prop · GO03119 · 2001-01-01 00:00:00 — Genom förstärkt samarbete mellan de viktigaste finansiella aktörerna och lämpliga kombinationer av låne- och gåvomedel kan förutsättningar skapas för ett snabbare genomförande av ett antal angelägna miljöprojekt i det svenska närområdet. 10 Ett internationellt perspektiv - andra aktörer 10.1 Mellanstatliga organisationer i Regeringens bedömning: De regionala organisationerna i och är viktiga instrument för att fördjupa samarbetet i regionen. Samordning och samverkan med de mellanstatliga regionala organisationerna bör eftersträvas. Utredningens förslag: Utredningen föreslår till skillnad från regeringen att mellanstatligt regionalt samarbete antas som en riktlinje för utvecklingssamarbetet. Remissinstanserna: Flera remissinstanser håller med om vikten av samverkan mellan svenska och multilaterala institutioner, bl.a. för att öka verkningsgraden i de svenska insatserna. Skälen för regeringens bedömning: De regionala organisationerna i och är viktiga instrument för att fördjupa samarbetet i regionen. Denna form av närområdessamarbete bygger på gemensamma intressen hos alla deltagande länder i den berörda regionen. Underliggande gemensamma intressen gör att samarbetet kan fortsätta och smidigt övergå i den typ av grannlandssamarbete mellan jämbördiga parter som bedrivs mellan de nordiska länderna. Det ligger i intresse att bygga upp och vidmakthålla denna form av närområdessamarbete med våra grannländer runt även efter . bidrar till och har positiva erfarenheter från regionalt samarbete i som genomförs av , Östersjöstaternas råd, och . Det bör finnas en strävan mot ett samlat svenskt agerande i dessa organisationer. bör verka aktivt i de regionala organisationerna för att deras verksamhet skall spegla svenska prioriteringar för samarbetet med . Det finns ett samspel mellan multilaterala organisationers normgivande verksamhet och det bilaterala svenska utvecklingssamarbetet med Öst- och som är viktigt. Regeringen anser att detta samspel bör fördjupas och effektiviseras. Inom de regionala samarbetsorganen kompletteras som regel de nationellt genomförda delinsatserna med multilateralt erfarenhetsutbyte och löpande uppföljning i form av gemensamma konferenser, seminarier och arbetsmöten. Bidrag bör kunna ges till projekt i länder i vårt närområde som initieras i dessa organisationer eller till projekt där inte verkar direkt bilateralt. I det följande lämnas en redogörelse för några av de viktigaste mellanstatliga regionala organisationerna i . Östersjöstaternas råd () är en mellanstatlig organisation för samarbete mellan regeringarna i . Medlemmar är de fem nordiska länderna, de tre baltiska länderna, , och samt Europeiska kommissionen. bildades och symboliserar de möjligheter till nära samarbete mellan likasinnade länder som uppstod efter de stora politiska omvälvningarna i området åren . fokus ligger numera på ett brett samarbete inom en lång rad områden. Praktiskt taget samtliga svenska fackdepartement och flera myndigheter deltar i olika delar av verksamhet. Samarbetet består av: - diskussioner av politiken inom utvalda sakområden, antagande av mål och aktionsplaner, ibland syftande till harmonisering (normgivning) - erfarenhetsutbyte i form av konferenser, seminarier och arbetsmöten - praktiskt operativt samarbete - enstaka utvecklingsprojekt. har regeringscheferna träffats vid Östersjötoppmöten. leds av utrikesministrarna som möts en gång . En ämbetsmannakommitté samordnar verksamheten och det finns en rad tjänstemannagrupper, aktionsgrupper och arbetsgrupper på olika områden. Organisationen har ett litet sekretariat beläget i . har också en särskild kommissarie för demokratisk utveckling. söker främja handel och investeringar i regionen genom samarbete för att avlägsna handelshinder (såsom de alltför långa väntetiderna vid gränspassager) och öka informationsutbytet (bl.a. genom samordnade webbplatser för handelsinformation). Genom en för - Baltic 21 - söker främja en hållbar utveckling inom en rad samhällssektorer. På energiområdet finns ett omfattande samarbete för harmonisering av regelverk i syfte att säkra en hållbar energiförsörjning. söker också bevara det gemensamma kulturarvet genom samarbete mellan ansvariga myndigheter. Samarbetet på lokal och regional nivå uppmuntras särskilt och det gäller både samarbete mellan kommuner och regioner och samarbete mellan icke-statliga organisationer, inte minst ungdomsorganisationer. Ett direkt utvecklingsprojekt är EuroFaculty som syftar till uppgradering av vissa fakulteter vid universiteten i , , och . En viktig del av verksamhet är att hantera nya utmaningar. Den mest operativa verksamheten sker inom aktionsgruppen mot organiserad brottslighet bl.a. med dygnet-runt-öppna sambandscentraler och gemensamma aktioner vid gränserna mot bl.a. narkotika och stulna bilar. Den ökade förekomsten av tuberkulos och hiv, främst i de östra delarna av regionen, motarbetas genom en lång rad insatser med en aktionsgrupp som pådrivare och samordnare. Människors säkerhet mot civila hot främjas också bl.a. genom samarbete när det gäller räddningstjänst, förebyggande av olyckor och ett särskilt kustbevakningssamarbete. Ett IT-baserat projekt finns för erfarenhetsutbyte rörande skyddet av utsatta barn, särskilt mot sexuellt utnyttjande. En långsiktig utmaning är att främja en hållbar utveckling i regionen, i enlighet med principerna års om miljö och utveckling. Vid utrikesministermötet antog en regional inriktad på ett systematiskt arbete för att uppnå hållbar utveckling inom jordbruk, energi, fiske, skog, industri, turism, transporter och fysisk planering och senare har utbildning tillkommit. Arbetet bygger på sektorsansvar, indikatorer har tagits fram och ett antal konkreta projekt genomförs. Sektors- och miljöministrarna har givits en viktig roll i uppföljningen av genomförandet av Baltic 21. () inledde 1990/91 samarbetet med de baltiska länderna i syfte att bidra till ländernas självständighetsprocess. inkluderades det ryska närområdet i samarbetet och även delar av . ingår inte i samarbetet. Målet för samarbetet med närområdena är att bidra till en säker och stabil utveckling, förstärkt demokrati och ökad värdegemenskap i norra samt att medverka i utvecklandet av marknadsekonomi och ökat ekonomiskt samarbete. De samnordiska insatserna omfattar NMR:s närområdesprogram, NMR:s och nordiska institutioners sektoriellt inriktade program och projekt samt de nordiska finansieringinstitutionernas aktiviteter i samarbete med närområdet. Ett nytt närområdesprogram antogs . En successiv förskjutning av tyngdpunkten sker till det ryska närområdet i Östersjö- och Barentsregionerna, medan samarbetet med de baltiska länderna går över i normalt grannlandssamarbete. Det arktiska samarbetsprogrammet skall revideras mot bakgrund av Arktiska rådets bildande och att upptagits som permanent observatör vid . Insatserna bör koncentreras till större projekt som ger en mer synlig effekt i mottagarländerna. Behoven skiftar mellan och de baltiska länderna och insatserna bör förankras bättre i syfte att motsvara olika behov. Det nya närområdesprogrammet kommer att börja operationaliseras i samband med arbetet med Nordiska ministerrådets budget för och beaktas vid sammanställandet av Nordiska ministerrådets kommande ramprogram för . Närområdesprogrammet har vuxit i volym från till . De sektoriella insatserna har en större budget ca . Närområdesaktiviteter finansieras också genom den ordinarie budgeten för , totalt , samt från sektorsmedel i kombination med närområdesprogrammet på ca . Nordiska investeringsbanken (NIB) är en multilateral finansieringsinstitution, som ägs av de fem nordiska länderna och drivs enligt bankmässiga principer. NIB finansierar privata och offentliga projekt, investeringsprojekt och projektexport, som prioriteras i de nordiska länderna och av låntagarna. Långfristiga lån och garantier erbjuds på konkurrenskraftiga, marknadsmässiga villkor. Inget lån beviljas utan tillfredsställande miljöutlåtande. Den kreditgivning som sker till utomnordiska kunder (ett 30-tal) skall i princip lämnas till regeringar eller mot regeringsgarantier. NIB har dock möjlighet, särskilt i närområdet, att även stödja den privata sektorn. I NIB:s utomnordiska verksamhet är Östersjö- och Barentsregionerna prioriterade. I regionen är att bidra med finansiering till den ekonomiska omvandlingen och utvecklingen, att spela en viktig roll i finansieringen av miljöförbättrande investeringar i och i Östersjö- och Barentsregionerna samt att samarbeta med och komplettera andra nordiska eller internationella kreditgivare. Finansiering av små och medelstora företags investeringar är en viktig uppgift. kan NIB bevilja speciella miljöinvesteringslån upp till ett totalbelopp om . För projekt av dessa slag i de baltiska länderna och nordvästra har banken bidragit med betydande belopp. Projektinvesteringslån beviljas till kreditvärdiga utvecklingsländer och till länderna i för finansiering av projekt av nordiskt intresse. Utlåningen till de baltiska länderna kommer successivt att inordnas i NIB:s ordinarie verksamhet. Nordiska miljöfinansieringsbolaget (NEFCO), är en internationell finansieringsinstitution med uppgift att finansiera miljöprojekt i . NEFCO etablerades av de nordiska länderna som en investeringsfond med målsättning att i närområden underlätta genomförandet av miljöprojekt. Investeringsfondens grundkapital är . andel i fonden är . Genom investeringsfonden medverkar NEFCO i projekt som delägare, långivare eller garant. Syftet med NEFCO:s verksamhet är att främja miljöinvesteringar i närområde genom att medverka i projekt tillsammans med nordiska företag. I NEFCO:s uppdrag ingår att miljöeffekterna sätts i första rummet. Det förutsätts dock att projekten uppfyller rimlig lönsamhet. förvaltar NEFCO även Nordiska miljöutvecklingsfonden, en särskild ordning för mjuk finansiering av miljöprojekt i närområde. På uppdrag av genomfördes en utvärdering av NEFCO. Utvärderingen ger NEFCO:s verksamhet generellt sett positiva omdömen. Utvärderingen anser att NEFCO:s projekt åstadkommit positiva effekter och haft en hög grad av miljömässig måluppfyllelse. Utvärderingens slutsats och rekommendation är att medlemsländerna skall besluta att utöka NEFCO:s grundkapital för att säkerställa en fortsatt aktiv och dynamisk process. har ställt sig bakom denna bedömning och , miljöministrarna, har förordat att medlemsländerna höjer grundkapitalet med över . Det skulle för del innebära, i enlighet med den nordiska fördelningsnyckeln, ett kapitaltillskott till NEFCO motsvarande . Det är regeringens bedömning att det är motiverat att höja NEFCO:s grundkapital. Regeringen avser därför att medverka till att under innevarande år tar beslut om att höja NEFCO:s grundkapital med . I bor drygt 5 miljoner människor på en yta två gånger så stor som . Området har största skogar, över 700 mineraler, världens rikaste fiskevatten, stora olje- och gasfyndigheter. Klimatet är hårt, avstånden långa och infrastrukturen i stora delar bristfällig. Levnadsstandarden varierar kraftigt mellan olika delar av regionen. Natur och miljö är känslig och utsatt för stora ingrepp som behöver åtgärdas. Det gäller särskilt de stora mängder kärnavfall och de osäkra kärnreaktorer som finns i regionen. Tre ursprungsfolk, samer, vepser och nenetser, lever i och upprätthåller sina traditionella livsstilar. formaliserades när utrikesministrarna från de nordiska länderna och samt en representant för Europeiska kommissionen undertecknade den s.k. Kirkenäs-deklarationen. etablerades därmed som forum för mellanstatligt samarbete i . enades landshövdingar, guvernörer och andra provinsledare om att bilda Barents regionråd för samarbete på länsnivå. I regionrådet ingår företrädare för 12 län eller motsvarande (tre från , två från , tre från och fyra från ) samt en representant för ursprungsfolken i . har antagit ett s.k. Barentsprogram som anger fem prioriterade arbetsområden för , industriell och kommersiell utveckling/infrastruktur, kompetens/utbildning, miljö/hälsa, välfärd/kultur och ursprungsfolk. Ordförandeskapet i regionrådet roterar med tvåårsintervall. Det mellanstatliga har sju medlemmar (de fem nordiska länderna, samt en representant för ) och nio observatörer (, , , , , , , och ). Ordförandeskapet roterar mellan , , och . möts på utrikesministernivå i ordförandelandet. Däremellan sköts arbetet av en ämbetsmannakommitté. kommer att inneha ordförandeskapet i 2002. Rådets verksamhet har successivt utvecklats till att omfatta en rad arbetsområden, ekonomiskt samarbete, kärnsäkerhetsfrågor, den nordliga sjörutten, miljöfrågor, energieffektivisering och -besparing, ungdomspolitiska frågor, transportplanering, hälsofrågor, utbildnings- och forskningsfrågor, tullsamarbete och skogsfrågor. har arbetet inom allt mer fokuserats på frågor som rör förbättring av förutsättningarna för handel och ekonomiskt samarbete och underlättande av rörlighet över gränserna. EU:s stödprogram för regionalt gränsöverskridande samarbete (Interreg) har ökat intresset för och möjligheterna att finansiera lokalt utformade samarbetsprojekt på subnationell nivå i . Det är därför viktigt att verksamhet inriktas på att undanröja onödiga hinder och på att förenkla och harmonisera relevanta regelverk. bildades av de åtta arktiska staterna , , , , , , och och utgör ett mellanstatligt samarbete för länderna runt polen. Unikt är att även arktiska ursprungsbefolkningar ingår som permanenta representanter i rådet. Samerna från , , och representeras av . De övriga ursprungsbefolkningarna är inuiter, aleuter, två indianska grupper samt Raipon, ett samlingsnamn för ryska ursprungsbefolkningar i norr. Observatörer är bl.a. , , , och . Dessutom finns ett femtontal icke-statliga organisationer som observatörer. Även på parlamentarisk nivå finns stort intresse för arktiskt samarbete. De åtta ländernas parlamentariker, inklusive representanter för Europeiska parlamentet, har hållit fyra konferenser i i , Yellowknife i , i samt i . Nästa möte blir i . skapades som ett forum för att främja samarbete och samordning särskilt vad gäller hållbar utveckling och miljöskydd i norr. Miljösamarbetet hade utvecklats ur den s.k. Rovaniemi-processen som startade . När Arktiska Rådet bildades breddades agendan och samarbetet utsträcktes till att även omfatta hållbar utveckling. En särskild arbetsgrupp för hållbar utveckling bildades med i princip samma sammansättning som ämbetsmannarådet. har haft två möten på ministernivå, i Iqaluit, huvudstad i , , och i , . Vid mötet i antog ministrarna en handlingsplan för att eliminera miljöföroreningar i . Prioriterade områden är långlivade organiska föroreningar, tungmetaller, radioaktivitet och uttunning av ozonlagret. Som ett exempel på samarbetsprojekt har ett projekt påbörjats för utfasning av PCB-användningen och hantering av PCB-avfall i . har tagit initiativ till ett projekt rörande dioxiner och furaner i , som kommer att genomföras tillsammans med och . Man har bl.a. överenskommit att utarbeta en översikt över status och trender i förändringar i ekosystemet, habitater och arter i . Ett nytt stort projekt (ACIA), som analyserar och värderar effekterna av klimatförändringar och UV-B-strålning på de arktiska ekosystemen och i vilket samtliga länder deltar, kommer att omspänna . Rörande hållbar utveckling har man enats om ett ramprogram samt identifierat ett antal områden av gemensamt intresse, såsom hälsa, livsstil, kommunikationer, landsbygdens infrastruktur och turism. Projekt som är under arbete är en granskning av levnadsvillkoren i samt utveckling av ett övervakningssystem för smittsamma sjukdomar. Även renskötsel, nordliga timmerskogar och transporter kommer att behandlas. Ett särskilt projekt är ett nätverksuniversitet, "", som är under uppbyggnad. En central fråga är finansieringen av aktiviteter och projekt. Det saknas ett gemensamt åtagande för finansiering av dessa aktiviteter liksom för ursprungsbefolkningarnas deltagande och för de olika sekretariatsfunktionerna. kom igång långsamt, men har utvecklats på ett framgångsrikt sätt. Den stora uppslutningen visar att det finns ett behov av ett forum för arktiska och nordliga frågor. Det finns anledning anta att kommer att öka i betydelse allteftersom en fredlig utveckling i området befästs. Målet är att säkerställa en ekonomisk och social utveckling för de boende i ett område som är mycket utsatt och ömtåligt för förändringar, vare sig dessa är av människohand eller naturliga klimatförändringar. kan bli ett av instrumenten för samarbetet inom den Europeiska unionens Nordliga dimension. Helsingforskonventionen för skydd av miljö skrevs som en av de första konventionerna i världen. Alla kuststater har ratificerat den, liksom EU. Knutet till konventionen finns en kommission som är det beslutande organet för signatärländerna. - HELCOM - skall enligt konventionen utforma och besluta om rekommendationer om åtgärder för att skydda miljö. Åtgärder kan vidtas i hela avrinningsområde och mot alla källor till belastning på miljö. Arbetet är organiserat i 6 arbetsgrupper, strategigruppen, landbaserade källor, fartygsutsläpp, miljöövervakning och utvärdering, naturskydd och kustzonsförvaltning, samt arbetsgruppen för genomförande av Åtgärdsprogrammet för . I HELCOM:s arbete deltar också andra viktiga mellanstatliga organisationer i regionen, bl.a. den och , en marint inriktad forskningsorganisation. Ett antal icke-statliga organisationer deltar också i arbetet. med att konventionen reviderades antogs ett 20-årigt Åtgärdsprogram för för att återställa ekologiska balans som administrativt integrerades i HELCOM. Programmet var ett direkt resultat av toppmötet i mellan regeringschefer. Listan med 132 s.k. hot spots har spelat en stor roll för att tydliggöra investeringsbehoven och locka finansiärer till att bidra till programmet. har HELCOM prioriterat bl.a. insatser mot övergödning, utsläpp av farliga ämnen, utsläpp av olja i och fortsatt genomförande av Åtgärdsprogrammet. 10.2 Multilateralt samarbete Regeringens bedömning: Fortsatt samordning och samverkan med de internationella finansiella organisationerna bör ske. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Majoriteten av de instanser som uttalat sig instämmer att samverkan mellan svenska och multilaterala institutioner ökar de svenska insatsernas verkningsgrad. Några instanser menar att det finns en risk att svenska intressen går förlorade vid koordinering med andra aktörer. Skälen för regeringens bedömning: De multilaterala organisationerna är viktiga aktörer i utvecklingssamarbetet med , med betydande resurser. De svenska bilaterala aktörerna har i det hittillsvarande samarbetet i hög grad samverkat med de internationella finansiella institutionerna. Både och har varit viktiga samarbetsparter och utredningen konstaterar att några av de insatser som varit mest framgångsrika i det svenska utvecklingssamarbetet har gjorts i samarbete med de internationella finansiella organisationerna. Regeringen anser att en fortsatt samordning med de internationella finansiella organisationerna skall ske. Samverkan bidrar till att förstärka de svenska insatserna och ge det större verkningsgrad. bör i de multilaterala organisationerna aktivt verka för att deras verksamhet skall spegla svenska prioriteringar för samarbetet med . bör också fortsätta verka för institutionernas medverkan i t.ex. miljö- och infrastrukturprojekt inom ramen för EU:s Nordliga dimension. Regeringen anser vidare att Sida i samarbetet med de internationella finansiella organisationerna bör verka för att den svenska resursbasen används i så hög utsträckning som möjligt. Särskilda svenska bilaterala bidrag till de multilaterala organisationerna kan vara motiverade, om dessa organisationer har en komparativ fördel eller där av olika skäl inte kan agera bilateralt. bör också aktivt delta i gemensamma miljöpolitiska initiativ, t.ex. inom ramen för Nordliga dimensionen. Regeringen anser vidare att en högre andel svenskar anställda i organisationerna skall eftersträvas. () spelar en viktig roll i genom sitt stöd för strukturella reformer. engagemang i regionen och har ökat kraftigt . har det mer än fördubblats även en budgetminskning i denna region kan noteras . Det land i regionen som mottagit mest stöd är . har nästan lämnats till . De största låntagarna var , , , och . insatser sker i form av både lån och icke-långivande verksamhet. Exempel på icke-långivande verksamhet är policyrådgivning, rapporter, bedömningar och tekniskt stöd. Områden där är aktiv är offentlig förvaltning, finansiella sektorn, privatisering och miljö. Även energi, transport, jordbruk och vatten är viktiga områden och har allt större uppmärksamhet riktats mot problemen med korruption. I kandidatländerna vill banken stödja EU-anpassningen, dels genom finansiellt stöd men framför allt genom att vara en opartisk rådgivare. mandat är att bekämpa fattigdom, både genom reformer och institutionsuppbyggnad och genom lån och insatser på det sociala området, t.ex. pensionsreformer, socialservicesystem och hälso- och sjukvård. En ny typ av fattigdomsanalyser genomförs nu som syftar till att få in ett fattigdomsperspektiv i makroekonomiska och strategiska reformfrågor. Bankens engagemang i de baltiska länderna har följt en nedåtgående trend. En liten uppgång kunde noteras i och efter krisen i . Bland annat beviljades två stora strukturanpassningslån respektive land (40 miljoner USD till och 98,5 miljoner USD till ). däremot har knappast tagit några lån alls. Flera länder i har tillgång till marknadsfinansiering till attraktiva villkor och stödet från är på väg att fasas ut. Detta gäller bl.a. och och i viss mån . Även i har åtagandena minskat, även om landet var en av de största mottagarna i regionen . Vad gäller och är beredd att även fortsatt ha stort och även utökat engagemang i dessa länder. samfinansierar en rad projekt i med , både på miljöområdet och på det sociala området. Ett flertal mycket lyckade projekt har genomförts. Europeiska () bildades i syfte att underlätta övergången till en marknadsekonomi i länderna i inklusive hela före detta . Vid utgången av var regionens största enskilda investerare med en utlåningsvolym på . Bankens politiska mandat gör gällande att verksamhetsländerna skall bekänna sig till flerpartidemokrati, pluralism och marknadsekonomi. Banken är verksam i 27 länder. finansierar projekt i både privata och offentliga sektorn genom krediter, riskkapitalinvesteringar och garantier. Enligt bankens stadgar skall andelen projekt i den offentliga sektorn inte överstiga . Vid utgången av svarade den privata sektorn för av bankens portfölj. Grundkriterier för att skall gå in i ett projekt är att det följer sunda bankprinciper, att additionalitet gäller och att projektet har en påtaglig transitionseffekt. Banken har av ägarna försetts med miljömandat vilket innebär krav på positiva miljöeffekter. Den finansiella sektorn har sedan starten varit ett viktigt område för banken. Långivning till små och medelstora företag har fått ökad betydelse. Bankens instrument för kreditgivning till nystartade eller mycket små företag har varit framgångsrik och förutses öka. Infrastruktur är en av de viktigaste sektorerna, med tonvikt på infrastruktur och miljö, energieffektivisering och transport i både privata och offentliga sektorn. Viktiga aspekter av verksamhet är också policyrådgivning samt mobilisering av utländskt och inhemskt kapital. Det totalt enskilt största mottagarlandet är med projekt för totalt . Trenden är att detta fokus på fortsätter. var det största mottagarlandet. är fortsatt aktiv i kandidatländerna. Kravet på additionalitet jämte de allt bättre möjligheterna till alternativ finansiering innebär att banken är selektiv i sitt engagemang i kandidatländerna.