prop · GP0325 · 2001-10-25 00:00:00 — Lagrådet föreslår att bestämmelsen i stället utformas t.ex. enligt följande: Om en arbetstagare utnyttjat en rabatt, bonus eller annan förmån som getts ut på grund av kundtrohet eller liknande och som grundar sig på utgifter för vilka arbetsgivaren svarat, skall arbetsgivaren lämna kontrolluppgift om förmånen. 6 kap. 6 § För att underlätta förståelsen av de nu ganska svårlästa bestämmelserna i punkterna 6 och 7 i denna paragraf vill Lagrådet förorda att dessa punkter bryts ut ur uppräkningen och placeras i ett nytt andra och ett nytt tredje stycke samt att det nuvarande andra stycket skiljs ut och görs till en ny 7 §. Lagrådet föreslår att den kvarvarande delen av 6 § formuleras på följande sätt: "Kontrolluppgiften skall innehålla uppgifter om 1.värdet av --- getts ut, 2.den tid --- av året, 3.antalet arbetsdagar --- avser sjöinkomst, 4.huruvida skattemyndigheten --- (1997:483), 5.huruvida ersättningen --- av tjänstepensionsförsäkring, samt 6.arbetsställenummer enligt --- har tilldelats. I de fall då kontrolluppgiften avser en ersättning med ett sådant engångsbelopp på grund av personskada som avses i 11 kap. 38 § inkomstskattelagen (1999:1229) skall det i kontrolluppgiften anges om engångsbelopp på grund av samma skada getts ut tidigare samt i så fall med vilket belopp och under vilket utbetalningsår. I de fall då kontrolluppgiften avser ersättning på grund av en pensionsförsäkring som tagits på annat sätt än i samband med tjänst skall kontrolluppgiften innehålla uppgift om tidigare och nuvarande ägare till försäkringen samt om hur äganderätten övergått och vem som har förfoganderätten till försäkringen." I andra stycket som av Lagrådet föreslagits bli en särskild paragraf jämställs i punkt 3 med utgiven ersättning belopp som utgör intäkt i inkomstslaget tjänst och som enligt en bestämmelse i inkomstskattelagen eller annan lag skall anses som utbetalt. Hänvisningen till vilken annan lag som helst förefaller äventyrlig, eftersom det torde vara svårt att helt överblicka vilka andra lagbestämmelser om utbetalning som kan åsyftas. Rimligen avses här enbart skatterättsliga bestämmelser och inte t.ex. civilrättsliga regler, något som skulle kunna framgå klarare om efter annan lag inskjuts om skatt eller liknande hänsyftning på de regelsystem som kan vara aktuella här. 7 kap. 3 § Lagrådet hänvisar till det som anförts under 3 kap. 23 §. Kapitlet, benämnt Kontrolluppgift om ränta, fordringsrätt och skuld, inleds med ett avsnitt som har . Det följande avsnittet har . Enligt Lagrådets mening är det olyckligt att använda samma uttryck, ränta, för såväl ränteinkomster som ränteutgifter. Det kan anmärkas att det dessutom inte är självklart från vems synpunkt bedömningen skall göras av om det är en fordringsrätt eller en skuld. Endast en läsning av flera paragrafer efter respektive underrubrik ger besked om att detta ses från den skattskyldiges synpunkt och inte från den kontrolluppgifts- skyldiges, trots att kapitlet ju gäller kontrolluppgift. Lagrådet anser mot denna bakgrund att underrubrikerna bör omformuleras så att läsaren förstår vad de följande paragraferna gäller. Det första avsnittet kan förslagsvis benämnas Ränteinkomster och fordringsrätter och det senare Ränteutgifter och skulder. uttryckssätt bör användas i den första paragrafen efter respektive rubrik (1 § respektive 7 §). Det kan även vara lämpligt att i klargörande syfte komplettera dessa paragrafer så att det framgår att bestämmelserna gäller andras ränteinkomster och fordringsrätter respektive andras ränteutgifter och skulder. 8 kap. 2 och 3 §§ De föreslagna paragraferna är inte helt klara till sin innebörd. lagrådsföredragningen har upplysts att avsikten varit att skilja mellan fordringar som löper med ränta och räntelösa fordringar. första kategorin skall kretsen av uppgiftsskyldiga vara mera vidsträckt än beträffande den senare kategorin. Lagrådet föreslår att paragraferna utformas på följande sätt: "2 § I fråga om fordringsrätter för vilka ränta betalats ut eller tillgodoräknats skall kontrolluppgift lämnas för fysiska personer och dödsbon av den som har betalat ut eller tillgodoräknat räntan, om denne är 1.en annan juridisk person än ett dödsbo, eller 2.en fysisk person och räntan utgör utgift i en av denne bedriven näringsverksamhet. 3 § I fråga om fordringsrätter för vilka ränta inte betalats ut eller tillgodoräknats skall kontrolluppgift lämnas för fysiska och juridiska personer av 1.den som --- ett avstämningsregister, 2.värdepappersinstitut, när --- i 1, och 3.den som i andra fall än som avses i 1 och 2 för register eller på annat sätt har registrerat den som är innehavare av fordringsrätten." 8 kap. 6, 12 och 15 §§ I 8 kap. 6 § första stycket, 12 § första stycket och 15 § behandlas den situationen att en viss tillgång eller skuld är gemensam för två eller flera personer eller att ränta tillkommer eller betalas av två eller flera personer. Bestämmelserna får förstås så att det i dessa fall skall i kontrolluppgift göras en uppdelning efter de berörda personernas faktiska andelar i tillgången, skulden eller räntan men att, om dessa andelar inte är kända för uppgiftslämnaren, denne i stället skall göra en schablonmässig uppdelning i lika stora andelar. För att på ett tydligare sätt ge uttryck för detta föreslår Lagrådet att bestämmelserna får följande lydelse: "6 § Om ett konto innehas av två eller flera personer, skall räntan och fordringsrätten i kontrolluppgiften fördelas mellan dem efter deras andelar i räntan och fordringsrätten eller, om dessa andelar inte är kända för den uppgiftsskyldige, i lika stora andelar. 12 § Om två eller flera personer är betalningsansvariga för en skuld, skall räntan och skulden i kontrolluppgiften fördelas mellan dem efter deras andelar i räntan och skulden eller, om dessa andelar inte är kända för den uppgiftsskyldige, i lika stora andelar. 15 § Om en tomträtt innehas gemensamt av två eller flera personer, skall betald avgäld i kontrolluppgiften fördelas mellan dem efter deras andelar i tomträtten eller, om dessa andelar inte är kända för den uppgiftsskyldige, i lika stora andelar." 8 kap. 8 och 9 §§ Här hänvisas till Lagrådets förslag till omformulering av 8 kap. 2 och 3 §§. Bestämmelserna i 8 kap. 8 och 9 §§ bör anpassas härtill och formuleras på följande sätt: "8 § I fråga om skulder för vilka ränta betalats ut skall kontrolluppgift lämnas för fysiska personer och dödsbon av den som har mottagit betalning av räntan, om denne är 1.en annan juridisk person än ett dödsbo, eller 2.en fysisk person och räntan utgör inkomst i en av denne bedriven näringsverksamhet. 9 § I fråga om skulder för vilka ränta inte betalats ut skall kontroll- uppgift lämnas av fysiska och juridiska personer som yrkesmässigt bedriver utlånings- eller kreditgivningsverksamhet." Kapitlet avhandlar kontrolluppgifter om avyttring av delägarrätter och fordringsrätter. Delägarrätter definieras i 48 kap. 2 § inkomstskattelagen som bl.a. aktier, andelar i värdepappersfonder, andelar i ekonomiska föreningar, vinstandelsbevis och konvertibla skuldebrev i svensk valuta samt vissa terminer och optioner. fordringsrätter finns i 48 kap. 3 och 4 §§. är således bara en typ av det ganska stora antal olika delägarrätter och fordringsrätter som kapitlet avser. Med hänsyn till detta synes det mindre lämpligt att låta det första avsnittet i kapitlet (1-6 §§) omfatta sådana andelar medan nästa avsnitt (7-11 §§) gäller flertalet företeelser. Lagrådet förordar därför att 7-11 §§ får bilda ett första avsnitt med underrubriken än andelar i en värdepappersfond samt fordringsrätter som 1-6 §§ med sin underrubrik flyttas Hänvisningen i 7 § till 1 § får då justeras. 10 kap. 4 § Lagrådet konstaterar att konsekvensen av den föreslagna bestämmelsen blir att kontrolluppgift inte behöver lämnas vid annan avyttring än inlösen av andelar i en svensk värdepappersfond, om andelarna inte är Lagrådet saknar emellertid underlag för att bedöma om sådana avyttringar kommer att förekomma i praktiken. 11 kap. 2 § Lagrådet anser att denna paragraf bör omformuleras i syfte att göra den En mindre korrigering av innehållet bör också ske i ljuset av vad som framkommit vid lagrådsföredragningen. föreslår följande avfattning av bestämmelsen: "2 § Kontrolluppgift skall lämnas om avyttring av en privatbostadsrätt. Kontrolluppgift skall lämnas för fysiska personer och dödsbon av Kontrolluppgiften skall innehålla uppgifter om följande förhållanden: 2.tidpunkterna för avyttringen och för överlåtarens förvärv, 3.ersättningen vid avyttringen, 4.om överlåtaren förvärvade privatbostadsrätten , ersätt- ningen vid detta förvärv, 5.överlåtarens andel av innestående medel i inre reparationsfond eller liknande fond vid avyttringen och, om överlåtaren förvärvade privatbostadsrätten , vid detta förvärv, 6.om överlåtaren förvärvade privatbostadsrätten , storleken av sådana kapitaltillskott som han enligt 46 kap. 7 § inkomstskattelagen (1999:1229) får räkna in i omkostnadsbeloppet, samt 7.om överlåtaren förvärvade privatbostadsrätten , hans andel av privatbostadsföretagets förmögenhet , beräknad enligt 46 kap. 14 § inkomstskattelagen. 12 kap. 2 och 4 §§ I 12 kap. 2 § behandlas skyldigheten att lämna kontrolluppgifter för begränsat skattskyldiga. Vad som förstås med begränsat skattskyldiga framgår av 3 kap. 17 § inkomstskattelagen när det gäller fysisk person och av 6 kap. 7 § samma lag när det gäller juridisk person. Definitionen av detta begrepp är i inkomstskattelagen mycket vidsträckt. Till gruppen av begränsat skattskyldiga hänförs alla fysiska personer som inte är obegränsat skattskyldiga och bl.a. personer som tillhör en utländsk stats beskickning eller karriärkonsulat i eller i övrigt ingår i beskickningens eller konsulatets personal samt dessa personers anhöriga och personliga tjänare (3 kap. 17 § nämnda lag). Som begränsat skattskyldiga anses enligt samma lag alla utländska juridiska personer (6 kap. 7 §). Det anges emellertid också i inkomstskattelagen i vilka hänseenden nämnda rättssubjekt är skattskyldiga i (3 kap. 18 § och 6 kap. 11 §) . Skyldigheten att lämna kontrolluppgifter för begränsat skattskyldiga enligt den nu föreslagna 12 kap. 2 § kan förefalla att vara mycket omfattande men får anses anknyta till de nämnda bestämmelserna om den materiella skattskyldigheten för sådana personer och kan därför inte anses gälla andra uppgifter än sådana som kan vara av betydelse bl.a. för deras beskattning i . De personer som tjänstgör vid utländska beskickningar och konsulat i och som särskilt omnämns i inkomstskattelagen som begränsat skattskyldiga i är ju dessutom jämte sina familjemedlemmar, enligt artiklarna 34 och 37 i om diplomatiska förbindelser och artikel 49 i om konsulära förbindelser, med endast få undantag helt befriade från skyldighet att betala inkomst- och förmögenhetsskatt i , varför det endast i enstaka fall torde bli aktuellt för utländska beskickningar och konsulat i att lämna kontrolluppgifter för sin personal. Allmänt sett torde det dessutom inte vara möjligt att förplikta andra rättssubjekt än sådana som i något hänseende faller under svensk jurisdiktion att avge kontrolluppgifter. I vart fall gäller detta om medverkan av andra staters myndigheter med stöd av avtal eller på annat sätt inte kan påräknas. Varken 12 kap. 2 § eller de bestämmelser i 6 och 8 kap. till vilka paragrafen hänvisar ger uttryck för de begränsningar som får anses föreligga i fråga om skyldigheten att lämna kontrolluppgifter för begränsat skattskyldiga. Bestämmelserna måste emellertid förstås så att sådana begränsningar är underförstådda och att de skall respekteras vid tillämpningen av bestämmelserna. Liknande synpunkter kan anföras beträffande 12 kap. 4 §. Bestämmelsen har en allmän utformning men torde ta sikte på den som i har förmedlat en utländsk försäkring och som är underkastad svensk jurisdiktion. 13 kap. 1 § Enligt paragrafen skall vissa utländska företag på det finansiella området, vilka driver verksamhet här i landet, innan verksamheten inleds ge in en skriftlig förbindelse till om att lämna kontrolluppgifter i enlighet med bestämmelserna i lagen. Bestämmelsen har motsvarighet i 3 kap. 32 b § i den gamla lagen. Det synes oklart huruvida den nuvarande bestämmelsen har någon praktisk betydelse. Den framstår också som en egendomlighet i samman- hanget genom att den innebär något som skulle kunna kallas ett frivilligt tvång. Visserligen synes bestämmelsen sakna någon sanktion för underlåtenhet att lämna den föreskrivna förbindelsen (jfr prop. 1994/95:50 s. 335), men frågan kan ställas om en sådan utländsk motsvarighet till , hos vilken underlåtenhet att efterkomma kravet påtalas av en svensk skattemyndighet, med stöd av den lagstiftning som gäller för den tillsynsmyndighetens verksamhet kan ingripa mot ett företag som underlåter att uppfylla sin skyldighet enligt paragrafen. Om den utländska lagstiftningen liknar den svenska i ämnet, torde denna tillsyn gälla sådant som regleras i den lagstiftningen och knappast efterlevnaden av kontrolluppgiftsskyldighet enligt den svenska skattelagstiftningen. Bestämmelsen torde ha betydelse främst med avseende på företag i andra EES-länder. Lagrådet saknar underlag för att överblicka om den kan anses förenlig med den princip om fri rörlighet av tjänster som gäller inom EU/EES. Frågan synes inte ha berörts i förarbetena till paragrafen (a. prop. s. 335). Mot den angivna bakgrunden vill Lagrådet förorda att det i det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägs om paragrafen bör utgå. 14 kap. 7 § Lagrådet hänvisar till vad som anförts under 4 kap. 1 §. Se också under 4 kap. 3 och 4 §§. 14 kap. 9 och 10 §§ I 9 § finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att besluta att det till kontrolluppgifter som den uppgiftsskyldige skall lämna skall fogas ett sammandrag av kontrolluppgifterna. När det gäller tillåtligheten av ett sådant bemyndigande hänvisar Lagrådet till vad som anförts under 3 kap. 5 §. En motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 60 § första stycket i den gamla lagen, men denna innehåller de materiella bestämmelserna om i vilka fall sådana sammandrag skall avlämnas och om vilka uppgifter som sammandragen skall innehålla. Enligt Lagrådets mening är det lämpligt att det efter mönster av den uppbyggnad som skyldigheterna att lämna självdeklarationer m.m. har getts i övrigt i paragrafen inledningsvis anges att den som är skyldig att lämna kontrolluppgifter enligt 6, 8 eller 9 kap. skall till dessa foga ett sammandrag av kontrolluppgifterna. I ett andra stycke kan då tas in det som i remissförslaget återfinns i 10 § med den justeringen att det där anges vilka uppgifter som sammandragen skall innehålla. Ett tredje stycke kan innehålla ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om undantag från första och andra styckena. Eftersom det vid lagrådsföredragningen upplysts att sammandrag av kontrolluppgifter skall få lämnas i elektronisk form kan som 10 § upptas en föreskrift om att sammandrag av kontrolluppgifter får lämnas på medium för automatiserad behandling (jfr 14 kap. 7 § andra stycket). 15 kap. 4 § I paragrafen föreskrivs att sådana privatbostadsföretag som avses i 2 kap. 17 § inkomstskattelagen skall till den som avyttrat en privatbostadsrätt lämna de uppgifter som denne behöver för att kunna beräkna sin kapitalvinst eller kapitalförlust. Av den föreslagna 15 kap. 1 § följer emellertid att den som är skyldig att lämna kontrolluppgift enligt bl.a. 11 kap. skall till den som kontrolluppgiften avser sända ett meddelande med de uppgifter som lämnas i kontrolluppgiften. Innehållet i en sådan kontrolluppgift regleras tämligen detaljerat i 11 kap. 2 §. Det är knappast tänkbart att privatbostadsföretaget skulle ha ytterligare uppgifter att lämna som inte redan framgår av meddelandet om kontrolluppgiften. Den föreslagna 15 kap. 4 § förefaller därför inte fylla någon funktion och bör enligt Lagrådets mening utgå. 15 kap. 5 7 §§ I den föreslagna 5 § föreskrivs att den som för egen eller någon annans räkning har ingått rättshandling med någon som är skyldig att lämna kontrolluppgift enligt 6 12 kap. skall på annat sätt än muntligen till den kontrolluppgiftsskyldige lämna de uppgifter som behövs för att kontrolluppgiftsskyldigheten skall kunna fullgöras med anledning av rättshandlingen. I 6 § finns bestämmelser om när sådana uppgifter senast skall lämnas till den kontrolluppgiftsskyldige. I 7 § finns en bestämmelse om att en kontrolluppgiftsskyldig skall, om han inte får in uppgifterna i fråga, anmäla detta till skattemyndigheten. Den föreslagna 5 § ersätter ett flertal bestämmelser i den nuvarande lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter. Dessa tar sikte på olika speciella situationer, såsom att någon öppnar ett inlåningskonto e.dyl. Han är då skyldig att upplysa en kontrolluppgiftsskyldig mottagare om sitt personnummer. Dessa specificerade regler har sålunda i förslaget ersatts med en generell regel, vars räckvidd och tillämpningsområde inte utan vidare kan överblickas. En så vagt utformad regel kan enligt Lagrådets mening inte godtas. Bestämmelsen måste alltså preciseras så att den ger nödvändig förutsebarhet. Vad som sagts understryks av det faktum att det vid lagrådsföredragningen upplysts att regeln bl.a. avses täcka de fall som regleras i 6 kap. 3 och 4 §§, såsom att en anställd utnyttjar bonuserbjudande e.dyl. som grundas på kostnader för vilka arbetsgivaren svarat men som tillhandahålls av någon annan. Lagrådet finner det för sin del inte möjligt att beteckna ett sådant förfarande som en rättshandling mellan den anställde och arbetsgivaren. Lagrådet föreslår med hänvisning till det anförda att paragraferna om inte de avsedda situationerna preciseras i själva lagtexten utformas enligt följande: 5 § Den som för egen eller någon annans räkning har företagit en rättshandling med någon som är skyldig att lämna kontrolluppgift enligt 6 12 kap. skall skriftligen eller på liknande sätt till den kontrollupp- giftsskyldige lämna de uppgifter som behövs för att kontrollupp- giftsskyldigheten skall kunna fullgöras med anledning av rätts- handlingen. Vad som föreskrivs i första stycket gäller även om någon utnyttjat sådan rabatt, bonus eller annan förmån som avses i 6 kap. 3 § eller mottagit sådan ersättning eller förmån som avses i 6 kap. 4 §. 6 § Uppgifterna till den kontrolluppgiftsskyldige skall lämnas och året som uppgiften gäller, om inte annat anges i andra stycket. Den som har utnyttjat en sådan förmån som avses i 6 kap 3 § eller mottagit en sådan ersättning eller förmån som avses i 6 kap. 4 § skall lämna uppgifterna till den kontrolluppgiftsskyldige senast månaden efter det att förmånen utnyttjades eller ersättningen mottogs, dock inte senare än påföljande år. 7 § Om den som är skyldig att enligt 5 och 6 §§ lämna uppgifter till den kontrolluppgiftsskyldige inte fullgör denna skyldighet, skall den kontrolluppgiftsskyldige anmäla detta till skattemyndigheten. 17 kap. 1 och 2 §§ I 17 kap. behandlas i flera paragrafer möjligheterna för skattemyndigheterna att utfärda förelägganden av olika slag. Bestämmelserna tar i första hand sikte på fall då uppgiftsskyldighet enligt lagen inte har fullgjorts men ger möjlighet att även i vissa andra fall förelägga någon att lämna uppgifter eller att tillhandahålla handlingar eller kopior av handlingar. Systematiken i kapitlet är emellertid inte helt tydlig. I 1 §, som bl.a. gäller förelägganden att lämna självdeklaration som inte självmant ingetts, förekommer över huvud taget inte ordet självdeklaration, medan rubriken lämna självdeklaration har placerats före 2 §, som gäller de mindre typiska fallen där skattemyndigheten vill begära in en självdeklaration från någon trots att denne inte är deklarationsskyldig. För att göra bestämmelserna mera överskådliga föreslår Lagrådet att 1 och 2 §§ får den gemensamma rubriken lämna självdeklaration, kontrolluppgift m.m. och att 1 § formuleras på följande sätt: får förelägga den som inte har lämnat föreskriven självdeklaration eller kontrolluppgift eller som har lämnat ofullständig självdeklaration eller kontrolluppgift att lämna eller komplettera själv- deklarationen eller kontrolluppgiften. Detsamma gäller lämnande av särskilda uppgifter eller andra uppgifter som är föreskrivna i denna lag. 17 kap. 6 § I första stycket av 6 § anges att uppgift som skall lämnas efter föreläggande skall lämnas på det sätt och inom den tid som anges i föreläggandet. Lagrådet anser detta närmast vara en självklarhet och finner därför bestämmelsen överflödig. Den föreslagna bestämmelsen i andra stycket innebär bl.a. att en självdeklaration som skall lämnas efter föreläggande inte behöver lämnas förrän den tidpunkt har inträtt då självdeklarationen skulle lämnas om föreläggande inte hade utfärdats. Bestämmelsen är förbryllande. Den synes bygga på tanken att ett föreläggande att lämna en självdeklaration skall kunna utfärdas innan det inträtt någon skyldighet att inge en sådan deklaration och alltså då någon försummelse med ingivandet av deklarationen inte föreligger. Lagrådet anser det vara en otillfredsställande ordning att skattemyndigheten utfärdar förelägganden och förordar att bestämmelsen utgår. 17 kap. 8 § Ett allmänt problem som kan uppkomma vid tillämpningen av 17 kap. uppstår, om de uppgifter som begärs av skattemyndigheten skulle vara belastande för uppgiftslämnaren och denne genom att lämna uppgifterna skulle utsätta sig själv för risk att bli åtalad och dömd för brott. En rättsäkerhetsprincip, som kommit till uttryck bl.a. i avgöranden av (se bl.a. domarna i målen mot och mot ) och som är tillämplig även på det nu aktuella området, är att ingen skall vara skyldig att medverka till att han själv åtalas och döms för brott. I 8 § tredje stycket har angetts att en person inte får föreläggas vid vite att lämna uppgift enligt 15 kap. 5 § om det finns anledning att anta att personen i fråga har begått brott och uppgiften kan användas i en utredning om detta brott. Denna bestämmelse har emellertid en alltför begränsad räckvidd, eftersom den enbart avser förelägganden vid vite och dessutom enbart gäller uppgifter som avses i 15 kap. 5 §. Lagrådet förordar att denna bestämmelse utgår ur 8 § och att det i stället i 17 kap. införs en ny avslutande paragraf av följande lydelse: Förelägganden enligt detta kapitel får inte utfärdas i den utsträckning det finns anledning att anta att den till vilket föreläggandet riktas skulle, om han efterkommer föreläggandet, lämna upplysningar eller tillhandahålla handlingar som kunde användas som bevisning mot honom om att han begått brottslig gärning. Den till vilken ett föreläggande enligt detta kapitel har riktats är inte skyldig att efterkomma föreläggandet i den utsträckning han därigenom skulle tvingas lämna sådana upplysningar eller tillhandahålla sådana handlingar som avses i första stycket. 19 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vem som skall fullgöra en i lagen föreskriven uppgiftsskyldighet för fysiska personer som saknar rättshandlingsförmåga och för juridiska personer. Det är naturligt att det ankommer på den som enligt lag eller särskilt förordnande är ställföreträdare för den fysiska eller juridiska personen att fullgöra uppgiftsskyldigheten. En särskild bestämmelse härom är egentligen inte nödvändig, men den kan ändå fylla en viss informativ funktion. Emellertid är punkten 4 i den föreslagna uppräkningen vilseledande, eftersom det normalt knappast är hela styrelsen för en juridisk person som lämnar uppgifter till skattemyndigheterna utan snarare en firmatecknare eller annan behörig ställföreträdare. Bestämmelsen är inte heller adekvat i den del den gäller staten, landsting och kommun. Lagrådet anser att det i denna punkt är tillräckligt att ange att uppgiftsskyldigheten för en annan juridisk person än ett dödsbo skall fullgöras av en ställföreträdare för den juridiska personen och att hänvisningen till staten, landsting och kommun kan utgå. 19 kap. 2 §