prop · GO0378 · 2001-01-01 00:00:00 — Privatpraktiserande läkare bör medges möjlighet att uppbära läkarvårdsersättning så länge som läkaren bedriver läkarverksamhet. anser vad gäller anställda sjukgymnaster att gränsen för avgångsskyldighet bör vara eftersom denna gräns finns inom ålderspensionssystemet. Förbundet betonar dock att betingelserna för egna företagare är annorlunda eftersom ersättningsetablering inte finns. Till följd av detta kan en sjukgymnast som arbetar i gruppraktik där en kollega går i pension rent praktiskt ha svårt att driva verksamheten och därmed få svårt att arbeta till . Skälen för regeringens förslag: Det är väsentligt att möjligheten till att arbeta efter är reell och att inte andra regler motverkar detta. Som en konsekvens av den föreslagna höjda åldern för avgångsskyldighet för arbetstagare föreslås att även åldersgränsen i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning (LOL) för privata läkare och lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik (LOS) för privata sjukgymnaster skall höjas till den höjda nivån för avgångsskyldighet, dvs. Regeringen anser det däremot inte rimligt att föreslå ytterligare höjning av åldersnivån för läkarvårdsersättning och ersättning för sjukgymnastik ovanför den generella gränsen för avgångsskyldighet. Gränserna bör enligt regeringens uppfattning följas åt. Det bör i sammanhanget betonas att ålderspensionssystemet saknar en övre gräns för såväl intjänande av pensionsrätt som uttag av pension. 67-årsgränsen har därför ingen direkt anknytning till reglerna om ålderspension lika litet som en 70-årsgräns skulle ha det. Den höjda gränsen bör gälla för alla som vid ikraftträdandet är . Delegationen för samverkan mellan offentlig och privat hälso- och sjukvård har lämnat slutbetänkandet (SOU 1997:179). Utredningen föreslår att förutsättningarna för de privata vårdgivarna bör vara lika över hela landet. Även andra legitimerade vårdgivare än läkare och sjukgymnaster skall omfattas av samma grundläggande villkor. Förslaget innebär bl.a. att nu gällande lagstiftning rörande villkoren för läkare och sjukgymnaster, , upphävs och ersätts med en lag om etablering för enskilda vårdgivare med vårdavtal. Frågan om sjukvårdsupphandling har utretts i betänkandet Upphandling av hälso- och sjukvårdstjänster (SOU 1999:149). Utredningarna är under beredning inom . 8.5.4 Tandvårdsersättning Regeringens förslag: Åldersgränsen för tandvårdsersättning till vårdgivare för vård utförd av tandläkare och tandhygienist i lagen (1962:381) om allmän försäkring höjs från 65 till . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att en gräns är bättre än . Förbundet anser vidare att undantag från gränsen skall kunna medges på samma sätt som för läkare. Skälen för regeringens förslag: En tandläkare eller tandhygienist kan arbeta vidare men får då ingen tandvårdsersättning från utan måste ta ut hela behandlingsarvodet av patienten. Det medför att vårdgivaren inte konkurrerar på samma villkor som sina yngre kollegor. Om denna åldersgräns bibehålls så skulle gränsen, på samma sätt som gäller för läkare och sjukgymnaster, i praktiken fungera som ett arbetshinder som motverkade syftet med den höjda åldern för avgångsskyldighet. Som angetts i promemorian finns det starka principiella skäl för att det skall vara möjligt att arbeta längre än till och att denna möjlighet skall vara generell. Det är då väsentligt att undanröja faktiska hinder. Det föreslås således att den nu gällande åldersgränsen höjs från 65 till . Åtgärden bedöms också leda till att bristen på vårdgivarresurser i detta avseende på vissa ställen i landet kan avhjälpas betydligt. För läkarvårdsersättning och ersättning för sjukgymnastik kan medge undantag från åldersgränsen. Till skillnad mot läkarna och sjukgymnasterna är dock flertalet tandläkare inte knutna till varför en motsvarande undantagsbestämmelse inte är aktuell här. Den höjda gränsen bör gälla för alla som vid ikraftträdandet är . 9 Konsekvenser Den föreslagna regleringen med en tvingande bestämmelse i anställningsskyddslagen som ger arbetstagare rätt att arbeta till samt den föreslagna förändringen beträffande bland annat turordningsreglerna kan komma att påverka såväl små som stora företag. Kostnaderna kan komma att öka avseende löner, men även beträffande arbetsanpassningsåtgärder och rehabilitering. För ett litet företag kan dessa kostnader innebära en högre belastning jämfört med för ett stort företag. Särskilt höga kostnader riskerar de arbetsgivare som har anställda med låga åldrar för avgångsskyldighet, t.ex. teatrarna och Försvarsmakten. Det är emellertid inte möjligt att bedöma hur stort antal arbetstagare som kommer att utnyttja möjligheten att kvarstå i anställning till . De ekonomiska konsekvenser som kan uppstå i anledning av förslagets effekter på kollektivavtal går inte heller att förutse. Vidare kan den föreslagna regleringen, som tidigare nämnts, komma att medföra en ökning av antalet tvister i domstol. Det är dock svårt att bedöma i vilken utsträckning så kommer att bli fallet. Klart är dock att en sådan process skulle få större konsekvenser för små företag än för stora. Förslagen kan komma att bidra till en ökning av arbetskraftsutbudet. Detta får i så fall en positiv effekt på möjligheten att möta den arbetskraftsbrist som den demografiska utvecklingen kommer att medföra. Förslagen vad gäller höjda åldersgränser för läkarvårdsersättning, tandvårdsersättning respektive ersättning för sjukgymnastik medför att de berörda yrkeskategorierna efter fyllda konkurrerar på lika villkor som sina yngre kollegor, för det fall de väljer att fortsätta arbeta till . Näringslivets företrädare har fått möjligheter att lämna synpunkter på förslaget enligt vad som beskrivs i avsnitt 3. Av dessa synpunkter har det dock inte framkommit att de föreslagna lagändringarna särskilt skulle missgynna små företag. Ur jämställdhetssynpunkt görs bedömningen att betydelsen av förslagen är marginell. Eftersom kvinnor barnen växer upp fortfarande ofta arbetar deltid skulle förslaget kunna medföra att kvinnor genom att arbeta längre upp kan höja sin pension. Å andra sidan är det svårt att bedöma hur många som kommer att välja att kvarstå i anställningen. 10 Ikraftträdande Regeringens förslag: Lagarna skall träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttalat sig om själva ikraftträdandetidpunkten. Skälen för förslaget: Anställningsskyddslagens ikraftträdandebestämmelse anger tidpunkten för när bland annat nya giltiga avtal - såväl kollektivavtal som enskilda avtal - om avgångsskyldighet inte längre får träffas. Det är angeläget med ett snabbt ikraftträdande. I promemorian föreslås ikraftträdandetidpunkten till . Det föreslås dock nu att lagarna skall träda i kraft . Regeln kompletteras med särskilda övergångsbestämmelser, se avsnitt 8.1. 11 Författningskommentar 11.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd 5 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.2. Punkten 5 har ändrats på så sätt att möjligheten till tidsbegränsad anställning inte längre knyts till pensionering och tidpunkten i avtal om avgångsskyldighet, eftersom några sådana avtal i fortsättningen inte kommer att finnas. I stället har angetts att avtal om tidsbegränsad anställning medges när arbetstagaren fyllt . Bestämmelsen är även fortsättningsvis dispositiv för arbetsmarknadens parter. 32 a § Bestämmelsen, som är ny, har behandlats i avsnitt 8.1. Paragrafen ger arbetstagaren rätt att kvarstå i anställningen till utgången av den månad då han eller hon fyller . Detta gäller dock inte om annat följer av anställningsskyddslagen, t.ex. att det föreligger saklig grund för uppsägning eller skäl för avskedande. Arbetstagaren kan säga upp sig när han eller hon inte längre vill kvarstå i anställningen, t.ex. för att gå i pension. En arbetsgivare som anser att en arbetstagare inte orkar fullgöra sitt arbete och därför inte bör kvarstå i sin anställning får säga upp arbetstagaren enligt sedvanliga regler om uppsägning. Det innebär att arbetsgivaren måste kunna påvisa saklig grund för uppsägning enligt 7 § anställningsskyddslagen. I sådana situationer får således en individuell bedömning av en arbetstagares förmåga göras. Regeln innebär att det inte kommer att vara tillåtet att träffa avtal om avgångsskyldighet , vilket följer av 2 § andra stycket anställningsskyddslagen. Detta gäller såväl kollektivavtal som enskilda avtal. Bestämmelsen är tvingande. Avtal om ålder för när arbetstagaren har rätt att lämna anställningen med pension kan emellertid träffas även . 33 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 8.3 och innehåller regler om förfarandet när arbetsgivaren önskar att arbetstagaren skall lämna sin anställning vid ålderspension eller förtidspension. Första stycket reglerar det förenklade förfarande som gäller när en arbetsgivare vill att arbetstagaren skall lämna sin anställning på grund av ålder. Bestämmelsen har ändrats i konsekvens med den nya bestämmelsen i 32 a § på så sätt att tidpunkten bestäms till utgången av den månad arbetstagaren fyller . I tredje stycket har införts införs en justering till att avgångsskyldighet inträder enligt 32 a §. Därvid gäller att en arbetstagare, som är kvar i anställningen efter fyllda inte kan göra anspråk på fortsatt arbete i turordnings- och företrädessituationer. Också kortare uppsägningstid gäller för dessa arbetstagare. Bestämmelsen är även fortsättningsvis dispositiv för arbetsmarknadens parter. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Lagändringarna träder i kraft . En övergångsbestämmelse har införts som anger att kollektivavtal som ingåtts före lagens ikraftträdande gäller utan hinder av 32 a § fram till dess avtalet löpt ut, dock längst till och med utgången av . De kollektivavtal som reglerar tidpunkten för avgångsskyldighet kommer att sakna verkan i den delen, för det fall de inte löpt ut vid utgången av . Hur det rättsligt förhåller sig med giltigheten av de inte utlöpta kollektivavtalen i andra hänseenden är en tolkningsfråga som får avgöras från fall till fall med utgångspunkt inte bara i de förutsättningar som gällde vid avtalets tillkomst och den förändring av dessa förutsättningar som de nya lagreglerna utgör, utan även i en rad andra omständigheter som brukar läggas till grund för domstolarnas avtalstolkning. Pensionsplanen för arbetstagare hos staten m.fl. (PA-91) och därtill anslutande föreskrifter har genom förordningen (1991:1427) om tjänstepension och tjänstegrupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning gjorts tillämplig på vissa arbetstagare med icke-statlig anställning. I förordningen finns föreskrifter som bland annat reglerar tidpunkten för avgångsskyldighet för vissa icke-statligt anställda. Av 1 § framgår att PA-91 skall tillämpas på de arbetstagare som anges i bilaga A till förordningen samt på de arbetstagare som har personlig pensionsrätt enligt särskilt beslut av regeringen eller . Av 4 § framgår att en arbetstagare som har en lägre pensionsålder än är avgångsskyldig vid utgången av den kalendermånad då i bilaga B angiven ålder uppnås, om inte arbetsgivaren medger annat. Vidare framgår av 6 § att en arbetstagare, som uppnått pensionsåldern men inte den tidpunkt då avgångsskyldighet föreligger, är skyldig att avgå om det kan antagas att han kan utföra sitt arbete på ett tillfredsställande sätt, ett kvarstående i anställningen på grund av arbetets särskilda art innebär risk för hans egen eller andras säkerhet eller hälsa, hans avgång från anställningen är önskvärd i samband med omorganisation, som berör hans tjänsteställe, eller rationalisering av arbetsförhållandena på tjänstestället. Åldern för avgångsskyldighet är således antingen på grund av bestämmelserna i genom hänvisningen från 1 §, eller eller lägre för de arbetstagare som framgår av bilaga B till förordningen. Genom övergångsbestämmelsen kommer de föreskrifter av vilka följer avgångsskyldighet enligt förordningen i dess lydelse , att tillämpas till utgången av , om PA-91 inte upphört att gälla. De enskilda avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare om ålder för avgångsskyldighet som träffats före lagens ikraftträdande kommer att gälla även fortsättningsvis. I denna del har det inte ansetts erforderligt med någon övergångsbestämmelse, eftersom i svensk rätt den principen råder att materiella regler normalt blir tillämpliga endast på sådana rättsförhållanden som uppkommer efter den nya lagens ikraftträdande (se prop. 1975/76:105 s.520). 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring I 4 kap. 4 § i dess gällande lydelse anges att livränta utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller . Före fanns en särskild garantiregel som innebar att egenlivränta i vissa fall kunde fortsätta att utges efter denna ålder. I övergångsbestämmelser till lagändringen 1999 (SFS 1998:678) anges att äldre bestämmelser i paragrafen fortfarande gäller för personer födda eller tidigare. I ett nytt andra stycke anges nu att livränta under vissa förutsättningar kan utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller . För att livränta skall kunna beviljas efter krävs att skadan skall ha inträffat den månad som den försäkrade fyller eller senare och att den försäkrade skall vara sjukpenningförsäkrad enligt 3 kap. AFL. Denna nya bestämmelse gäller alla förvärvsarbetande, även de som är födda eller tidigare. Den tidigare nämnda övergångsbestämmelsen för denna ålderskategori gäller fortfarande för skador som inträffat före medan den nya bestämmelsen endast gäller för livränta för tiden . 11.3 Övriga lagförslag Ändringarna är en följd av att nuvarande åldersgräns i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik, samt i lagen (1962:381) om allmän försäkring om tandvårdsersättning till vårdgivare för vård utförd av tandläkare och tandhygienist, höjs till . Departementspromemorians lagförslag Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd Härigenom föreskrivs att det i lagen (1982:80) om anställningsskydd skall införas en ny paragraf, 32 a §, med följande lydelse samt att rubriken närmast före 33 § skall sättas närmast före 32 a §. 32 a § Ett avtal som föreskriver skyldighet för en arbetstagare ett avgå med ålderspension är utan verkan i den delen. I stället skall gälla en avgångsskyldighet från den dag arbetstagaren fyller . Förteckning över remissinstanser Remissyttranden över Höjd ålder för avgångsskyldighet till (Ds 1999:39) har avgetts av Hovrätten för , , , , , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , , , Arbetarskyddsstyrelsen, Arbetsdomstolen, , , , Kooperationens (), i (LO), , gemensamt från () och (), Akademikers (), (), , , , och . Synpunkter har på eget initiativ inkommit från och . Sammanfattning av promemorians förslag I promemorian Rätt att arbeta till presenteras ett förslag som skiljer sig från det tidigare i departementspromemorian Höjd ålder för avgångsskyldighet till (Ds 1999:39) förordade förslaget. Det föreslås en ny tvingande bestämmelse i anställningsskyddslagen som ger en arbetstagare rätt att kvarstå i anställningen till . Den föreslagna regleringen innebär att det fortsättningsvis inte kommer att vara tillåtet att träffa avtal om avgångsskyldighet . En övergångsbestämmelse föreslås om att kollektivavtal som ingåtts före lagens ikraftträdande gäller trots den nya tvingande bestämmelsen i anställningsskyddslagen fram till dess avtalet löpt ut, dock längst till och med utgången av . Vidare föreslås en höjning av åldersgränsen för när en arbetstagare endast har en månads uppsägningstid och inte företrädesrätt från 65 till . Bestämmelsen som ger möjlighet till tidsbegränsad anställning av den som pensionerats ändras så att tidsbegränsad anställning blir möjlig av den som fyllt . I promemorian föreslås också ändringar i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik samt i lagen (1962:381) om allmän försäkring. En person som arbetar och är försäkrad för sjukpenning efter att ha fyllt 65, men inte och till följd av arbetsskada under den tiden får sin arbetsförmåga bestående nedsatt skall ha rätt till livränta enligt bestämmelserna i lagen om arbetsskadeförsäkring. Åldersgränsen för läkarvårdsersättning, tandvårdsersättning respektive ersättning för sjukgymnastik föreslås höjd från till . Vad gäller rätt till arbetslöshetsersättning och möjlighet till deltagande i arbetsmarknadspolitiska program föreslås ingen ändring av nuvarande regler. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Promemorians lagförslag Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:80) om anställningsskydd dels att rubriken närmast före 33 § skall utgå, dels att 5 och 33 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 32 a §, och närmast före 32 a § en ny rubrik av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5 §1 Avtal om tidsbegränsad anställning får träffas i följande fall: 1. Avtal , viss säsong eller visst arbete, om det föranleds av arbetets särskilda beskaffenhet. Avtal som avser vikariat, praktikarbete eller feriearbete. Avtal , dock sammanlagt högst , om det föranleds av tillfällig arbetsanhopning. Avtal som gäller för tiden till dess arbetstagaren skall börja sådan tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt, som skall pågå mer än . Avtal som avser anställning efter pensionering, om arbetstagaren har uppnått den ålder som medför skyldighet att avgå från anställningen med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, när arbetstagaren har fyllt . Avtal , när arbetstagaren har fyllt . Om en arbetstagare har varit anställd hos arbetsgivaren som vikarie i sammanlagt , övergår anställningen till en tillsvidareanställning. Rätt att kvarstå i anställningen till m.m. 32 a § En arbetstagare har rätt att kvarstå i anställningen till utgången av den månad då han eller hon fyller , om inte annat följer av denna lag. 33 §2 En arbetsgivare, som vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning när arbetstagaren uppnår den ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid fyllda , skall skriftligen ge arbetstagaren besked om detta minst en månad i förväg. Om en arbetsgivare vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning vid utgången av den månad han eller hon fyller skall arbetsgivaren skriftligen ge arbetstagaren besked om detta minst en månad i förväg. Om en arbetsgivare vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning i samband med att arbetstagaren får rätt till hel förtidspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, skall arbetsgivaren skriftligen ge arbetstagaren besked om detta så snart arbetsgivaren har fått kännedom om pensionsbeslutet. En arbetstagare som har fyllt eller uppnått den lägre ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension har inte rätt till längre uppsägningstid än en månad och har inte heller företrädesrätt enligt 22, 23, 25 och 25 a §§. En arbetstagare som har fyllt har inte rätt till längre uppsägningstid än en månad och har inte heller företrädesrätt enligt 22, 23, 25 och 25 a §§. Alternativ 1 Denna lag träder i kraft . Kollektivavtal, som har ingåtts före lagens ikraftträdande, gäller utan hinder av 32 a § till dess avtalet löpt ut, dock längst till och med utgången av . Alternativ 2 Denna lag träder i kraft . Kollektivavtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande är utan verkan i den mån avtalet innefattar avvikelser från lagen. Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 kap. 4 §1 Livränta utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller . Livränta utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller , om inte annat anges i andra stycket. Livränta utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller , om skadan inträffar den månad som den försäkrade fyller eller . En förutsättning för rätt till sådan livränta är att den försäkrade är sjukpenningförsäkrad enligt 3 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 §1 Läkarvårdsersättning lämnas inte till en läkare som är anställd i något landstings hälso- och sjukvård eller i ett bolag eller annan juridisk person inom hälso- och sjukvården som har ett rättsligt bestämmande inflytande i. Ersättning kan dock lämnas om läkaren är tjänstledig och vikarierar för en annan läkare. Läkarvårdsersättning lämnas inte till en läkare för verksamhet inom företagshälsovård. Läkarvårdsersättning lämnas inte heller till en läkare som vid vårdtillfället har fyllt om inte medger något annat. Läkarvårdsersättning lämnas inte heller till en läkare som vid vårdtillfället har fyllt om inte medger något annat. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 §1 Sjukgymnastikersättning lämnas inte till en sjukgymnast som är anställd i något landstings hälso- och sjukvård eller i ett bolag eller annan juridisk person inom hälso- och sjukvården som har ett rättsligt bestämmande inflytande i. Ersättning kan dock lämnas om sjukgymnasten är tjänstledig och vikarierar för en annan sjukgymnast. Sjukgymnastikersättning lämnas inte till en sjukgymnast för verksamhet inom företagshälsovård. Sjukgymnastikersättning lämnas inte heller till en sjukgymnast som vid behandlingstillfället har fyllt om inte medger något annat. Sjukgymnastikersättning lämnas inte heller till en sjukgymnast som vid behandlingstillfället har fyllt om inte medger något annat. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän försäkring1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 3 §2 Ersättning för tandvård lämnas om vården ges vid en folktandvårdsklinik, en högskola där odontologisk utbildning och forskning bedrivs eller annars genom det allmännas försorg. Ersättning lämnas också om vården ges hos en enskild näringsidkare, ett bolag eller annan juridisk person, under förutsättning att vårdgivaren är uppförd på en förteckning som upprättats av den allmänna . För att bli uppförd på en förteckning enligt första stycket skall vårdgivaren antingen själv vara legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist eller ha tillgång till en eller flera legitimerade tandläkare eller tandhygienister. Vidare krävs att vårdgivaren har F-skattsedel. Ersättning lämnas enligt grunder som regeringen fastställer. Ersättning lämnas endast om tandvården utförts av en legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist som inte har fyllt . Ersättning lämnas enligt grunder som regeringen fastställer. Ersättning lämnas endast om tandvården utförts av en legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist som inte har fyllt . Ersättning lämnas inte för tandvård åt en försäkrad som fyller högst under det år då vården ges. Om avgiftsfri tandvård åt sådan försäkrad föreskrivs i tandvårdslagen (1985:125). Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanser Remissynpunkter över promemorian Rätt att arbeta till har lämnats av Hovrätten för , , , , , , , , vid , , , (JämO), , i (LO), Akademikers (), gemensamt från (), () och (), , (), , , , samt gemensamt från , , och