." I utredningens uppdrag ingick också att analysera de åtgärder som vidtagits på brottsofferområdet och överväga behovet av förändringar i gällande lagstiftning och förändringar i övrigt när det gäller stödet till brottsoffer. konstaterar i sitt betänkande att de åtgärder som vidtagits har haft stor betydelse för brottsoffren men att det fortfarande finns brister, framför allt vad gäller rättsväsendets och andra myndigheters kunskap om brottsofferproblematiken, bemötande av brottsoffer samt information till målsägande och vittnen. Det rör sig således till stor del om brister som inte enbart kan åtgärdas genom att nya lagregler tillskapas. Ökad fokusering på brottsoffer Sedan lämnade sitt betänkande har frågor som rör brottsoffer till följd av såväl direkta som indirekta åtgärder hamnat än mer i fokus. pågår inom en rad myndigheter och organisationer runt om i landet ett stort antal projekt som syftar till att förbättra villkoren för dem som utsatts för brott. Vad som , vid sidan av uppdrag m.m. från regeringen samt och olika ideella organisationers betydelsefulla arbete, sannolikt har haft störst betydelse för att stimulera denna process är de projekt som initierats och genomförts med medel från Brottsofferfonden. som fonden har funnits har fördelats på ca 500 projekt spridda över landet. Det rör sig om en mängd olika projekt inom forskning, utbildning och informationsverksamhet. I en nyligen genomförd utvärdering av fonden med brottsofferfonden - en beskrivning och en utvärdering av fondens verksamhet och resultat - konstateras också att fonden har haft stor betydelse för att föra upp brottsofferfrågorna på dagordningen och få in ett brottsofferperspektiv i olika verksamheter. En annan bidragande faktor av betydelse för denna process är den ökade satsning som görs för att förebygga brott. Genom att effektiva brottsförebyggande åtgärder vidtas minskar antalet brott. Färre brott innebär att färre människor drabbas av brott. Känslan av trygghet ökar. Polisen har kritiserats för att inte ta brottsofferproblematiken på allvar. Mot bakgrund av sådan kritik och med anledning av de uttalanden som gjort i sitt betänkande har () på eget initiativ arbetat fram en brottsofferhandbok som är tänkt att tjäna som en teoretisk och praktisk handledning för polisen inför 2000-talet. Huvudsyftet med handboken är att inom polisen skapa bättre förståelse för brottsoffrens handlingsmönster och behov. Den ger också exempel på hur polismyndigheter kan effektivisera och förbättra sitt stöd till brottsoffer. I boken skisseras även en modell för hur en polismyndighet kan organiseras för att i praktiken leva upp till statsmakternas krav. Bland annat beskrivs betydelsen av att all personal inom polisorganisationen - från den enskilde polismannen och den civilanställde anmälningsupptagaren till länspolismästaren - har kunskap om dels den egna organisationen, dels samhällets samlade brottsofferstöd. I detta sammanhang bör även regeringens proposition 1997/1998:55 Kvinnofrid nämnas, som fattade beslut om (bet. 1997/98:JuU13, rskr 1997/98:250). Förutom förslag till åtgärder mot mäns våld mot kvinnor, prostitution och sexuella trakasserier beslutade regeringen i samband med denna om en rad myndighetsgemensamma och myndighetsspecifika uppdrag som berörde brottsoffer, framför allt utsatta kvinnor. Sammanlagt avsattes för en mängd olika åtgärder, bland annat sex och till fortbildning av de yrkesgrupper som på olika sätt kommer i kontakt med utsatta kvinnor, i höjt stöd till kvinnojourerna, fem miljoner till ett utvecklingsarbete om våld mot kvinnor och prostitution och två miljoner till en särskild brottsofferundersökning. Myndigheterna arbetar med dessa och övriga uppdrag. Det finns anledning att anta att detta arbete, även om det i första hand gäller mäns våld mot kvinnor, kommer att vara till generell nytta för brottsofferarbetet. Förslag som redan behandlats m.m. Flera av de konkreta förslag till åtgärder som presenterat i sitt betänkande har redan behandlats. har fattat beslut om att höja avgiften till brottsofferfonden (prop. 1998/99:100, bet. 1998/99:FiU27, rskr. 1998/99:249). De medel som denna höjning tillför fonden används för att på olika sätt stödja brottsoffren. I anslutning härtill har regeringen även genomfört en ändring i förordningen (1994:426) om brottsofferfond för att underlätta för ideella organisationer att erhålla bidrag till sin löpande verksamhet. har vidare fattat beslut om att begränsa brottsoffers skyldighet att ersätta en skadeståndsskyldigs rättegångskostnader (prop. 1999/2000:47, bet. 1999/2000:LU14, rskr. 1999/2000:164). Barns utsatta situation har uppmärksammats särskilt. trädde lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn i kraft (prop. 1998/99:133, bet. 1999/2000:JuU2, rskr. 1999/2000:49). Genom denna lag har möjligheterna att ta till vara barnets rätt stärkts väsentligt i sådana fall där en vårdnadshavare eller någon som vårdnadshavaren står i ett nära förhållande till misstänks för brott mot barnet. Även brottsoffers möjlighet att få ta del av uppgifter i brottsutredningar som de behöver för att kunna ta till vara sin rätt har utretts (Ds 2000:64). Regeringen har vidare, genom såväl direkta uppdrag till polis-, åklagar- och domstolsväsendet som genom regleringsbrev och andra budgetdokument, verkat för att stärka de brottsutsattas situation. har t.ex. ett av verksamhetsmålen för polisen varit att deras stöd till brottsoffer skall förbättras. regleringsbrev uppdrogs dessutom åt och Riksåklagaren att tillsammans se över och förbättra rutinerna i ärenden om besöksförbud. Regeringen uppdrog, , åt rättsväsendets myndigheter att utarbeta forsknings- och kunskapsstrategier för sina respektive verksamhetsområden (Ju1999/2920). Myndigheterna skulle bland annat redovisa sina mål och strategier för att tillgodose behoven av utbildning, forskning, utvecklingsarbete och information inom sina respektive områden. och Riksåklagaren har i respektive regleringsbrev för givits i uppdrag att, som ett led i kampen mot brott med rasistiska eller homofobiska inslag, upprätta en strategi för att säkerställa att personalen har god kunskap om grunden för dessa brott och om situationen för de grupper som utsätts för dem. I detta arbete skall de kunskapsstrategier som utarbetats enligt ovan nämnda regeringsbeslut beaktas. Riksåklagaren har dessutom i regleringsbrevet för ålagts ett återrapporteringskrav för vilka åtgärder som vidtagits inom åklagarorganisationen, för att ytterligare förbättra åklagarnas bemötande av och stöd till målsäganden och vittnen. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att förbättra domstolarnas bemötande och omhändertagande av brottsoffer. regleringsbrev uppdrogs åt att efter samråd med och ta fram ett åtgärdsprogram för att förbättra domstolarnas bemötande av parter, vittnen, målsägande och andra som kommer i kontakt med domstolarna. har vidare, i likhet med och Riksåklagaren, fått i uppdrag att upprätta en strategi för att säkerställa att personalen har god kunskap om såväl grunden för rasistiska, främlingsfientliga eller homofobiska yttringar som om situationen för de grupper som utsätts för sådana brott. När det gäller hot mot vittnen föreslog att skulle ges i uppdrag att tillsammans med Riksåklagaren och utarbeta ett nationellt handlingsprogram för skydd av bevispersoner. Regeringen har givit ett sådant uppdrag, vilket har redovisats (dnr. Ju 2000/6615). Vidare har, på grund av bland annat förslag från , försöksverksamhet med användning av videoteknik i rättegång startats vid ett antal domstolar i landet (prop. 1998/99:65). Regeringen har också givit en särskild utredare i uppdrag att analysera medlingens roll i rättssystemet (dir. 1998:30). Betänkandet, som överlämnades till regeringen , remissbehandlas (Medling vid ungdomsbrott, SOU 2000:15). En rad olika åtgärder har alltså vidtagits för att förbättra skyddet och stödet till brottsoffer. Ett flertal av dessa åtgärder har varit inriktade på att åtgärda just brister vad gäller rättsväsendets bemötande/omhändertagande av och information till brottsoffer. samt de olika projekt och utbildningsinsatser som pågår är viktiga instrument för att få till stånd en ökad medvetenhet om brottsoffrens behov, vilket i sin tur bör komma att avspegla sig i myndigheternas kontakter med brottsoffer. 5 Strategi för stödet till brottsoffer 5.1 Inledning Regeringen presenterar i denna proposition vissa förslag till förändrad lagstiftning, som bedöms som nödvändiga för att ytterligare förbättra det rättsliga stödet för dem som utsatts för brott. En viktig utgångspunkt för regeringens fortsatta överväganden är dock att det som framför allt behövs för att ytterligare stärka stödet och skyddet för brottsoffer är attitydförändringar, ökad kunskap och ett utvecklat samarbete mellan myndigheter och mellan myndigheter och ideella organisationer. Ställningstagandet grundar sig på de slutsatser som kan dras utifrån betänkande och utifrån aktuell forskning på brottsofferområdet (viktimologisk forskning). Att förändra attityder, att öka kunskapen och att förbättra samarbetet mellan olika aktörer är emellertid inte något som kan åstadkommas över . För detta krävs ett metodiskt och målinriktat arbete. Regeringens strategi för att ytterligare förbättra situationen för brottsoffer kan sägas bestå av följande huvudlinjer. Utbildningsinsatser Den som har utsatts för brott skall bemötas på ett korrekt sätt och erhålla relevant information om såväl utvecklingen i det egna ärendet som vilket stöd som finns att tillgå. Det är regeringens övertygelse att brister i bemötande och omhändertagande till stor del har sitt ursprung i dåliga kunskaper om vad det innebär att ha blivit utsatt för brott. Alla som arbetar inom rättsväsendet och som kommer i kontakt med brottsoffer bör därför erhålla utbildning om brottsofferproblematiken. Det är emellertid inte tillräckligt med engångsvisa utbildningsinsatser eftersom sådana ofta tenderar att falla i glömska . Inom varje myndighet och mellan olika myndigheter måste komma till stånd en kontinuerlig diskussion om brottsofferfrågor, där erfarenheter och ny kunskap tas till vara på ett dynamiskt sätt. Myndigheterna bör utarbeta handlingsplaner för hur de framgent skall arbeta med brottsofferfrågor. Samarbete För att rättsväsendets myndigheter skall kunna ge brottsoffer det stöd och skydd som de har rätt att förvänta sig måste myndigheterna ha ett väl utvecklat samarbete. Om en myndighet i rättskedjan tar väl hand om brottsoffer medan andra låter bli, blir det samlade intrycket ändå dåligt. Den som utsatts för brott skall exempelvis genom såväl åklagare som domstol kunna få information om vad som skall hända vid en eventuell domstolsförhandling. Han eller hon skall som huvudregel heller inte behöva inställa sig till en domstolsförhandling på egen hand. Av särskild vikt är vidare att ta tillvara de tjänster som frivilligorganisationer kan erbjuda. Ideella brottsofferorganisationer, exempelvis (), för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) och () är ett viktigt och nödvändigt komplement till det allmänna. De bör ges så goda förutsättningar som möjligt för sitt arbete. Myndigheternas handlingsplaner bör innehålla en strategi för samarbetet med ideella organisationer. Forskning Forskning om brottsoffer är av stor betydelse för att man skall kunna minska människors utsatthet och rädsla för brott samt ytterligare utveckla insatserna för brottsoffer. Den utbildning som kontinuerligt bör ske inom rättsväsendet måste bygga på relevant kunskap. Grunden för denna kunskap är forsknings- och utvecklingsarbete. Den viktimologiska forskningen i vårt land är dock ännu förhållandevis outvecklad. Detta var också ett av skälen till att Brottsofferfonden inrättades . genomförde en inventering av brottsofferforskningen i . Den visade att det då pågick 51 forskningsprojekt runt om i landet. Brottsofferfonden finansierade 19 av dessa projekt och var därmed den största enskilda finansiären. Den viktimologiska forskningen måste emellertid vidgas och fördjupas ytterligare. För att detta skall kunna ske måste viktimologiska forskningsmiljöer finnas vid landets universitet och högskolor. Barn som brottsoffer Barn som brottsoffer skall uppmärksammas ytterligare. har flera åtgärder vidtagits för att förbättra skyddet för och stödet till utsatta barn och ungdomar. Det har gjorts ett flertal ändringar i olika straffrättsliga bestämmelser. Vidare har i budgetarbetet behovet av myndighetssamarbete betonats när det gäller att motverka våld i hemmet mot kvinnor och barn, liksom nödvändigheten av en skyndsam handläggning när barn är inblandade i en rättsprocess. trädde dessutom lagen (2000:873) om registerkontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och barnomsorg i kraft (prop. 1999/2000:123, bet. 2000/01:UbU4, rskr. 2000/01:6). Den syftar till att öka skyddet för barn mot att personal, som har dömts för vissa brott, anställs i dessa verksamheter. Dessa åtgärder är alla steg i rätt riktning, men det är viktigt att arbetet med att förstärka barn och ungdomars rättssäkerhet fortsätter. Detta har också regeringen framhållit i sin skrivelse Barn - här och , Redogörelse för barnpolitiken i med utgångspunkt i FN:s konvention om barnets rättigheter (skr.1999/2000:137). Även forskningen om barns utsatthet är angelägen (avsnitt 5.4). En av samhällets viktigaste uppgifter är att skydda barn från sexuella och andra allvarliga kränkningar. I den nu pågående översynen av bestämmelserna om sexualbrott ägnas särskild uppmärksamhet åt brott som riktas mot barn (sexualbrottskommitté [Ju 1998:48] ). Det pågår vidare arbete med att stärka rättssäkerheten för barn som utsätts för brott. Förutom det steg som har tagits i och med lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn, som trädde i kraft (prop. 1998/99:133. bet. 1999/2000:JuU2, rskr. 1999/2000:49) betonas bland annat i denna proposition betydelsen av att förbättra rättsväsendets och andra myndigheters bemötande av dem som utsatts för brott. Kommittén mot barnmisshandel (dir. 1998:105) överlämnade sitt delbetänkande Barnmisshandel - Polisens och åklagarnas handläggningstider och arbetsmetoder (SOU 2000:42). I betänkandet lämnas flera förslag som tar sikte på polis och åklagares arbete med förundersökningar. Bland annat föreslås att det i grundutbildningen för poliser skall införas moment som ger alla poliser kunskap om budskap, hur man möter barn samt hur man hanterar de särskilda frågor som kommer upp i ärenden där barn är inblandade.