prop · GP034 · 2001-09-28 00:00:00 — I programmen ingår även åtgärder för att stödja samisk kultur- och näringsverksamhet. De nationella programmen för fiskerinäringen och landsbygdsutveckling samt mål 3-programmets åtgärder är integrerade i mål 1-programmen. Ansvarig för genomförandet och därmed förvaltningsmyndighet och utbetalande myndighet är i för och i för Södra skogslänsregionen. Beslut om strukturfondsmedel fattas huvudsakligen av en s.k. struktur- fondsdelegation, som inrättats vid dessa båda länsstyrelser och som be- står av lokala och regionala representanter från samtliga berörda län. Mål 2 i omfattar en stor del av de tidigare mål 2 och 5b-regio- nerna. I och med att blev en del av det nya mål 1 minskade inte den andel av befolkningen som kan omfattas av de geogra- fiska målområdena, vilket den gjorde i övriga medlemsländer. I berör mål 2 således sammanlagt drygt 1,2 miljoner invånare (av befolkningen) i 76 kommuner fördelade på 11 län samt 300 öar utan fast landförbindelse i delar av 14 län. Ytterligare 14 kommuner med ca 315 000 invånare får stöd från regionala fonden fram . Mål 2 i är indelat i fyra programområden. Mål 2 Norra om- fattar 31 kommuner i , och . I Mål 2 Västra ingår 34 kommuner i , och Mål 2 Öarna omfattar samt ca 300 bebodda öar utan fast landförbindelse i 14 län utmed svenska kusten upp till Dessutom ingår öar i de fyra största insjöarna , , I Mål 2 Södra ingår 24 kommuner i , , , och . Den huvudsakliga inriktningen i mål 2-programmen är att skapa goda förutsättningar för ekonomisk tillväxt samt överföring av kunskap från högskolor och universitet till näringslivet. Förvaltningsmyndigheter för mål 2 Norra är i , för mål 2 i län samt för mål 2 Södra och mål 2 Öarna i . Mål 3-programmet omfattar hela , utom mål 1-områdena inom vilka programmet är integrerat i de båda målprogrammen. i programmet mycket stor vikt vid kompetensutveckling för både an- ställda och arbetslösa. Dessutom ingår åtgärder för att stärka de grupper som står utanför eller riskerar att uteslutas från arbetsmarknaden. veckling av kunskap och kompetens ses som nyckelfaktorer för en posi- tiv regional utveckling och tillväxt. Rådet för i ( ) är förvalt- ningsmyndighet och AMS utbetalande myndighet för mål 3-programmet. Interreg III är det finansiellt största gemenskapsinitiativet. att stärka samarbetet över nationsgränser. Interreg III har tre olika inrikt- Interreg IIIA, som syftar till att stärka det gränsregionala samarbetet omfattar i stort samma gränsområden som under tidigare Interreg IIA. Antalet program är emellertid färre eftersom de tre programmen Ett Gränslöst samarbete, Inre Skandinavia och Gröna sam- ordnats till ett program. De tidigare programmen för och Barents har slagits ihop till ett samlat program Nord. Interreg IIIB avser samarbete inom större länderövergripande områ- den, det är en vidareutveckling av det tidigare Interreg IIC och det syftar till samarbete inom regional utvecklingsplanering. Interreg IIIB-program nämligen , och . Programmet för är nytt som Interregprogram och om- fattar samarbete mellan norra delarna av , , och kommer också att kunna medverka på projektnivå. Interreg IIIC avser samarbete mellan regioner som inte gränsar till har för Interreg III tilldelats totalt (inkl. indexuppräkning) från den regionala utvecklingsfonden, eller ca 1,4 miljarder kronor med följande fördelning mellan programmen. (inkl. indexering) (kurs 8,50) Till dessa belopp skall läggas lika mycket i svensk medfinansiering samt finansiering från övriga deltagande länder. Programdokument har utarbetats för alla Interreg IIIA och IIIB pro- gram, totalt åtta stycken och dessa har överlämnats till EG-kommissio- nen . Endast programmen för , Kvarken- MittSkandia, Skärgården och har godkänts av kommis- sionen. Gemenskapsinitiativet avser stadsutveckling och innehåller in- satser som syftar till ekonomisk och social förnyelse i städer. I är det endast delar av stad som deltar i Urban-programmet. har för tilldelats totalt (ca inkl. indexuppräkning) från den regionala utvecklingsfonden. Regeringen lämnade ett programförslag för till kommissionen. Förvaltnings- och utbetalande myndighet är Länsstyrel- sen i län. Leader+ är en fortsättning på Leader II och syftar till att skapa innovativa utvecklingsstrategier för landsbygdsutveckling på lokal nivå. har för Leader+ tilldelats (ca inkl. indexuppräkning) från Europeiska jordbruksfondens utvecklingssektion. Regeringen lämnade ett förslag till nationellt program för Leader+ till kommissionen som godkände programmet . Gles- bygdsverket är förvaltningsmyndighet och utbe- talande myndighet. Equal syftar till att, i samarbete mellan medlemsländerna, främja nya metoder för att motverka all slags diskriminering och ojämlikhet i an- knytning till arbetsmarknaden. har tilldelats totalt (ca inkl. indexuppräkning) från Europeiska socialfonden. Regeringen lämnade ett programförslag till kommis- sionen, vilket därefter har förhandlats och godkänts. Svenska är förvaltningsmyndighet och AMS utbetalande myndighet. Gemenskapsprogrammens rörlighetsinsatser och da Stora insatser görs inom EG:s utbildningsprogram och för att främja rörligheten bland elever, studenter, lärare, forskare och arbetstagare. Rörlighetsåtgärderna syftar till att upp- muntra arbetskraftens rörlighet över nationsgränser, men även mellan regioner inom ett land. Genom ökad rörlighet kan obalanser mellan regioner vad gäller tillgång och efterfrågan på arbetskraft utjämnas. Drygt 5 000 svenskar deltog i studiebesök, praktikperioder och utbyten inom och . En fri och fungerande konkurrens är en av de principer som utgör själva grunden för Europiska Unionen. EG:s konkurrenspolitik syftar till att förstärka den europeiska industrins konkurrenskraft, säkerställa en effek- tiv konkurrens på den inre marknaden och att skapa förutsättningar för väl fungerande varu- och tjänstemarknader. I detta sammanhang bör även WTO:s subventionskod nämnas. Den ställer upp ett antal regler för hur statligt stöd kan ges. De s.k. statsstödsreglerna är en av huvudbeståndsdelarna i EG:s kon- kurrenspolitik. Att reglerna i grunden har en strikt syn på statligt stöd har flera orsaker. Statligt stöd kan skada den fria konkurrensen och där- igenom hindra en effektiv resursfördelning på den inre marknaden. Detta kan ske om mindre effektiva företag tillåts överleva på bekostnad av konkurrenter som är mer effektiva. Stödgivning i okontrollerade former riskerar att leda till subventionskapplöpningar mellan medlemsstaterna, försämrade incitament för företagen att förbättra sin effektivitet och i förlängningen därmed också välfärdsfö rluster till följd av en minskad konkurrenskraft inom EU. Statsstödsreglernas utformning och innebörd Enligt EG-fördraget (artikel 87.1) är allt statligt stöd som snedvrider e ller hotar att snedvrida konkurrensen på den gemensamma marknaden för- bjudet. Ett antal undantag från denna generella princip finns dock och dessa har preciserats genom domstolspraxis och genom av EG-kommis- sionen utarbetade tillämpningsbestämmelser (gemenskapsramar, rikt- Prop. 2001/02:4 linjer och meddelanden etc.). De huvudsakliga undantagsmöjligheter som finns för nationell stö d- givning avser stöd till forskning och utveckling, små och medelstora före tag samt miljöförbättrande åtgärder. Dessutom tillåter stödreglerna att stöd lämnas för utbildning av anställda och för sysselsättnings- skapande åtgä rder. Jämte möjligheterna till undantag för dessa s.k. horisontella åtgärder, ger fördraget också utrymme för stöd till utveck- ling av mindre gynnade regioner. För vissa s.k. känsliga sektorer utnytt- jas särskilda och mer strikta bestämmelser, såsom bil- och syntetfiberin- dustri. Detta gäller också kol- och stålprodukter som fram t.o.m. är underkastade EKSG-fördragets regler. Stöd kan också, under vissa förutsättningar, lämnas för undsättning och omstrukt urering av företag i svårigheter. Möjligheter att lämna stöd inom kulturpolit ikens område finns också. Särskilda möjligheter till stöd finns inom jordbruks- och fiskesektorerna samt inom transportområdet. Kommissionen har i sin övervakande roll fördragsmässigt en mycket stark ställning när det gäller tillämpning och utformning av statsstöd s- reglerna. Grundregeln är att inga nya stödåtgärder får verkställas av medlemsstaterna innan de granskats och godkänts av kommissionen (EG-fördragets artikel 88.3). Det yttersta sanktionsinstrumentet som kommissionen förfogar över är möjligheten att tvinga medlemsstate rna att återkräva stöd från mottagare i de fall stöd utbetalats på fela ktiga grunder. Det utrymme som finns att lämna stöd till ovan nämnda ändamål om- gärdas av mycket detaljerade tillämpningsbestämmelser. Bestämmel- serna har, i synnerhet sett i ett internationellt perspektiv, en unikt styrande funktion. I praktiken är medlemsstaternas frihet att utforma och introducera olika former av företagsstöd väsentligt kringsk uren. I korthet kan sägas att med statsstöd avses alla insatser av ekonomisk natur med offentliga medel som innebär fördelar för enskilda företag, avgränsade grupper av för etag eller branscher. Det bör således noteras att i begreppet statsstöd innefattas också stöd som lämnas med andra offen t- liga medel än statliga, t.ex. kommunala. Mottagare av statsstöd kan också vara andra än företag. Alla aktörer som kan a nses bedriva konkurrensut- satt ekonomisk verksamhet, med eller utan vinstsyfte, kan omfattas. Inga sektorer i ekonomin utesluts på förhand från statsstödsreglernas tillämpningsområde. Ett begränsande kriterium är visserligen att stöd i fördr agets bemärkelse måste påverka samhandeln inom EU. Den praxis som utvecklats kring kriteriets tillämpning innebär dock i praktiken att det som regel kan konstateras att samhandelspåverkan föreligger och därmed undgår endast stöd med mycket marginell och lokal marknads- påverkan gemenskapsdimensionen. Detta gäller också stöd som ge ogra- fiskt riktar sig till marknadsaktiviteter utanför EU. Allt statsstöd till näringslivet omfattas av oavsett om det lämnas enbart som ett nationellt, inklusive kommunalt, stöd eller delvis finansieras med medel från strukturfonderna. Bidrag från struktur- fonderna måste kombineras med svensk offentlig medfinansiering. Ett enskilt företag kan inte få bidrag från strukturfonderna utan att det är för- enligt med de villkor som gäller för nationellt företagsstöd och lämnas inom ramen för av ko mmissionen godkända stödformer eller i form av s.k. försumbart stöd. Med försumbart stöd avses sådant stöd som be- loppsmässigt begränsas till maximalt per företag . Några erfarenheter av i svenskt perspektiv är först genom och sedan genom EU-medlemska- pet bundet av de regelverk som styr den inre marknaden, däribland reglerna om statligt stöd. Gen erellt sett har detta inte inneburit några radikalt omvälvande förändringar i den nationella stödgivningen i . Den inriktning av EG:s stat sstöds- politik, som omnämnts ovan, kan i sina huvuddrag knappast säga a vvika från etablerade svenska synsätt. De undantagsmöjligheter som fö rdraget ger motsvarar i mångt och mycket den inriktning av stödpolitiken som själv tillämpat inom ramen för den s.k. generella näringspol itiken och de insatser som görs inom regionalpolitiken. I en del avseenden är det emellertid möjligt att hitta skiljelinjer mellan nations- respektive gemenskapsnivå. Det kanske tydligaste exemplet av- ser EG:s politik inom varvsnäringen. har under mer än ett decen- nium drivit en ensidigt mycket strikt linje medan andra medlemsländer utnyttjat de uppenbart generösa stödmöjligheterna för varvsnäringen. Men också omstruktureringsstöd till företag i kris synes inom EU b e- traktas mer positivt än vad som varit förhärskande i ige. Det nu sagda innebär inte att det inom enskilda områden eller i fråga om vissa stödåtgärder har saknats konkreta tvisteämnen. I själva verket har vissa delar av den svenska regionalpolitiken varit kritisk från gemen- skapssynpunkt. Det gäller i första hand de åtgärder som innebär driftstöd till företag, såsom de regionalt nedsatta socialavgifterna men också det särskilda regionala transportstödets tillämpning för bilindustrin (Lastvagnar i ). I dessa fall har kommissionen tagit beslut om att befintliga stöd skall avvecklas. Till detta kommer att haft svårig- heter att behålla och utforma den geografiska omfattningen av stödområ- dena, vilket innebär att befolkningsandelen som omfattas av regional- stödsmöjligheter up pgår till . Detta är en minskning i förhållande till föregående period och endast ett annat EU- land, , har en mindre befolkningsandel i stödområde. Som jämförelse kan nämnas att har en befolkningsandel i stö dområde motsvarande , och 100 pro- cent. Utvecklingstendenser inom statsstödsområdet Prop. Inom EU utgör kontroll av statligt stöd ett sammanhållet och lätt urskilj- bart politikområde och det har i takt med de ökade amb itionerna för den inre marknadens utveckling också fått en allt större betydelse. Inte rnatio- naliseringen och utvecklingen mot alltmer integrerade marknader, till- sammans med en ökad medvetenhet om negativa effekter av nationell stö dgivning, har bidragit till att statsstödsfrågorna kommit alltmer i fo- kus. och arbetet med utvidgningen av EU medverkar också till statsstödsfrågo rnas ökande betydelse. De stora volymerna stöd inom EU har föranlett såväl som att peka på nödvändigheten av att minska den nationella stö dgivningen. Stora volymer stöd i medlemsstaterna ligger inte i linje med principerna om en väl fungerande inre marknad. Vidare innebär den sneda fördelningen av stödgivningen inom EU (de rika län- derna ger sammantaget väsentligt mer stöd än de fattiga) en risk att man cementerar skillnaderna i utvecklingsnivå mellan olika medlemsstater och därmed en motsättning till EU:s målsättningar om utjämning och sammanhållning. Svårigheterna att radikalt minska stödgivningen inom EU är dock inte obetydliga. Kommissionen, som fördragsmässigt har rollen att tillämpa fördr agets regler om statligt stöd, har tagit olika steg för att strama upp stödmö jligheterna. Det kanske tydligaste exemplet gäller regionalt stöd, för vilket kommissionen beslutat om minskade maximala stödnivåer för investeringsstöd och minskad geografisk omfattning av de nationella stödområdena. Det sis tnämnda utgör även en anpassning med hänsyn till en kommande utvidgning av EU. Åtgärderna innebär dock inte några garantier för att väsentliga mins k- ningar av stödvolymerna inom EU kommer till stånd. Fördraget medger alltjämt att stöd av olika slag lämnas och det finns inga begränsningar för de enskilda medlemsstaternas möjligheter att disponera budgetmedel för statligt stöd inom det givna regelverket. Det kan också noteras att stats- stödsreglerna, till följd av utvecklingen inom andra politikområden, i viss mån förändras i riktning mot mer generösa tillämpningsmöjligheter. Exempel som kan nämnas är miljöområdet där kommissionen beslutat om nya riktlinjer för statligt mi ljöstöd. Det har, till följd inte minst av utvecklingen på global nivå med antagande av Kyoto- protokollet, uppstått ett ökat behov att ge utrymme för medlem sstaterna att minska utsläppsnivåer m.m., bland annat med åtgärder som innefattar statligt stöd till företag. Ett annat exempel där steg tagits för ett ökat ut- rymme för statligt stöd är riskkapitalo mrådet. I ett särskilt meddelande har kommissionen angivit principer för att godta statligt stöd i syfte att öka tillgången på riskkapital för i första hand mindre och medel- stora företag i tidiga utvecklingsfaser. Denna utveckling skall ses i ljuset av de inom EU konstaterade bristerna vad gäller tillgången på riskkapital i förhållande till situationen hos viktiga konkurrentländer. Huruvida dessa förändringar i regelverken kan komma att b idra till en totalt ökad stödgivning inom EU återstår att se. En utvecklingstendens inom statsstödsområdet gäller senare tids för- ändringar av de procedurella förfarandena. Införandet av s.k. grupp- undantag för vissa typer av stöd ger ökad frihet för medlemsstaterna att introducera stöd utan att invänta kommissionens godkännande. Det inn e- Prop. 2001/02:4 bär också minskad arbetsbörda för kommissionen och bättre möjligheter att koncentrera sig på ärenden som från konkurrenssynpunkt är av större vikt. Förutsättningen för detta är att kommissionen har kunnat introdu- cera särskilda och mycket precisa fö rordningar som anger kriterier för stöd som på förhand kan anses förenliga med EG-fördraget. har nyordningen gällt stöd till små och medelstora företag samt stöd till u t- bildning av anställda. En gruppundantagsförordning har även införts gällande s.k. försumbart stöd. Det bör noteras att denna nyor d- ning inte i sig innebär vidgade möjligheter att lämna stöd. kan utvecklingen med enklare procedurer förväntas också omfatta andra stöd med horisontella ändamål. Den långsiktiga färdriktningen pekar av allt att döma mot ett minskat utrymme för statligt stöd till näringslivet. Kommi ssionens grundläggande strävan vid reformeringen av regelverket är att gra dvis minska utrymmet för stöd och har understrukit nödvän- digheten att minska volymen stöd inom EU. Detta slogs fast vid topp- mötet i där det också fra mhölls att stöd i högre grad måste sty- ras mot horisontella åtgärder som ligger i gemensk apens intresse (och därmed bort från s.k. ad hoc-stöd till företag i svårigheter och sektoriellt stöd till utsatta bra nscher). Detta har också bekräftats och preciserats senast vid toppmötet i . Statsstödsreglerna och regional utveckling i Som framgått ovan har statsstödsreglerna konsekvenser inom olika poli- tikområden och i en rad situationer. Vid utformningen av en politik för regional utveckling i hela erbjuder de såväl möjligheter som b e- gränsningar för olika företagsinriktade insatser. Stat sstödsreglerna sätter nu och således en yttre ram för de nati onella möjligheterna att utforma olika former av företagsstöd. För utformningen av politiken och de helhetsprioriteringar som görs är detta en viktig omständighet att be- akta. De länder som ansökt om medlemskap i kan successivt komma att bli medlemmar i den takt de uppfyller de villkor som gäller. Den andra sammanhållningsrapport som presente- rade innehåller en analys av förutsättningarna för sam- manhållningspolitiken i en utvidgad union med 27 medlemsstater. Rapporten skall utgöra ett underlag för en bred diskussion om utform- ningen av EG:s struktur- och regionalpolitik efter 2006. I rapporten kon- stateras att följande faktorer härvid är särskilt viktiga att beakta; de stora sociala, ekonomiska och regionala skillnader som uppstår efter utvidg- ningen, de långtgående sociala och ekonomiska effekter som är resultat av ökad globalisering, den europeiska ekonomins omvandling till mer kunskapsbaserade verksamheter samt förändringar i befolkningsstruktu- ren, m.m. I sammanhållningsrapporten beskrivs ett antal regiontyper som kan Prop. 2001/02:4 vara framtida möjliga utvecklingsområden. Sex av dessa har en uttalad De är följande: ·De minst utvecklade regionerna förblir huvudprioriterade inom EG:s sammanhållningspolitik. I analysdelen av rapporten framgår att det finns stora skillnader ifråga om inkomster och utvecklingsmöjligheter mellan de minst utvecklade regionerna och övriga delar av unionen. Även om en viss utjämning har skett inom EU 15 kommer gapet att vidgas igen efter utvidg ningen. ·Stadsutveckling: Städerna är viktiga för att genomföra en strategi för hållbar utveckling och sammanhållning. ·Diversifiering på landsbygden: Den framtida utvecklingen av landsbygden är beroende av kopplingen till andra områden, inklusive städer. ·Gränsöverskridande, transnationellt och interregionalt, sam arbete är nödvändigt för att öka integrationen inom unionen och minska de hinder som skapas av nationella gränser. ·Områden som genomgår strukturomvandling. ·Områden med svåra geografiska och naturbetingade nackdelar. Härutöver beskrivs fyra mer generella utvecklingsområdena som inte är geografiskt avgränsade. De är följande: ·Fler och bättre jobb: I vissa delar av unionen skapas för få arbetstillfällen. Stora skillnader i utbildnings- och kompetensnivå försvårar ekonomisk och social utjämning mellan regioner. ·Stöd för den nya ekonomin och kunskapssamhället: För att säker- ställa en god kunskapsnivå om datorer och dess användning inom hela unionen fordras insatser för att undvika att en del utestängs från informationssamhället. ·Främja social integration: Fattigdom och social utslagning ligger på en oacceptabelt hög nivå i unionen. Orsakerna har ofta sin grund i situationen på arbetsmarknaden och svårigheterna för dem som saknar nödvändig yrkeskunskap för att konkurrera om de lediga jobben. ·Jämställdhet: Tillträde till arbetsmarknaden för både kvinnor och män är både en fundamental rättighet och en nödvändighet för ekonomisk tillväxt. Kommissionens konkreta förslag om hur den framtida politiken bör ut- formas avses presenteras i en tredje sammanhållningsrapport /2004. Koncentration av stödet till produktivitetshöjande insatser I rapporten framhålls att unionens sammanhållningspolitik måste kon- centreras till att stödja de faktorer som har störst betydelse för att främja konkurrenskraft och minska regionala obalanser. Detta innebär i korthet fortsatta insatser för såväl investeringar i humankapital som fysiska inve- Kommissionen anser att produktiviteten är en nyckelfaktor för Prop. 2001/02:4 ekonomisk tillväxt och att den till största delen är beroende av arbets- kraftens kompetens, infrastrukturens kvalitet samt näringslivets förmåga till innovationer. Ansträngningarna att öka produktiviteten och på så sätt främja den ekonomiska tillväxten för vår generation får emellertid inte ske på bekostnad av kommande generationers möjligheter. Utvecklingen måste med andra ord vara långsiktigt hållbar. Den beskrivning som görs i rapporten av nationella, regionala och sociala skillnader pekar på ett ökat behov av sammanhållningspolitik i en utvid- gad union. Den största delen av de framtida finansiella resurserna kommer oundvikligen att behövas i de nya medlemsländerna men det kommer fortfarande att finnas regioner i nuvarande EU 15 som har stora svårigheter. Genom Berlinöverenskommelsen om EG:s budget för 20002006 fast- ställdes strukturfondernas storlek till av BNP i en union som 2006 förväntas bestå av 21 medlemsländer. Samma procenttal bör enligt rapporten vara utgångspunkten för framtida finansieringsdiskussioner. Innan frågan om finansiering diskuteras bör medlemsländerna dock vara överens om innehållet i sammanhållningspolitiken. Under innevarande period finns också ett tak för överföringar från strukturfonderna och sammanhållningsfonden på av ett lands BNP . I rapporten sägs att frågan om ett tak och nya med- lemsländers absorptionsförmåga måste övervägas noga med hänsyn till de enorma utvecklingsbehov som finns i kandidatländerna. 6.4Det regionala utvecklingsperspektivet inom den Europeiska unionen En utvidgning av den Europeiska unionen och reformering av , och även EG:s jordbrukspolitik, ökar kraven på en allsi- dig bedömning av olika insatsers rationalitet och sammanhang i ett re- gionalt perspektiv. Att anlägga ett regionalt, eller territoriellt, perspektiv innebär för det första att utgå från olika regioners förutsättningar att ut- vecklas på ett långsiktigt och hållbart sätt, dvs. såväl ekonomiskt och socialt som ekologiskt. Det innebär för det andra att lägga en grund för ökad samverkan över administrativa gränser, mellan nationer och mellan olika politikområden. I det europeiska perspektivet är det uppenbart att stora städer och stadsregioner kommer att spela en avgörande roll för den framtida eko- nomiska utvecklingen. Den helt dominerande regionen vad beträffar ekonomisk utveckling är det centrala västeuropeiska om- rådet med , och som tyngdpunkter. Det finns emel- lertid en potential för betydligt ökad aktivitet i flera områden t.ex. i .