prop · GP031d30 · 2001-09-20 00:00:00 — Resursutnyttjandet faller mer än i basalternativet och BNP-gapet vidgas ytterligare. 2001/02:1 BILAGA 2 Tabell 12.2 Nyckeltal, lågtillväxtalternativet BNP, proc. ningsgrad, 2064 år2 Timlön, proc. sektor, % av BNP 1Skillnaden i procent mellan faktisk och potentiell produktion 2Antalet sysselsatta i åldern , exklusive sysselsatta i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program, i procent av befolkningen i den åldersgruppen 3Exklusive effekten av att överfördes från kommunsektorn till hushållssektorn i nationalräkenskaperna. Inklusive denna effekt är utvecklingstalet för . Källor: , och Konjunkturavmattningen resulterar i något lägre pris- och löneökningar än i basalternativet. kan därmed sänka reporäntan till som lägst . Även en lägre långränta än i basalternativet ger en positiv effekt som motverkar nedgången i ekonomin. Förtroendet för den svenska ekonomin och de offentliga finanserna antas därmed vara tillräckligt stort för att inga negativa effekter av konjunkturavmattningen skall uppstå i form av högre långränta. Konjunkturavmattningen antas inte påverka växelkursen och kronan apprecierar därmed i samma takt som i basalternativet. BNP-nivån ligger lägre än i basalternativet. Försvagningen av konjunkturen i lågtillväxtalternativet antas till största delen vara cyklisk i den meningen att arbetsmarknaden fungerar lika väl som i basalternativet, vilket illustreras av att BNP-gapet är större i lågtillväxtalternativet. Avmattningen inom IKT- sektorn, där utvecklingen varit exceptionell, med bland annat en mycket snabb produktivitetstillväxt, antas dock innebära en lägre långsiktig produktionsnivå i jämförelse med basalternativet. inleds en återhämtning som fortsätter , då tillväxten är högre än i basalternativet. Löne- och prisökningstakten tilltar och höjer räntan. räntan ligga på samma nivå som i basalternativet. Djupet i konjunkturnedgången innebär dock att återhämtningsfasen inte antas vara avslutad . KPI ligger därför fortfarande något under inflationsmål. BNP-nivån, liksom sysselsättningsgraden, är fortfarande lägre än i basalternativet och den öppna arbetslösheten är högre. Även efter 2004 kommer därför BNP att fortsätta att stiga mer än den trendmässiga tillväxttakten tills ett normalt resursutnyttjande nås. Sysselsättningsgraden och den öppna arbetslösheten kommer då att ligga på samma nivåer som i en förlängning av basalternativet. Lågkonjunkturen antas med andra ord inte leda till att arbetslösheten permanentas på en högre nivå än i basalternativet, eller till att fler personer slås ut från arbetsmarknaden och hamnar utanför arbetskraften. BNP-nivån kommer dock fortfarande att vara lägre än i basalternativet när BNP- gapet sluts eftersom den strukturella produktivitetsnivån antas vara lägre i lågtillväxtalternativet. Effekter på de offentliga finanserna En fortsatt svag tillväxt i ekonomin medför en försämring av de offentliga finanserna jämfört med basalternativet. Lägre sysselsättning och hushållskonsumtion innebär att skattebaserna och därmed offentliga inkomster utvecklas svagare. Högre arbetslöshet innebär också högre offentliga utgifter. Sammantaget minskar överskottet i den offentliga sektorn med av BNP 2002 jämfört med basalternativet. De starka finanserna i utgångsläget medför emellertid att ett överskott kan upprätthållas trots den mer utdragna lågkonjunkturen. Utrymmet för ytterligare ofinansierade åtgärder, utöver vad som beslutats tidigare eller som föreslås i denna proposition, är emellertid begränsat. De offentliga transfereringssystemen innebär en kraftfull automatisk stabilisering av hushållens disponibla inkomster. Endast ca 2/3 av hushållens inkomster före skatt består av arbetsinkomster. Resterande del utgörs av transfereringar från offentlig och privat sektor. Merparten av transfereringsinkomsterna berörs i mycket liten grad av den lägre aktiviteten i ekonomin, t.ex. olika slag av pensioner, barnbidrag etc. Andra transfereringsinkomster, som arbetslöhetsunderstöd, socialbidrag och bostadsbidrag, ökar emellertid och ersätter delvis bortfallet av arbetsinkomster. Trots att sysselsättningen 2002 är lägre än i basalternativet, blir hushållens reala disponibla inkomster lägre. Därmed begränsas fallet i den privata konsumtionen, trots att hushållen förutsätts öka sitt sparande. Balanskravet innebär att kommunerna är skyldiga att upprätthålla balans i sina budgetar. Underskott ett visst år skall kompenseras med överskott så att det egna kapitalet inte minskar. En sämre ekonomisk tillväxt påverkar kommunernas finanser på flera sätt. Minskad sysselsättning reducerar skatteinkomsterna och utgifterna påverkas genom högre utbetalningar av bl.a. socialbidrag. För att möta en sådan utveckling kan kommunerna reducera övriga utgifter eller höja skatten. Hur stor anpassning som krävs beror bl.a. av vilka buffertar som finns i de kommunala finanserna i utgångsläget. I basalternativet bedöms det ekonomiska resultatet i kommunsektorn som helhet vara relativt gott . En fullständig anpassning av utgifterna till de lägre skatteintäkterna förefaller därför inte trolig i lågtillväxtalternativet. I kalkylen antas att verksamhetsvolymens tillväxt reduceras åren 20022004. Resultatet kommer trots det att utvecklas sämre än i basalternativet och fler kommuner och landsting kommer att uppvisa underskott. Mot slutet av perioden accelererar BNP-tillväxten och sysselsättningen, vilket möjliggör en återuppbyggnad av det egna kapitalet. En dämpad verksamhetsvolym i kommunsektorn förstärker konjunkturnedgången, men mildrar de negativa effekterna på de offentliga finanserna. Ett särskilt problem är att det är svårt att i förväg avgöra om den lägre tillväxten i ekonomin är tillfällig eller mer permanent. I den mån kommunledningarna befarar att nedgången är bestående kan anpassningen nedåt av utgiftsnivåerna bli starkare och därmed ytterligare förstärka försvagningen av arbetsmarknaden. Statens utgifter för arbetslöshetsförsäkring och bostadsbidrag ökar automatiskt när sysselsättningen viker. För att klara utgiftstaket krävs smärre utgiftsbegränsningar. Lågtillväxtalternativet illustrerar att osäkerheten i utgiftsprognoserna förstärks av osäkerheten i den makroekonomiska bedömningen. Det överskott som byggts upp i de offentliga finanserna skapar en god buffert mot en lågkonjunktur. De automatiska stabilisatorerna kan tillåtas verka fullt ut utan att ohållbara underskott uppkommer. 2001/02:1 BILAGA 2 effekten av de automatiska stabilisatorerna tenderar emellertid att begränsas av kommunsektorns utgiftsanpassning och de besparingar som blir nödvändiga för att klara utgiftstaket. Ut- rymmet för ytterligare stimulansåtgärder är emellertid begränsat om förtroendet för överskottsmålet skall kunna upprätthållas. Sysselsättningen har fortsatt att öka trots den vikande konjunkturen. Det finns heller inga tecken på en betydande sysselsättningsminskning framöver. De senaste årens kraftiga sysselsättningsuppgång, i kombination med måttliga löneökningar och ett lågt inflationstryck kan också betyda att arbetsmarknaden fungerar bättre än vad som förutses i basalternativet. I högtillväxtalternativet antas den starka expansionsfas som varit inne i fortsätta. Sysselsättningen antas också kunna stiga betydligt snabbare än i basalternativet utan att det uppstår inflationsdrivande pris- och löneökningar, dvs. BNP-gapet antas i detta fall vara större än i basalternativet i utgångsläget. Regeringens sysselsättningsmål uppnås därmed . BNP stiger i högtillväxtalternativet med i genomsnitt åren 20022004 och med sammantaget mer än i basalternativet. goda konkurrenskraft antas leda till att exporten utvecklas starkare i än i basalternativet. Marknadstillväxten antas dock vara oförändrad. Den starka sysselsättningsuppgången bidrar till att hushållens disponibla inkomster ökar kraftigt och att deras tillförsikt stärks. Därmed beräknas hushållens konsumtion öka betydligt mer än i basalternativet. En starkare export- och konsumtionstillväxt leder också till högre investeringar. Till följd av den gynnsamma utvecklingen i ekonomin växer skattebaserna snabbare än i basalternativet och den kommunala konsumtionen kan därmed öka mer utan att balanskravet äventyras. Liksom i lågtillväxtalternativet utvecklas dock statlig konsumtion i linje med basalternativet. Produktivitetstillväxten samt löne- och prisutvecklingen antas vara desamma som i basalternativet. Eftersom arbetsmarknaden antas fungera bättre i högtillväxtalternativet antas inte den snabbare sysselsättningsökningen leda till högre inflation eller stramare penningpolitik. 2001/02:1 BILAGA 2 Tabell 12.3 Nyckeltal, högtillväxtalternativet BNP, proc. ningsgrad, 2064 år2 Timlön, proc. sektor, % av BNP 1Skillnaden i procent mellan faktisk och potentiell produktion 2Antalet sysselsatta i åldern , exklusive sysselsatta i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program, i procent av befolkningen i den åldersgruppen 3 Exklusive effekten av att överfördes från kommunsektorn till hushållssektorn i nationalräkenskaperna. Inklusive denna effekt är utvecklingstalet för . Källor: , och Jämfört med basalternativet behöver sysselsättningen, givet samma medelarbetstidsutveckling, öka med ytterligare ca 90 000 personer för att den reguljära sysselsättningen bland personer i åldrarna skall uppgå till . För att det skall vara möjligt att varaktigt uppnå sysselsättningsmålet krävs sannolikt att arbetskraftsutbudet blir betydligt större än i basalternativet. Arbetskraftsutbudet och sysselsättningen påverkas negativt av att andelen personer i åldrarna ökar kraftigt. Sysselsättningsgraden i dessa åldersgrupper är betydligt lägre än genomsnittet eftersom personer i dessa åldrar i större utsträckning än andra är långvarigt sjuka eller förtidspensionerade. I högtillväxtalternativet förutsätts andelen långtidssjuka och förtidspensionerade minska framöver i dessa åldersgrupper. Den starka sysselsättningsuppgången antas också leda till att personer utanför arbetskraften som kan och vill arbeta, i större utsträckning än i basalternativet stimuleras att söka arbete. Antalet deltagare i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program och i antas dessutom vara färre i högtillväxtalternativet. Den öppna arbetslösheten antas i högtillväxtalternativet varaktigt kunna ligga på en lägre nivå än i basalternativet utan att arbetsmarknaden ris- kerar att bli överhettad. Därmed faller den öppna arbetslösheten successivt till . Effekter på de offentliga finanserna Högtillväxtalternativet innebär en varaktigt högre nivå på BNP och därmed på skattebaserna. De offentliga inkomsterna blir starkare. minskar utgifterna för arbetslöshetsförsäkring, bostadsbidrag och socialbidrag. Den bestående förstärkningen av de offentliga finanserna jämfört med basalternativet bedöms uppgå till av BNP, vilket skapar ett vidgat utrymme för varaktiga reformer. Även om budgeteringsmarginalen ökar något är den fortfarande liten i förhållande till osäkerheten i utgiftsprognoserna. Något utrymme för utgiftsreformer uppkommer därför inte i den statliga budgeten. Reformutrymmet kan bara utnyttjas på inkomstsidan. finns ett viss reformutrymme även på utgiftssidan. Den positiva effekten på det offentliga överskottet begränsas av kommunsektorns utgiftsbeteende. I beräkningen antas att kommuner och landsting utnyttjar de ökade skatteintäkterna till varaktigt högre utgifter, vilket innebär att reformutrymmet vad gäller kommunsektorn i kalkylen helt och hållet tillförs utgiftssidan. Sannolikt skulle några kommuner och landsting välja att sänka skatten istället om den starka utvecklingen i högtillväxtalternativet realiserades.