prop · GO0383 · 2001-01-01 00:00:00 — 12 a § Vid utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen eller när det annars följer av en internationell överenskommelse som är bindande för , får den som har utlämnats, utöver vad som följer av 12 § första stycket 1, 1. åtalas eller straffas för annat brott som han eller hon har begått före utlämningen, om han eller hon har lämnat sitt samtycke till det eller om det för brottet enligt lagen i den ansökande staten inte kan följa eller inte är utdömt frihetsstraff eller någon annan åtgärd som innefattar frihetsberövande, och 2. vidareutlämnas till en annan medlemsstat i Europeiska unionen om han eller hon har lämnat sitt samtycke till det. Första stycket gäller inte om den som har utlämnats är svensk medborgare. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 7.3.6 och motsvarar artiklarna 10-12 utlämningskonvention. Lagtexten i första stycket har formulerats om med anledning av Lagrådets yttrande. Lagrådet har även föreslagit att bestämmelsen i andra stycket i stället skrivs in i första stycket. Av skäl som har utvecklats vid kommentaren till 6 § bör dock den av regeringen föreslagna lydelsen inte ändras. Lagrådet har vidare föreslagit att det övervägs att i 12 § föra in en hänvisning till 12 a §. Regeringen anser dock inte att en sådan hänvisning är nödvändig. Bestämmelsen innebär att en person som har utlämnats, genom att lämna sitt samtycke kan avstå från specialitetsprincipens skydd eller medge vidareutlämning. Avståndet måste vara specificerat till vissa angivna gärningar. Ett generellt avstående från specialitetsprincipen kan alltså inte ske med stöd av denna bestämmelse (jfr 32 § första stycket utlämningslagen). Ett avstående skall enligt artikel 10.2 lämnas inför de behöriga rättsliga myndigheterna i den ansökande staten. Bestämmelser om hur sådant samtycke skall inhämtas när någon har utlämnats till kommer att införas i utlämningsförordningen. Specialitetsprincipen luckras också upp på så sätt att den ansökande staten får rätt att, även utan regeringens medgivande eller den utlämnades samtycke, lagföra denne för vissa mindre allvarliga brott som begåtts före utlämningen. När det gäller straffverkställighet är det framför allt böter som kommer i fråga. En frihetsinskränkande åtgärd som trätt istället för bötesstraffet på grund av att beloppet inte har betalats bör dock kunna verkställas utan den utlämnade statens medgivande (se 15 § bötesverkställighetslagen och förklaranderapporten till utlämningskonvention). Enligt andra stycket kan ett sådant avstående inte göras av en svensk medborgare. 14 § En framställning om utlämning skall göras skriftligen. Den får översändas per telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt. Framställningen skall ges in till . Vid framställningen skall fogas avskrift av häktningsbeslut eller dom som åberopas eller, i fall som avses i 4 § andra stycket, annan utredning på vilken framställningen grundas. I den mån det inte framgår av nämnda handlingar, skall uppgift lämnas om personens nationalitet och hemvist, brottets beskaffenhet, tid och plats för brottet samt i den ansökande staten tillämpliga straffbestämmelser. Signalement skall om möjligt lämnas. Ändringen i första stycket motsvarar bestämmelser i artikel 13 utlämningskonvention och behandlas i avsnitt 7.3.8. Ändringarna i andra stycket är språkliga. 16 § Riksåklagaren skall till grund för sitt yttrande verkställa erforderlig utredning enligt vad som gäller vid förundersökning i brottmål. Riksåklagaren eller åklagare som verkställer utredningen får under utredningen begära kompletterande information av behörig myndighet i en medlemsstat i Europeiska unionen. Sådan direkt kommunikation får även ske om det har avtalats i en internationell överenskommelse som är bindande för eller om den andra staten tillåter det. Om tvångsmedel gäller vad som i allmänhet är föreskrivet för brottmål. Beslut av rätten gäller tills vidare intill dess ärendet har avgjorts eller, om utlämning beviljas, intill dess denna har verkställts. Finner att det finns hinder mot utlämning enligt 1-10 §§, upphör dock beslutet genast att gälla. Föreligger sådant hinder mot utlämning som avses i 11 § första stycket, gäller beslutet inte under tid då personen med anledning av misstanke om brott som där avses är berövad friheten som anhållen eller häktad eller undergår fängelsestraff eller på annat sätt är omhändertagen på anstalt. Beslut om tvångsmedel kan meddelas även efter det att utlämning har beviljats. Rättens beslut i fråga om tvångsmedel överklagas till utan inskränkning till . Den som hålls häktad i utlämningsärendet kan begära, att ny förhandling skall äga rum från det att beslut senast har meddelats. Ändringen i andra stycket är en anpassning till artikel 14 utlämningskonvention och behandlas i avsnitt 7.3.8. Om direkt kommunikation är möjlig i det enskilda fallet beror på om den ansökande staten avgett en förklaring av den innebörden till utlämningskonvention. kommer att avge en sådan förklaring. Av förklaringen skall också framgå vilken eller vilka myndigheter som är behöriga att lämna och ta emot information. Har den ansökande staten inte avgett någon sådan förklaring får kommunikationen ske mellan centralmyndigheterna. Bestämmelsen har utformats så att direktkommunikation är möjlig även i förhållande till andra stater som tillåter detta. Övriga ändringar i paragrafen är språkliga. 26 § Chefen för får medge, att den som av en stat utlämnas till en annan stat får föras genom riket, om denne inte är svensk medborgare och det inte heller annars finns synnerliga skäl mot det. Framställning om detta ges in till . Medgivande får lämnas till att en svensk medborgare förs genom riket, om hinder inte skulle ha förelegat för utlämning av honom eller henne till den mottagande staten enligt denna lag eller enligt 2 eller 4 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . Ändringen i första stycket är språklig. Ändringen i andra stycket, som inte har någon motsvarighet utlämningskonvention, föranleds av möjligheten att utlämna svenska medborgare (se avsnitt 7.3.7). 27 a § Regeringen tillkännager de internationella överenskommelser som avses i denna lag. Enligt 27 a §, som är en ny paragraf, tillkännager regeringen de internationella överenskommelser som avses i lagen. Hänvisningar till sådana överenskommelser finns i 6, 10, 12 a och 16 §§. 28 § När någon som är eftersökt för utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen samtycker till att bli utlämnad, får utlämningsfrågan prövas i ett förenklat förfarande med de avvikelser från denna lag som framgår av 29-39 §§. Ändringen är redaktionell och följer av att 40 § inte längre behövs när numera enligt 26 § är centralmyndighet även i transitärenden. 32 § Den som eftersöks för utlämning skall så snart det kan ske tillfrågas av åklagare om han samtycker till utlämning. I sådant fall skall han också tillfrågas om han medger rätt för den ansökande staten att, utan särskilt medgivande enligt 24 §, ställa honom till ansvar eller straffa honom för annat brott som begåtts före utlämningen än som omfattas av eftersökningen och att utlämna honom till någon annan medlemsstat i Europeiska unionen. Han skall upplysas om innebörden av att samtycke och medgivande lämnas. Samtycke och medgivande lämnas till åklagaren. Första stycket andra meningen tillämpas inte när den som eftersöks är svensk medborgare. Den ansökande staten skall underrättas om ett samtycke eller ett medgivande. Är den eftersökte anhållen eller ålagd reseförbud eller anmälningsskyldighet och samtycker han inte, skall den ansökande staten underrättas om detta från beslutet om tvångsmedel. Detta hindrar dock inte att det förenklade förfarandet tillämpas även om samtycke lämnas . Om ett samtycke eller medgivande återkallas innan beslut om utlämning har verkställts, skall återkallelsen beaktas. Den ansökande staten skall underrättas om återkallelsen. Sådan underrättelse från rätten till chefen för som avses i 23 § andra stycket skall lämnas endast om den eftersökte inte samtycker till att utlämnas eller om han inte från den dag han anhölls eller ålades reseförbud eller anmälningsskyldighet lämnat sitt samtycke till utlämningen eller om han återkallar ett sådant samtycke. Den tidigare hänvisningen i andra stycket till det förfarande för inhämtande av samtycke som gäller inom har tagits bort. Hur det skall ske bör i stället regleras särskilt i förordning. Enligt tredje stycket skall en svensk medborgare inte tillfrågas enligt första stycket om han avstår från specialitetsprincipens skydd, se avsnitt 7.1.3. Lagrådet har med det resonemang som redogörs för under kommentaren till 6 § föreslagit att bestämmelsen i tredje stycket arbetas in i första stycket. Av skäl som har utvecklats vid kommentaren till 6 § bör dock den av regeringen föreslagna lydelsen inte ändras. 10.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och 4 § Utlämning för ett politiskt brott får endast ske om gärningen eller en gärning av motsvarande beskaffenhet i svensk lag är belagd med straff. En begäran om utlämning får inte avslås på grund av att brottet är politiskt, om detta skulle strida mot en internationell överenskommelse som gäller mellan och den ansökande staten. Den som är svensk medborgare får inte utlämnas för ett politiskt brott. Regeringen tillkännager de internationella överenskommelser som avses i andra stycket. Ändringen behandlas i avsnitt 7.3.3. Ändringarna i första stycket är språkliga. Andra och tredje styckena är nya och motsvarar i huvudsak tredje och fjärde styckena i 6 § utlämningslagen. Andra stycket har formulerats om med anledning av Lagrådets yttrande. Fjärde stycket motsvarar 27 a § utlämningslagen. Se även kommentarerna till dessa bestämmelser. Ikraftträdande Frågan om ikraftträdande behandlas i avsnitt 7.3.10. Promemorians lagförslag 1 Förslag till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1957:668) om utlämning för brott, dels att 40 § skall upphöra att gälla, dels att 1, 4, 6, 10, 14, 16, 26, 28 och 32 §§ skall ha följande lydelse, dels att rubrikerna närmast före 1 § och 23 § skall placeras närmast före 2 § respektive 24 §, dels att det närmast före 23 § skall införas en ny rubrik, Provisoriska tvångsmedel, dels att det i lagen skall införas sex nya paragrafer, 3, 3 a, 3 b, 3 c, 12 a och 27 a §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Den som i främmande stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och uppehåller sig här i riket må efter beslut av regeringen utlämnas till den staten enligt vad i denna lag sägs. Den som i främmande stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och uppehåller sig här i riket får efter beslut av regeringen utlämnas till den staten enligt vad i denna lag sägs. I 28-39 §§ finns särskilda bestämmelser om ett förenklat förfarande i vissa fall vid utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen. Utan hinder av vad som sägs i 2 § får en svensk medborgare utlämnas till en medlemsstat i Europeiska unionen för lagföring om denne vid tiden för brottet stadigvarande vistats i den ansökande staten eller den gärning för vilken utlämning begärs motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Har gärningen i sin helhet begåtts i får utlämning beviljas endast om gärningen innefattar medverkan till ett brott som begåtts utom riket eller när utlämning beviljas även för en gärning som begåtts utom riket. Vid bedömning av om utlämning skall beviljas enligt denna paragraf skall särskilt beaktas möjligheterna till lagföring här i landet och vilken anknytning till den som begärs utlämnad har. När utlämning beviljas enligt 3 § skall som villkor för utlämningen ställas att den som begärs utlämnad skall återföras till för verkställighet av ett eventuellt frihetsstraff här. Detta villkor behöver dock inte ställas om den som begärs utlämnad stadigvarande vistats i den stat till vilken utlämning begärs eller denne samtycker till att verkställigheten sker i den staten. När verkställighet skall ske i enligt första stycket tillämpas 25-25 b §§ lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Vid verkställigheten skall den dömde alltid räknas till godo den tid av påföljden som avtjänats i den andra staten och tid som han eller hon varit anhållen, häktad eller på annat sätt frihetsberövad där eller i med anledning av det brott som påföljden avser. Utan hinder av vad som sägs i 2 § får en svensk medborgare utlämnas till en medlemsstat i Europeiska unionen för verkställighet av frihetsstraff om denne stadigvarande vistats i den ansökande staten eller om han eller hon samtycker till utlämning. Vid bedömning av om utlämning skall beviljas utan samtycke från den som begärs utlämnad skall särskilt beaktas möjligheterna till ett senare överförande av straffverkställigheten till och vilken anknytning till den som begärs utlämnad har. Samtycke till verkställighet i den andra staten enligt 3 a och 3 b §§ skall lämnas till den åklagare som verkställer den utredning som avses i 16 §. Om ett samtycke återkallas innan beslut om utlämning har verkställts, skall återkallelsen beaktas. 4 § Ej må någon utlämnas, med mindre den gärning för vilken utlämning begäres motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är stadgat fängelse . Har personen i den främmande staten dömts för gärningen, må han utlämnas allenast om påföljden utgör minst frihetsstraff eller annat omhändertagande på anstalt . Utlämning får beviljas endast om den gärning för vilken utlämning begärs motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är stadgat fängelse . Utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen får dock beviljas om för brottet kan följa fängelse . Har personen i den främmande staten dömts för gärningen, får han utlämnas endast om påföljden utgör minst frihetsstraff eller annat omhändertagande på anstalt . Skall utlämning till främmande stat ske för gärning som avses i första stycket, må utlämning till den staten medgivas jämväl för annan gärning som motsvarar brott enligt svensk lag. Skall utlämning till främmande stat ske för gärning som avses i första stycket, får utlämning till den staten medges även för annan gärning som motsvarar brott enligt svensk lag. Har personen i den främmande staten dömts till gemensam påföljd för gärning som avses i första stycket första punkten och för annan gärning som motsvarar brott enligt svensk lag, må utlämning för gärningarna äga rum, om den gemensamma påföljden utgör minst frihetsstraff eller annat omhändertagande på anstalt . Har personen i den främmande staten dömts till gemensam påföljd för gärning som avses i första stycket första punkten och för annan gärning som motsvarar brott enligt svensk lag, får utlämning för gärningarna äga rum, om den gemensamma påföljden utgör minst frihetsstraff eller annat omhändertagande på anstalt . 6 § Utlämning må ej beviljas för politiskt brott. Utlämning får inte beviljas för ett politiskt brott. Innefattar gärningen tillika brott av icke politisk beskaffenhet, må utlämning beviljas för det brottet, såframt gärningen i det särskilda fallet prövas övervägande äga karaktären av ett icke politiskt brott. Innefattar gärningen även ett brott som inte är politiskt, får utlämning beviljas för det brottet, om gärningen i det särskilda fallet övervägande har karaktär av ett icke politiskt brott. Första stycket gäller inte om ett avslag på denna grund strider mot en internationell överenskommelse som gäller mellan och den ansökande staten. Den som är svensk medborgare får inte utlämnas för politiska brott. 10 § Har i fråga om den person som avses med framställningen här i riket meddelats dom beträffande det uppgivna brottet eller med stöd av 20 kap. 7 § eller motsvarande bestämmelse i annan författning meddelats beslut att icke tala å brottet, må utlämning för det brottet ej äga rum Har i fråga om den person som avses med framställningen här i riket meddelats dom beträffande det uppgivna brottet eller med stöd av 20 kap. 7 § eller motsvarande bestämmelse i annan författning meddelats beslut att icke tala å brottet, får utlämning för det brottet inte äga rum. Ej heller må utlämning beviljas, om straff för brottet skulle vara förfallet enligt svensk lag. Inte heller får utlämning beviljas, om straff för brottet skulle vara preskriberat enligt svensk lag. Detta gäller inte om ett avslag på denna grund strider mot en internationell överenskommelse som gäller mellan och den ansökande staten. Den som är svensk medborgare får inte utlämnas om straff för brottet skulle vara preskriberat enligt svensk lag. Har fråga om ansvar för brottet prövats genom lagakraftägande dom, meddelad i annan främmande stat än den som gjort framställning om utlämning, och är brottet förövat i den först nämnda staten eller har denna stat tillträtt den europeiska utlämningskonventionen , den europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar eller den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål eller har den staten slutit särskilt avtal med om utlämning för brott, må den tilltalade ej utlämnas för brottet, 1. om han har frikänts från ansvar, 2. om han har förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har utdömts, 3. om ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller 4. om ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den stat där domen meddelats. Har fråga om ansvar för brottet prövats genom lagakraftägande dom, meddelad i annan främmande stat än den som gjort framställning om utlämning, och är brottet förövat i den först nämnda staten eller har denna stat tillträtt den europeiska utlämningskonventionen , den europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar eller den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål eller har den staten slutit särskilt avtal med om utlämning för brott, får den tilltalade inte utlämnas för brottet, 1. om han har frikänts från ansvar, 2. om han har förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har utdömts, 3. om ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller 4. om ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den stat där domen meddelats. Tredje stycket gäller ej i fråga om brott, som har förövats i den stat som gjort framställning om utlämning eller mot denna stat eller menighet eller allmän inrättning i den staten, eller brott, som avses i 2 kap. 3 § 5 eller 6 , såvida ej lagföringen har skett på begäran av den stat som gjort framställning om utlämning. Tredje stycket gäller inte i fråga om brott, som har förövats i den stat som gjort framställning om utlämning eller mot denna stat eller menighet eller allmän inrättning i den staten, eller brott, som avses i 2 kap. 3 § 5 eller 6 , såvida inte lagföringen har skett på begäran av den stat som gjort framställning om utlämning. Utan hinder av vad som sägs i 12 § 1 får den som utlämnas till en medlemsstat i Europeiska unionen 1. åtalas eller straffas för annat brott som han eller hon har begått före utlämningen om han eller hon har lämnat sitt samtycke till det eller det för brottet enligt lagen i den ansökande staten inte kan följa eller inte är utdömt frihetsstraff eller någon annan åtgärd som innefattar frihetsberövande, och 2. vidareutlämnas till en annan medlemsstat i Europeiska unionen om han eller hon har lämnat sitt samtycke till det. Första stycket gäller inte om den som utlämnas är svensk medborgare. 14 § Framställning om utlämning skall inges till . Den skall göras på diplomatisk väg, om ej i förhållande till den främmande staten har överenskommit att tillämpa annan ordning. En framställning om utlämning skall göras skriftligen. Den får översändas per telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt. Framställningen skall ges in till . Vid framställningen skall fogas avskrift av häktningsbeslut eller dom som åberopas eller, i fall som avses i 4 § andra stycket, annan utredning på vilken framställningen grundas. I den mån det ej framgår av nämnda handlingar, skall uppgift lämnas om personens nationalitet och hemvist, brottets beskaffenhet, tid och plats för brottet samt i den främmande staten tillämpliga straffbestämmelser. Signalement skall om möjligt företes. Vid framställningen skall fogas avskrift av häktningsbeslut eller dom som åberopas eller, i fall som avses i 4 § andra stycket, annan utredning på vilken framställningen grundas. I den mån det inte framgår av nämnda handlingar, skall uppgift lämnas om personens nationalitet och hemvist, brottets beskaffenhet, tid och plats för brottet samt i den främmande staten tillämpliga straffbestämmelser. Signalement skall om möjligt företes. 16 § Riksåklagaren skall till grund för sitt yttrande verkställa erforderlig utredning enligt vad om förundersökning i brottmål är stadgat. Riksåklagaren skall till grund för sitt yttrande verkställa erforderlig utredning enligt vad som gäller vid förundersökning i brottmål. Riksåklagaren får under utredningen begära kompletterande information av behörig myndighet i en annan stat om sådan direkt kommunikation har avtalats i en internationell överenskommelse som är bindande för eller om den andra staten även annars tillåter detta. Om tvångsmedel gäller vad som i allmänhet är föreskrivet för brottmål. Beslut av rätten gäller tills vidare intill dess ärendet har avgjorts eller, om utlämning beviljas, intill dess denna har verkställts. Finner högsta domstolen hinder mot utlämning möta enligt 1-10 §§, upphör dock beslutet genast att gälla. Föreligger sådant hinder mot utlämning som avses i 11 § första stycket, gäller beslutet ej under tid då personen med anledning av misstanke om brott som där avses är berövad friheten som anhållen eller häktad eller undergår fängelsestraff eller eljest är omhändertagen på anstalt. Om tvångsmedel gäller vad som i allmänhet är föreskrivet för brottmål. Beslut av rätten gäller tills vidare intill dess ärendet har avgjorts eller, om utlämning beviljas, intill dess denna har verkställts. Finner hinder mot utlämning möta enligt 1-10 §§, upphör dock beslutet genast att gälla. Föreligger sådant hinder mot utlämning som avses i 11 § första stycket, gäller beslutet inte under tid då personen med anledning av misstanke om brott som där avses är berövad friheten som anhållen eller häktad eller undergår fängelsestraff eller annars är omhändertagen på anstalt. Beslut om tvångsmedel kan meddelas även efter det att utlämning har beviljats. Talan mot rättens beslut i fråga om tvångsmedel förs genom besvär till högsta domstolen utan inskränkning till . Rättens beslut i fråga om tvångsmedel överklagas till utan inskränkning till . Den som hålls häktad i utlämningsärendet äger påfordra, att ny förhandling skall äga rum från det beslut senast meddelats. Den som hålls häktad i utlämningsärendet kan begära, att ny förhandling skall äga rum från det beslut senast meddelats. 26 § Chefen för äger medgiva, att den som av främmande stat utlämnas till annan stat må föras genom riket, såframt denne icke är svensk medborgare och ej heller eljest synnerliga skäl äro däremot. Framställning härom göres på diplomatisk väg. Chefen för kan medge, att den som av främmande stat utlämnas till annan stat får föras genom riket, om denne inte är svensk medborgare och det inte heller i övrigt föreligger synnerliga skäl mot detta. Sker utlämningen till , , eller må medgivas, att även svensk medborgare föres genom riket, om hinder ej skulle ha förelegat för utlämning av honom till den mottagande staten enligt 2 eller 4 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . Medgivande får lämnas till att en svensk medborgare förs genom riket, om hinder inte skulle ha förelegat för utlämning av honom till den mottagande staten enligt denna lag eller enligt 2 eller 4 § lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och .