prop · GP0325 · 2001-10-25 00:00:00 — 2001/02:25 har en alltför låg ambitionsnivå för hanteringen av regelverket, vilket menar bl.a. lett till att det är oklart för skattemyndigheten vilken roll denna har i kontrollarbetet samt att den externa informationen om bestämmelserna brister. Slutligen anser verket att det brister i skattemyndighetens kompetens på området. Vad avser den lagtekniska utformningen av bestämmelserna anser att det är svårt att motivera varför bestämmelserna om undantag för vissa inlåningskonton som innehas för specifika ändamål skall behållas. anser att medgivandesystemet måste tillämpas mer aktivt och att bör vidta åtgärder för att få till stånd en aktivare tillämpning. I rapporten föreslås bl.a. bättre information och utbyte av uppgifter mellan och skattemyndigheterna. Enligt bör dessutom övervägas att flytta administrationen av medgivandesystemet från till en skattemyndighet. De undantag från uppgiftsskyldigheten som finns avseende utländska inlåningskonton bör enligt utmönstras. Vidare anser verket att det i princip inte finns några hinder mot att införa en straffsanktion med avseende på en underlåtenhet att lämna in medgivande. Slutligen bör enligt verket en utvärdering av bestämmelserna komma till stånd när systemet tillämpats aktivt . 19.5Riksskatteverkets syn på medgivandesystemet har på uppdrag av regeringen i en rapport redovisat sin syn på medgivandesystemet utifrån 1997:22. finns tillgänglig i (dnr Fi2000/765). anser att medgivandesystemet i sig, och som i stor utsträckning bygger på den skattskyldiges egen medverkan, inte uppfyller de krav som kan ställas på en effektiv kontroll av privatpersoners utlandsinvesteringar. Enligt verkets mening måste systemet integreras i ett nära samarbete om informationsutbyte med andra länders skatteförvaltningar. Verket anser således att det inte är försvarbart att intensifiera övervakningen av medgivandesystemet. Regeringens förslag: Skyldigheten för fysiska personer och dödsbon som har ett inlåningskonto, värdepapper i depå eller på konto eller en försäkring i utlandet att ge in en förbindelse från den utländske kontoföraren, institutet eller försäkringsgivaren att lämna kontrolluppgifter skall tas bort. Skyldigheten att förvara utländska fondpapper o.d. i depå skall också slopas. Regeringens bedömning: Utländska företag som bedriver bank- verksamhet, värdepappersrörelse, finansieringsverksamhet eller försäkringsverksamhet i bör också fortsättningsvis vara skyldiga att lämna en förbindelse om att lämna kontrolluppgifter. Regeringens förslag: Ett utländskt företag som bedriver fondverksamhet i skall vara skyldigt att lämna en förbindelse om att lämna kontrolluppgifter. Departementspromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: anför att med utgångspunkten att det inte är motiverat att ens försöka tillämpa systemet mer aktivt så delar verket slutsatsen att systemet med förbindelser och medgivande torde kunna tas bort utan att skattekontrollen märkbart försvåras. ifrågasätter om inte nuvarande ordning med förbindelser och medgivanden borde bibehållas i de fall reglerna om generell förbindelse inte är tillämplig. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det kan med största sannolikhet antas att svenska kapitalplaceringar utomlands uppgår till betydande belopp. Det kan också antas att de kommer att öka i takt med internationaliseringen. Det är svårt för de svenska skattemyndigheterna att få kunskap om placeringarna i utlandet om inte den enskilde själv informerar om dem. Ett sätt att få kunskap om placeringar i utlandet är genom det internationella informationsutbytet. Detta är inte heltäckande och tillförlitligt men arbete pågår inom EU och för att utveckla informationsutbytet. Systemet med förbindelser om att lämna kontrolluppgifter och medgivande till insyn för fysiska personer och dödsbon har tillämpats i en begränsad omfattning. Enligt uppgift från har då systemet infördes antalet konton som på detta sätt kommit till verkets kännedom uppgått till högst 2000 stycken. Antalet förbindelser är lägre än antalet medgivanden eftersom de utländska bankerna ofta anser sig förhindrade att lämna kontrolluppgift med hänvisning till gällande banksekretess. Det är sannolikt att antalet konton utomlands väsentligen överstiger detta antal. Det framstår inte som helt klart vad det beror på att systemet inte är mer effektivt. En möjlig förklaring är att det inte är känt att de utländska placeringarna och avkastningen från dem är skattepliktiga här i . I det avseendet har anfört i rapporten om deras syn på medgivandesystemet (rapport , dnr 2245-00/100) att de försöker utöka informationen. Systemet med förbindelser och medgivande har i sin nuvarande form inte önskvärd funktion. Systemet är administrativt svårhanterligt med många aktörer inblandande. Även om sanktionsmöjligheter finns är de i praktiken verkningslösa. Det förutsätts att den enskilde själv informerar skatteförvaltningen om sina tillgångar i utlandet. Om den enskilde inte gör det finns det mycket lite som skatteförvaltningen kan göra för att få kännedom om dem. Systemet används inte i någon större omfattning för att kontrollera tillgångar i utlandet. har sedan systemet tillkom träffat avtal med ett flertal länder om ett intensifierat samarbete på skattekontrollområdet. Sådana avtal kan innebära ett automatiskt informationsutbyte avseende avkastning på t.ex. banktillgodohavanden. Inom EU och bedrivs kontinuerligt ett arbete med att försöka utöka informationsutbytet mellan länderna. Det finns således alternativa metoder att kontrollera tillgångar i utlandet. och medgivande torde därför kunna tas bort utan att skattekontrollen märkbart skulle försvåras. En fråga som inte behandlats av eller remissinstanserna är systemets förenlighet med EG-rätten. Det kan ifrågasättas om kravet på en förbindelse om kontrolluppgifter kränker principen om kapitalets fria rörlighet. Osäkerheten i denna fråga är ytterligare ett skäl till att ta bort kravet på förbindelser och medgivanden. I konsekvens med att bestämmelserna om medgivande och förbindelse tas bort, bör även skyldigheten att förvara utländska fondpapper o.d. på visst sätt tas bort. De företag som bedriver gränsöverskridande verksamhet och omfattas av bestämmelserna i 3 kap. 32 b § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter bör däremot fortfarande vara skyldiga att inge en förbindelse om att lämna kontrolluppgifter enligt de svenska bestämmelserna. bör också utökas med sådana företag som bedriver fondverksamhet. Enligt nuvarande reglering är det företag som bedriver verksamheten med stöd av vissa bestämmelser i bankrörelselagen (1987:617), lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet och lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares verksamhet i som omfattas av skyldigheten att ge in en förbindelse att lämna kontrolluppgifter. Kontrolluppgiftsskyldigheten är också begränsad till vissa angivna kontrolluppgifter. Begränsningen till att verksamheten skall bedrivas med stöd av vissa bestämmelser föreslås tas bort liksom begränsningen av vilka kontrolluppgifter som skall lämnas. Alla utländska företag som bedriver bankverksamhet, värdepappersrörelse, fondverksamhet, finansieringsverksamhet eller försäkringsverksamhet här i landet utan att inrätta en filial eller motsvarande etablering här föreslås vara skyldiga att lämna kontrolluppgifter enligt bestämmelserna i lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter. anförde i sitt yttrande över förslag att det framstår som en mer rationell arbetsordning att inspektionen underrättar om vilka utländska företag som avser bedriva verksamhet i och att därefter inhämtar ifrågavarande förbindelse. Det synes dock lämpligare att behålla den nuvarande ordningen att förbindelsen skall lämnas redan i samband med att det utländska företaget anmäler att det avser att bedriva verksamhet i . Härigenom uppmärksammas det utländska företaget på ett tidigt stadium på uppgiftsskyldigheten. Det är också en fördel om kontakterna kan skötas med bara en myndighet. Samarbetet mellan och bör dock intensifieras på detta område. Om ett utländskt företag saknar kunder som är fysiska personer finns ingen skyldighet att lämna kontrolluppgift. Eftersom det i efterhand är svårt att kontrollera om det utländska företaget har kommit att anlitas av fysiska personer, är det i kontrollhänseende att föredra att förbindelsen lämnas redan i samband med anmälan, oavsett om företaget vid påbörjande av verksamheten har fysiska personer som är obegränsat skattskyldiga i som kunder eller inte. I lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK) finns det ett antal olika bestämmelser som reglerar skatteförvaltningens be- fogenhet att i olika avseenden förelägga någon att lämna kontrolluppgift för annan person. Här följer en sammanställning över bestämmelserna med deras huvudsakliga ändamål. Samtliga bestämmelser förutsätter föreläggande från skattemyndigheten eller i enstaka fall från . N Den som har gett ut en ersättning eller förmån som utgör skatte- pliktig inkomst i inkomstslaget tjänst skall även lämna kontroll- uppgift om sådana ersättningar och förmåner som inte omfattas av den obligatoriska kontrolluppgiftsskyldigheten, t.ex. ersättningar , som getts ut av fysiska personer eller dödsbon och som inte utgör omkostnad i näringsverksamhet, ersättningar som getts ut i annat fall och som inte överstiger samt vissa kostnadsersättningar. (3 kap. 5 § LSK) N Försäkringsföretags och understödsförenings skyldighet att lämna kontrolluppgift för namngiven person om bl.a. arten av uppgiven försäkring, beloppet av premien eller annan avgift och utbetalt försäkringsbelopp. (3 kap. 18 § LSK) N Bankers och andra penninginrättningars skyldighet att lämna kontrolluppgift om bl.a. ränta och fordran för namngiven person. (3 kap. 24 § LSK) N Skyldighet för andra än penninginrättningar att lämna kontrolluppgift för borgenär om erhållen ränta och fordran. (3 kap. 25 § LSK) N Skyldighet för en fysisk eller juridisk person som inte yrkesmässigt bedrivit utlåning eller kreditgivning och som har haft en fordran att lämna kontrolluppgift om utgiftsränta och skuldbelopp för namngiven gäldenär. (3 kap. 26 § LSK) N skyldighet att lämna kontrolluppgift för personer avseende sådana uppgifter om avyttring av finansiella instrument som tas in i en avräkningsnota. (3 kap. 33 § LSK) N Valutahandlares och värdepappersinstituts m.fl. skyldighet att lämna kontrolluppgift för personer avseende utländska aktier eller andra utländska värdepapper som förvaras i depå eller kontoförs hos den uppgiftsskyldige. (3 kap. 34 § LSK) N Skyldighet för den som uppburit ersättning för att fördelas inom ett arbetslag eller liknande grupp av personer att lämna kontrolluppgift för medlemmarna i gruppen om utbetalt belopp. (3 kap. 35 § LSK) N Den som har betalat ut ersättning för arbete till den som innehar enbart en F-skattsedel eller innehar både en F-skattsedel och A- skattsedel och skriftligen har åberopat skall lämna kontrolluppgift för den som tagit emot ersättningen om utbetalt belopp. (3 kap. 37 § LSK) N Slakteri och fristående sanitetsslaktavdelning skall lämna kontrolluppgift för den som fått prisstöd enligt lagen (1990:615) om avgifter på vissa jordbruksprodukter m.m. om utgett belopp. (3 kap. 38 § LSK) N Den som i förmedlingsverksamhet eller liknande verksamhet förmedlat arbete, uppdrag eller sålt egendom skall lämna kontrolluppgift för namngiven person om den ersättning eller dylikt som förmedlats. (3 kap. 41 § jämförd med 3 kap. 42 § LSK) N Näringsidkare och den som innehaft privatbostadsfastighet eller privatbostad skall lämna kontrolluppgift för näringsidkare om ersättningar avseende köpta eller sålda varor respektive utbetalda eller mottagna ersättningar för utförda tjänster. (3 kap. 43 § LSK) N , bostadsaktiebolag m.fl. skall lämna kontrolluppgift om värdet av en medlems eller delägares andel i föreningens eller bolagets behållna förmögenhet. (3 kap. 44 § LSK) N skall utöver vad som följer av den obligatoriska kontrolluppgiftsskyldigheten lämna de ytterligare upplysningar som är av betydelse för beräkning av kapitalvinsten vid en medlems avyttring av sin bostadsrätt. (3 kap. 45 § LSK) N Annan ekonomisk förening än bostadsrättsförening och bostadsaktiebolag skall utöver vad som följer av den obligatoriska kontrolluppgiftsskyldigheten lämna de ytterligare upplysningar som är av betydelse för beräkning av kapitalvinsten vid en medlems avyttring av sin andel. (3 kap. 46 § LSK) N Juridisk person som förvaltar samfällighet och som inte är skattskyldig till förmögenhet skall lämna kontrolluppgift till ledning för värdesättning av delarna i samfälligheten. (3 kap. 49 § LSK) N Den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig eller som är en annan juridisk person än ett dödsbo skall lämna kontrolluppgift om rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken han ingått rättshandlingen. Om det finns särskil- da skäl får även annan än en näringsidkare och juridisk person föreläggas. (3 kap. 50 a § LSK) N Aktiebolag och ekonomiska föreningar skall lämna särskild uppgift om tillgångar och skulder samt om andra omständigheter av betydelse för värdesättning av bolagets aktier eller föreningens andelar. (3 kap. 51 § LSK) N Fåmansföretag och handelsbolag skall lämna de uppgifter som de uppgiftsskyldiga är skyldiga att lämna företagsledare och delägare för att de skall kunna beräkna sin skattepliktiga inkomst från företaget. (3 kap. 53 § LSK) N En uppgiftsskyldig som inte fullgjort sin obligatoriska skyldighet att lämna kontrolluppgift eller sammandrag av kontrolluppgifter får föreläggas att fullgöra uppgiftsskyldigheten. (3 kap. 64 § LSK) Skyldigheten att lämna uppgifter om tredje man Regeringens förslag: Bestämmelserna om skyldighet att lämna kontrolluppgifter om någon annan skall samlas i ett fåtal paragrafer. Fysiska personer och dödsbon skall efter föreläggande av skattemyndigheten lämna kontrolluppgift om sådan ersättning för utfört arbete som har betalats till namngiven näringsidkare samt om ränta och fordran för namngiven låntagare. Den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är annan juridisk person än dödsbo skall efter föreläggande av skattemyndigheten lämna kontrolluppgift om förhållanden som angår någon som han har ingått rättshandling med och som är av betydelse för kontroll av att deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt för annan än den som föreläggs, eller att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas uppkomma för annan än den som föreläggs. Endast om det finns särskilda skäl skall även annan person få föreläggas att lämna sådan uppgift. Departementspromemorians förslag: Den som föreläggs skall kunna ställa nödvändiga handlingar till skattemyndighetens förfogande i stället för att själv ta fram de begärda uppgifterna om han måste lägga ner ett betydande arbete för att fullgöra föreläggandet. I övrigt överensstämmer departementspromemorians förslag med regeringens. Remissinstanserna: Länsrätten i konstaterar att frågan om den enskilde har haft fog för att inte själv lämna efterfrågade uppgifter utan i stället ställa erforderliga handlingar till skattemyndighetens förfogande, kan komma att prövas först om fråga om utdömande av vite uppstår. avstyrker förslaget att återinföra en möjlighet för den förelagde att ställa nödvändiga handlingar till skattemyndighetens förfogande. Föreningen avstyrker förslaget. anser att företagens skyldighet att lämna uppgifter om tredje man inte bör utvidgas. anser att kriterierna för i vilka fall uppgifter skall få begäras in från tredje man och vem som kan åläggas att lämna uppgifterna bör preciseras. är kritiska till förslaget och anför att det kan medföra att en mycket stor mängd ospecificerad information kan utkrävas från tredje man av skattemyndigheten. Skälen för regeringens förslag: Tredjemanskontroll är ett nödvändigt inslag i kontrollverksamheten. Kontrollen kan göras antingen genom tredjemansrevision eller genom tredjemansföreläggande. I båda fallen är syftet att kontrollera att en annan skattskyldig än den från vilken uppgifterna inhämtas fullgjort sin deklarations- och uppgiftsskyldighet. Det är inte alltid nödvändigt att revidera hela verksamheten utan det räcker att skattemyndigheten får del av de efterfrågade uppgifterna eller handlingarna. I lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter finns en rad bestämmelser som ger skattemyndigheten rätt att förelägga främst näringsidkare att lämna kontrolluppgifter om andra skattskyldiga. Bestämmelserna ger möjlighet till tämligen omfattande uppgiftsinsamlingar. sker dock huvudsakligen med stöd av en enda bestämmelse, den mer generella bestämmelsen i 3 kap. 50 a § nämnda lag. Enskilda personer som inte är näringsidkare kan föreläggas att lämna kontrolluppgifter huvudsakligen om ränta och skuld eller fordran till namngiven person och om ersättningar utbetalda för arbete till näringsidkare. Även framöver bör möjligheterna att förlägga en enskild person att lämna kontrolluppgift om någon annan vara starkt begränsade. Sådan kontrolluppgiftsskyldighet bör därför regleras för sig. Skyldigheten för enskild att lämna kontrolluppgift om ränta och skuld för en person framstår som onödig med tanke på att det redan finns en skyldighet för en skattskyldig som yrkar avdrag för skuldränta, att i självdeklarationen lämna uppgift om skuldbeloppet och långivaren om dessa uppgifter inte framgår av en kontrolluppgift. Möjligheten att förelägga den enskilde att i dessa fall inkomma med kontrolluppgift kan således tas bort. De fall där en enskild person utan att vara näringsidkare har gett ut skattepliktig ersättning eller förmån som utgör skattepliktig intäkt i inkomstslaget tjänst för mottagaren men som inte omfattas av den obligatoriska kontrolluppgiftsskyldigheten är sällan förekommande. En möjlighet för skattemyndigheten att i sådana fall kunna förelägga den enskilde att inkomma med en kontrolluppgift framstår som mindre behövlig och föreläggandemöjligheten kan därför tas bort. Detsamma gäller de fall när någon uppbär ersättning att fördelas mellan flera personer, t.ex. inom ett arbetslag. De övriga förekommande skyldigheterna för enskilda personer som inte är näringsidkare att lämna kontrolluppgifter efter föreläggande bör kvarstå. Det gäller ersättning för utfört arbete till näringsidkare och om ränta och fordran för namngiven låntagare. Bestämmelserna i 3 kap. 50 a § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter ger skattemyndigheten befogenhet att förelägga den som är bokförings- eller räkenskapsskyldig eller annan juridisk person än dödsbo att lämna kontrolluppgift om rättshandling mellan den uppgiftsskyldige och annan person. har även befogenhet att förelägga den uppgiftsskyldige att lämna kontrolluppgifter för ej namngivna personer. Ett föreläggande får avse det löpande beskattningsåret. konstaterade att skattemyndigheternas behov av att kunna förelägga tredje man att lämna uppgifter om någon annan, i stor utsträckning är tillgodosett genom nuvarande reglering i 3 kap. 50 a § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter. Enligt utredningen finns det dock problem med tillämpningen av begreppet rättshandling. Såvitt det har kunnat utredas består problemen av att det är svårt att avgöra vad som är en rättshandling och att det kan vara svårt för skattemyndigheten att precisera vilken rättshandling som avses. Begreppet rättshandling är en vanligt förekommande term inom juridiken och används också på många ställen i lagstiftningen, så även inom skatterätten. Begreppet rättshandling är inte avsett att ha en annan betydelse i fråga om tredjemansföreläggande än den gängse. Det torde därför finnas en praxis om vad det är som omfattas. För att osäkerheten om innebörden skall vara så liten som möjligt bör bestämmelsen dock förtydligas. När det gäller skattemyndigheternas svårigheter att precisera vilken Prop. 2001/02:25 rättshandling de vill ha uppgifter om ligger det i sakens natur att de inte alltid har kännedom om den. Syftet med föreläggandet kan vara just att utreda vilken typ av rättshandling det är fråga om. Det måste klart framgå av lagtexten att skattemyndigheten har det handlingsutrymmet när det gäller utformandet av ett föreläggande. Ett förtydligande även i det avseendet föreslås därför. har föreslagit en utvidgning av tredjemansföreläggandets tillämpningsområde. Enligt utredningens uppfattning bör tillämpningsområdet vara detsamma som för tredjemansrevision. Det är dock inte rimligt att skattemyndigheten skall kunna välja att förelägga någon att inkomma med uppgifter i samma utsträckning som skattemyndigheten kan inhämta uppgifter genom revision. Taxeringsrevision och de uppgifter som skattemyndigheten får tillgång därigenom är så ingripande för den enskilde att det endast genom det för taxeringsrevision reglerade förfarandet bör vara möjligt att få tillgång till ett sådant omfattande material. Föreläggandemöjligheten bör vara reserverad för de tillfällen då den mer ingripande och omständliga revisionen inte är nödvändig. Den ändring av utformningen av bestämmelsen som föreslås är endast avsedd att vara ett förtydligande. Avsikten är inte att utvidga skattemyndigheternas möjligheter att begära in uppgifter genom tredjemansföreläggande. En fysisk person som inte är näringsidkare och ett dödsbo kan enligt dagens regler föreläggas att lämna uppgifter om någon med vilken han ingått en rättshandling om det finns särskilda skäl för ett föreläggande. Denna möjlighet bör finnas kvar. Enligt förarbetena till bestämmelsen (prop. 1993/94:151, s. 182 f.) avses bl.a. den situationen att en fysisk person sålt tillgångar för betydande belopp till en näringsidkare och fånget lagts till grund för avdragsrätt för näringsidkaren. I departementspromemorian föreslogs att en möjlighet för den som föreläggs att ställa nödvändiga handlingar till skattemyndighetens förfogande i stället för att själv ta fram de begärda uppgifterna skall införas. En sådan möjlighet skulle dock innebära en form av revision som ligger vid sidan av revisionsreglerna i taxeringslagen (1990:324). Enligt regeringens bedömning är detta mindre lämpligt. Det bör dock kunna förutsättas att skattemyndigheten väljer att inhämta uppgifterna genom en revision om den som förelagts invänder att fullgörandet av föreläggandet skulle innebära ett betydande merarbete eller höga kostnader. 21 ADB-registrering av kontrolluppgifter Regeringens bedömning: Någon utvidgning av beskattningsdatabasen till att omfatta även uppgifter som i vissa fall inhämtats genom föreläggande skall inte göras. Departementspromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Datainspektionen vidhåller uppfattningen att registrering av uppgifter m.m. av marknadsnoterat finansiellt instrument inte skall göras så länge inte några skattepliktiga transaktioner genomförs. instämmer i förslaget. Skälen för regeringens bedömning: har efter förslag i prop. 2000/01:33 beslutat om en ny författningsreglering för behandlingen av personuppgifter inom bl.a. skatteförvaltningens verksamhet med beskattning (bet. 2000/01:SkU20, rskr. 2000/01:176). Den nya lagen (lagen [2001:181] om behandling av uppgifter i skatteförvaltningens beskattningsverksamhet) innehåller en reglering av de ändamål för vilka uppgifter får behandlas för tillhandahållandet av information som behövs inom skatteförvaltningen. Det är nu inte aktuellt att ytterligare pröva vilka uppgifter skatteförvaltningen skall kunna registrera. 22Besked om kontrolluppgiftsskyldighetens omfattning Regeringens bedömning: Någon möjlighet för den som är eller kan antas vara skyldig att lämna kontrolluppgift att ansöka om besked om kontrolluppgiftsskyldighetens omfattning hos bör inte införas.