prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — Mot denna bakgrund har kommissionen lagt fram ett förslag till direktiv om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares rättsliga ställning. Inom EU har en särskild fond inrättats för insatser för asylsökande och återvändande samt för integrationsinsatser. Bidrag kan lämnas bl.a. till kommuner, frivilligorganisationer, folkrörelser och universitet. Medlemsstaterna har tilldelats medel ur flyktingfonden . I är ansvarig myndighet gentemot kommissionen och prövar frågor om stöd till insatser från fonden efter att ha hört . har merparten av projekten i som fått stöd ur fonden en inriktning på integration. 13.7Etableringsrätt och erkännande av kompetensbevis Inom gemenskapen finns ett antal direktiv som syftar till att uppnå fri rörlighet för arbetstagare, etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster. Huvuddelen av direktiven omfattar särskilda yrkesområden och innebär en harmonisering av lagstiftningen. De senare direktiven är antagna med hänsyn till subsidiaritetsprincipen och är mer generella till sin karaktär. Syftet med dessa direktiv är att undanröja de hinder för den fria rörligheten för personer som medlemsstaternas olika krav på kompetensbevis för utövande av en viss yrkesverksamhet utgör. Den form av hinder som dessa personer kan möta är att ett annat land har särskilda restriktioner för ett visst yrke som innebär att yrkesutövaren måste ha ett särskilt nationellt behörighets- eller kompetensbevis. 13.7.1 Nytt direktiv om examenserkännande ett resultat av Kommissionen lade fram ett förslag till ett nytt direktiv som syftar till att ändra i vissa äldre direktiv om ömsesidigt erkännande av examens- och kompetensbevis. Direktivet är ett resultat av den första fasen av kommissionens initiativ om en förenklad lagstiftning inom inre- marknadsområdet (SLIM). Av de direktiv som berörs är tolv sådana som omfattar enskilda yrkesgrupper inom främst hälso- och sjukvården och garanterar auto- matiskt erkännande i ett annat medlemsland för personer som har ett examensbevis i enlighet med direktivets krav (de s.k. sektorsdirektiven). Två direktiv är mer generella och omfattar de yrkesgrupper som är reglerade i värdlandet. En av de viktigaste ändringarna gäller de generella direktiven (89/48/EEG och 92/51/EEG) som anpassas till beslut i De behöriga myndigheterna blir därmed skyldiga att vid en bedömning av en sökandes examensbevis och kvalifikationer också ta hänsyn till den kompetens som har fåtts genom utbildning och yrkeserfarenhet efter examen. Vidare införs bestämmelser som innebär att medlemsstaterna blir skyldiga att beakta utbildning som erhållits Efter behandling i rådets arbetsgrupp för ekonomiska frågor antog ministerrådet en gemensam ståndpunkt. i sitt yttrande anförde vissa ändringsförslag vidtog förlikningsprocedur och en uppgörelse nåddes . Direktivet beräknas därför träda i kraft vilket innebär att medlemsstaterna kommer att få på sig för att genomföra alla deltar i kommissionens högnivågrupp för handikappfrågor. organ är ett forum där medlemsstaterna kan upprätthålla en dialog sinsemellan och gentemot kommissionen i handikappfrågor. Den viktigaste uppgiften för högnivågruppen är att främja informationsutbytet mellan medlemsstaterna. En annan uppgift är att samla in fakta om funktionshindrade personers situation och om handikappolitiken i medlemsstaterna. En tredje är att ge bidrag (via Europeiska socialfonden) direkt till frivilligorganisationerna. gruppen har regelbundna kontakter med Europeiskt handikappforum (EDF). EU:s och de enskilda medlemsstaternas handikappolitik tar sig i allt högre grad uttryck i form av agerande för mänskliga rättigheter och icke- En ny artikel (artikel 13) i fördraget ger rådet befogenheter att vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering bland annat på grund av funktionshinder. Detta kan betraktas som ett viktigt steg för att såväl införliva handikapperspektivet i unionens övriga arbete som utnyttja det mervärde EU-nivån i sig innebär. denna artikel antog rådet, , ett direktiv om likabe- handling i arbetslivet med förbud mot diskriminering, samt ett Skr. 2001/02:30 handlingsprogram med kompletterande åtgärder (jfr 13.6). nationella handlingsplanen inom arbetsmarknadsområdet ägnas stor uppmärksamhet åt funktionshindrade personers situation. I meddelandet för ett fritt från hinder för personer med funktionshinder (KOM (2000) 284) som presenterades anger kommissionen inriktningen på sitt arbete för att förbättra situationen för personer med funktionshinder. I meddelandet läggs tonvikten på att skapa ökad samverkan förutom inom arbets- marknadsområdet även inom områden som utbildning, kommunikation, den inre marknaden, informationssamhället, ny teknik samt konsumentpolitik. meddelade två domar med direkt anknytning till . I det ena målet hade domstolen att ta ställning till om ersättning för obekväm arbetstid och värdet av arbetstidsförkortning skulle ingå i beräkningen av underlaget för lönejämförelsen mellan en manlig och en kvinnlig arbetstagare vid ett eventuellt fall av lönediskriminering. Domstolen ansåg att varken ersättning för obekväm arbetstid eller värdet av arbetstidsförkortningen skulle beaktas vid beräkningen av underlaget för lönejämförelsen, vilket innebar att barnmorskornas grundlön skulle jämföras med klinikingenjörernas grundlön . Domstolen motiverade sitt domslut bl.a. med att verkan av artikel 141 (f.d. artikel 119) i fördraget skulle försvagas om de nationella domstolarna var tvungna att företa en värdering och jämförelse av alla de olika förmåner som beviljats i de enskilda fallen samt att en effektiv kontroll endast kan uppnås om principen om lika lön är tillämplig på varje enskild del av lönen som kvinnorna respektive männen får. Det andra målet avsåg en begäran om förhandsavgörande angående positiv särbehandling i samband med tillsättningen av en professur. Domstolen hade bl.a. att ta ställning till följande två frågor: Om det strider mot likabehandlingsdirektivet att en sökande av under- representerat kön med tillräckliga kvalifikationer för en statlig tjänst utses framför en sökande av motsatt kön som annars skulle ha utsett, och om det strider mot likabehandlingsdirektivet att inte tillämpa positiv särbehandling då skillnaden mellan de sökandes kvalifikationer är så stor att tillämpningen skulle stå i strid med kravet på saklighet vid tillsättningen. Domstolen menade att både likabehandlingsdirektivet och artikel 141 i fördraget utgör hinder för en tjänstetillsättning på sådana grunder. Den nationella lagstiftningen ansågs automatiskt ha givit företräde åt sökande av underrepresenterat kön. Någon objektiv bedömning av ansökningarna med beaktande av samtliga sökandes personliga förhållanden hade enligt domstolen inte skett. Däremot ansåg domstolen att likabehandlingsdirektivet inte utgjorde hinder för att sökande av underrepresenterat kön får ges företräde om de sökande är jämbördiga, eller i det närmaste jämbördiga i merithänseende, förutsatt att en objektiv bedömning av ansökningarna görs. Domen innehåller däremot inte en generell bedömning av hur stor skillnaden får vara i merithänseende mellan två sökande vid tillämpning av positiv särbehandling. Det portugisiska ordförandeskapet anordnade en ministerkonferens för jämställdhetsministrar i . Mötet behandlade främst frågan om att förena förvärvsarbete och föräldraskap. ledde en av arbetsgrupperna när det gäller statens ansvar och dess möjlighet att underlätta kombinationen familj/arbete. hölls en ministerkonferens för jämställdhetsministrar i . Konferensen avhandlade tre teman: kvinnor och beslutsfattande, att förena föräldraskap och förvärvsarbete, samt jämställdhetsintegrering. I den kommuniké som gavs ut efter mötet angavs bl.a. att möjligheten att tillsätta en högnivågrupp för jämställdhetsintegrering skulle undersökas närmare under det svenska ordförandeskapet. I kommunikén gavs stöd åt idén om ett europeiskt genderinstitut. Som ett led i förberedelserna inför ordförandeskapet besökte jämställd- hetsministern kandidatländerna. 14.3EU:s femte handlingsprogram för jämställdhet EU:s fjärde handlingsprogram för att främja jämställdhet mellan kvinnor och män avslutades . Kommissionen presenterade i rådet en gemensam ramstrategi för jämställdhet jämte ett förslag till stödprogram som är att betrakta som ett femte handlingsprogram. Syftet med ramstrategin och stödprogrammet är att upprätta en handlingsram inom vilken gemenskapen i all sin verksamhet skall kunna verka för att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och män och främja jämställdhet mellan dem, i enlighet med artikel 3.2 i fördraget. Ramstrategin grundar sig på det kombinerade angreppssättet att både arbeta med jämställdhetsintegrering i all politik och särskilda åtgärder med inriktning på kvinnor. Stödprogrammet har varit föremål för förhandlingar i rådsarbets- gruppen och kunde antas av rådet . Samråd har ägt rum med , varvid information lämnats om förslaget. Det femte jämställdhetsprogrammet startar . Det är inriktat på områden där balansen mellan kvinnor och män är ojämn, t.ex. på arbetsmarknaden och i det politiska och ekonomiska Men det berör också sociala rättigheter, det civila livet Skr. 2001/02:30 och könsrollsmönster och fördomar. En projektkommitté skall följa tillämpningen av programmet. I kommittén ingår representanter från medlemsstaternas och EES-ländernas regeringar. I en bilaga till stödprogrammet har en förstudie för ett europeiskt genderinstiut beslutats. 14.4Uppföljningen inom EU av i I den handlingsplan som antogs på FN:s fjärde kvinnokonferens i anges tolv områden som skall prioriteras i jämställdhetsarbetet. Inom EU har ett arbete inletts med att utveckla indikatorer för att uppfylla de åtaganden man gjort. Det finska ordförandeskapet påbörjade arbetet och utvecklade indikatorer inom området Kvinnor i beslutsprocessen. utarbetade inför sitt ordförandeskap en enkät och lade på grundval av svaren i enkäten fram ett förslag om indikatorer på området Kvinnor och ekonomi särskilt kvinnors och mäns möjligheter att förena förvärvsarbete och föräldraskap. Dessa antogs av rådet . Indikatorerna rör bl.a. andelen föräldralediga män och kvinnor i proportion till alla arbetande föräldrar, fördelningen av kvinnors och mäns föräldraledighet, andel barn i olika typer av barnomsorg, äldrevård, öppettider för kommuner, post, barnomsorg och affärer samt tidsanvändning för föräldrar med barn . Frågan har tagits upp med . dominerades framför allt av förberedelser och deltagande i den specialsession som arrangerades i . Sessionen var en femårsuppföljning av i . En närmare redogörelse för sessionen finns under avsnitt 36.2 omfattande EU-samarbete. 15Visering, asyl, invandring och annan politik som rör fri rörlighet för personer Amsterdamfördragets ikraftträdande medförde att de asyl- och migrationspolitiska frågorna blev en del av gemenskapsrätten samt att införlivades i EU. Ett antal förslag har presenterats med syfte att harmonisera asyl- och migrationspolitiken inom EU. Beslut har kunnat fattas om inrättande av en europeisk flyktingfond, som i första hand skall stödja Skr. 2001/02:30 projekt i medlemsstaterna för mottagande av asylsökande, integration och Beslut fattades även om mandat till kommissionen att å gemenskapens vägnar förhandla om återtagandeavtal med , , och . En utvärdering av , vars syfte är att avgöra i vilken medlemsstat prövningen av en asylansökan skall ske, färdigställdes i slutet av året. Utvärderingen representerar medlemsstaternas samlade åsikter om hur fungerat och skall ligga som en grund för dess EG-rättsliga ersättare. Eurodac förväntas bli ett viktigt verktyg för effektiv tillämpning av . Det pelaröverskridande arbetet i högnivågruppen för asyl och migration har fortsatt för att bygga upp ett samarbete med berörda ursprungs- och transitländer samt internationella organisationer. Genom Amsterdamfördraget överfördes frågor om asyl- och migration från den mellanstatliga tredje pelaren till den överstatliga första pelaren (se också kapitel 5.1). Unionens målsättning för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor är att utveckla området för frihet, säkerhet och rättvisa. Enligt Amsterdamfördraget skall fri rörlighet för personer ha genomförts efter ikraftträdandet, dvs. fattar rådet beslut med enhällighet i nästan samtliga rättsakter på området. En handlingsplan för genomförandet av bestämmelserna i rättsliga och inrikes frågor antogs av i (Wienhandlingsplanen) (EGT C 19, 23.1.1999, s. 1). anges vilka bestämmelser i om fri rörlighet för personer, asyl, invandring, civilrättsligt samarbete, polisiärt och straffrättsligt samarbete, som bör genomföras först och inom vilka Genomförandetiden för de på detta sätt prioriterade områdena varierar mellan två och från Amsterdamfördragets ikraftträdande. Vid i utvecklades och bekräftades de politiska prioriteringarna, och politiska riktlinjer fastslogs För översiktens skull och för att upprätthålla kontinuiteten i arbetet sammanställde kommissionen en Denna uppdateras vid varje ordförandeskap. förandet av slutsatserna från kommer att bli föremål för utvärdering vid i Laeken i . Högnivågruppen för asyl och migration På nederländskt initiativ inrättade allmänna rådet en högnivågrupp i vars uppgift enligt mandatet är att skapa en integrerad och pelaröverskridande strategi för EU med inriktning på situationen i de länder som de asylsökande och migranter till huvudsakligen Skr. 2001/02:30 kommer från. Fem ursprungs- och transitländer identifierades i mandatet: , med närliggande område, , och . Även för , som antogs 1998, skulle följas upp. För dessa sex länder utarbetades handlingsplaner . Planerna är indelade i åtgärder inom utrikespolitik, utvecklingssamarbete och migrationspolitiskt samarbete och antogs . För med närliggande område antogs handlingsplanen . låg högnivågruppens fokus på att genomföra de sex handlingsplanerna samt att rapportera om arbetet till i , i enlighet med uppmaningen i slutsatserna från Europeiska rådets möte i . Rapporten till behandlar huvudsakligen dialogen med ursprungsländerna samt gruppens arbetsmetoder i övrigt. Här fanns konkreta åtgärder för det efterkommande svenska ordförandeskapet att följa upp. Vid behandling i identifierades behovet av ut- rymme i gemenskapsbudgeten för de insatser som föreskrivs i handlings- planerna. antogs en ny budgetlinje för gemensamma åtgärder på området asyl och migration i samarbete med tredjeländer. Den pelaröverskridande arbetsmetoden som präglar arbetet i högnivågruppen är helt i linje med helhetssynen i den svenska asyl- och migrationspolitiken och utgör ett värdefullt komplement till övriga instrument för unionen. Från svensk sida planeras därför ett omfattande arbetsprogram i högnivågruppen under det svenska ordförandeskapet. 15.1.2 Skapande av ett gemensamt europeiskt asylsystem Vid Europeiska rådets möte i antogs slutsatser om att skapa ett gemensamt europeiskt asylsystem. Ett sådant system skall grundas på en fullständig och absolut tillämpning av och bör på kort sikt omfatta ett tydligt och praktiskt genomförbart sätt att fastställa vilken stat som är ansvarig för prövning av en asylansökan, gemensamma normer för ett rättvist och effektivt asylförfarande, gemensamma minimivillkor för mottagande av asylsökande samt tillnärmning av reglerna för erkännande och innebörd av flyktingstatus. Åtgärder för andra former av skydd som erbjuder lämplig status för den som behöver sådant skydd skall också ingå. antog rådet beslut (56/2000/EG) om inrättande av en europeisk flyktingfond (EGT L 252, 6.10.2000, s. 12). Fonden skall huvudsakligen stödja projekt för mottagande av asylsökande, integration och återvändande, men medel kan även användas till s.k. akutåtgärder, föreskrivna i direktivet om tillfälligt skydd (se nedan). Bidrag kan bl.a. lämnas till frivilligorganisationer, myndigheter, skolor och kommuner. kommer, genom regeringsbeslut, att göras till ansvarig myndighet gentemot kommissionen. Det är som, i samråd med , fattar beslut om vilka projekt som skall Skr. 2001/02:30 tilldelas medel . kommer ett nytt ansökningsförfarande att initieras. Miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer oc åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta Kommissionen presenterade ett förslag till gemensam åtgärd om tillfälligt skydd 1997 och ett 1998. Diskussionerna resulterade inte i något beslut. presenterade kommissionen ett förslag till direktiv om tillfälligt skydd (KOM (2000) 303 slutlig). Syftet med direktivförslaget är att EU skall ta ett gemensamt ansvar för att i en krissituation ge tillfälligt skydd till ett stort antal fördrivna personer. Direktivförslaget garanterar den individuella rätten att söka asyl, för dem som vill få ett mer långsiktigt skyddsbehov prövat. Personerna som åtnjuter tillfälligt skydd föreslås också garanteras rättigheter på skälig nivå, t.ex. föreskrivs rätten att arbeta, rätten för kärnfamiljen att återförenas, tillgång till akutsjukvård samt rätt för barnen att gå i skolan. Direktivförslaget syftar också till att bidra till en balans mellan medlemsstaternas insatser samt omsätta principen om solidaritet vid mottagande av fördrivna personer i praktisk handling. presenterade kommissionen ett förslag till direktiv för medlemsstaternas förfarande för att bevilja eller återkalla flyktingstatus, (KOM (2000) 578 slutlig). Förslaget bygger bl.a. på en resolution om minimigarantier vid handläggning av asylärenden (EGT 274, , s. 13) som antogs i ministerrådet 1995. Direktivet föreslås tillämpas på dem som ansöker om asyl vid medlemsstaternas gränser och territorium. Det föreskriver ett antal miniminormer för prövningsförfarandet, bl.a. den asylsökandes rätt till en individuell asylansökan, rätt till tolk och rättshjälp, rätt till ett motiverat beslut i ärendet, rätten att överklaga samt regler om utbildning för personalen vid beslutande myndigheter. Frågan om förvar regleras liksom proceduren för prövning av asylansökningar i sak samt i en s.k. snabb procedur. Vidare finns det förslag till bestämmelser inkluderade om s.k. säkra tredjeländer, första asyllandsprincipen och säkra ursprungsländer. Frågan om överprövningsinstanser behandlas också. trädde i kraft . Den har till syfte att identifiera vilken av EU:s medlemsstater som i sak skall pröva en asylansökan. Mot bakgrund av att många asylsökande saknar pass eller andra identitetshandlingar är ett av de säkraste sätten att konstatera om en person sökt asyl i ett annat land att jämföra fingeravtryck. Det är också Skr. 2001/02:30 den mest praktiska och effektivaste metoden för säker identifikation. Kommissionen lämnade ett förslag till förordning om upprättandet av ett gemensamt fingeravtryckssystem Eurodac till rådet. Förslaget bygger på ett konventionsutkast och ett utkast till tilläggsprotokoll som rådet enades om och . Därefter har frågan varit föremål för diskussion i rådet och . Rådets förordning om inrättande av Eurodac (nr 2725/2000/EG) antogs (EGT L 316, 15.12.2000, s.1). kommer arbetet med tillämpningsföreskrifterna för hanteringen av personuppgifter att fortsätta. Parallellt med detta arbete förbereds i kommissionens regi de tekniska förutsättningarna för systemets ikraftträdande. Några medlemsstater, däribland , kommer att delta i provkörningarna av systemet . förväntas de nationella datafilerna och den gemensamma databasen att fungera och de flesta medlemsstaterna vara operativt anslutna. Ambitionen är att samtliga medlemsstater bör ha anslutit sig till systemet . som har varit i kraft har medlemsstaterna kunnat konstatera att avsaknaden av ett fungerande system för utbyte av fingeravtryck gör att konventionen inte kan tillämpas med full effektivitet. Mottagandevillkor för asylsökande i medlemsstaterna Enligt artikel 63 (1) (b) fördraget skall rådet mottagandevillkor för asylsökande. Kommissionen skall, enligt sin resultattavla, presentera ett förslag till direktiv . antogs rådsslutsatser om mottagandevillkor för asylsökande. Förhandlingarna om dessa visade på ett antal områden där medlemsstaterna hade svårt att enas. Medlemsstaterna kunde inte enas om huruvida direktivet endast skall omfatta asylsökande enligt Genèvekonvention eller ha ett bredare tillämpningsområde. Vidare kvarstår frågan om de asylsökandes rörelsefrihet skall kunna inskränkas till viss del samt om tillgång till arbetsmarknaden skall ges eller inte. Miniminormer för när medborgare i tredjeland skall betraktas som flyktingar samt för andra former av internationellt skydd EU:s medlemsstater är eniga om att ett väl fungerande gemensamt europeiskt asylsystem måste innehålla en tillnärmning av tolkningen av Genèvekonvention. Det är viktigt att kunna garantera att ingen person skickas tillbaka till något land för att bli utsatt för förföljelse, dvs. att principen om non-refoulement bevaras. Detta gör även att och dess EG-rättsliga ersättare kommer att tillämpas med större effektivitet. Kommissionen har meddelat att den avser hålla bilaterala konsultationer med medlemsstaterna samt presentera direktivförslaget . Det har genom praxis i medlemsstaterna framkommit att olika länder definierar en flykting olika. anser att icke-statlig förföljelse utgör en grund för att bevilja flyktingstatus enligt , dock finns det medlemsstater som är av motsatt uppfattning. som skall bedömas skyddsvärt utöver , andra former av internationellt skydd, skall också föreslås av kommissionen. Kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredjeland har gett in i någon medlemsstat (EG-rättsliga ersättare) Syftet med är att bestämma i vilken medlemsstat prövningen av en asylansökan skall ske. den asylsökande att få sin ansökan prövad i någon medlemsstat samt stadfäster den s.k. första asyllandsprincipen. presenterade kommissionen ett dokument som syftade till en översyn av . sammans tillämpandet av och praxis kring och fick möjligheten att uttrycka önskemål om vad en framtida ersättare till skall innehålla. Utvärderingen färdigställdes av kommissionen . denna framkom det bl.a. att medlemsstaterna ansåg att tidsreglerna i ej var tillfredsställande, att familjeåterförenings- reglerna inte var tillräckligt tydligt utformade samt att medlemsstaterna alltjämt inte är ense om tillämpningsområdet för ett framtida instrument. Kommissionen har meddelat att den kommer att presentera ett förslag till CIREA Informationsutbyte mellan asylexperter CIREA står för , reflektion, erfarenhetsutbyte och analys i asylfrågor. I CIREA träffas asylexperter från alla Asylexperterna kommer från motsvarigheterna till och i de olika medlemsstaterna. Varje möte har som tema ett utvalt land, från vilket det kommer många De asylexperter som träffas i CIREA är experter på situationen i det land som behandlas. den asylrättsliga tillämpningen av Genèvekonvention (flyktingkonventionen) och på ny information om situationen för mänskliga rättigheter i landet i fråga. Vidare behandlas mer generella frågor, medlemsstaterna berättar om ändringar i lagstiftning och praxis som gäller asyl och delar med sig av nationell statistik. denna dag med experter som ofta arbetat i landet och som diskuterar med medlemsstaternas representanter. CIREA ingår också som en del i den transatlantiska dialogen, vilket innebär att och deltar vid två möten och jämför politikutveckling och praxis i asylfrågor mellan sig och EU:s medlems- En särskild undergrupp till CIREA är domaravdelningen, som träffas I den gruppen träffas domare från Svenska representanter i domaravdelningen arbetar i vanliga Skr. 2001/02:30 fall på . CIREA är alltså ett slags nätverk för europeiska asylexperter och asyldomare med aktiv medverkan av kandidatländerna samt och Genom CIREA kan experterna lära sig mer om de länder de arbetar med och utbyta erfarenheter med kollegor från andra länder. Syftet är att asylbedömningar så långt som möjligt skall göras på samma