prop · GO03105 · 2001-01-01 00:00:00 — Verksamheten skall bedrivas av en enda person och avse hushållstjänster i vid mening. Kostnadsavdrag, skatter och avgifter skall vara schabloniserade. Ersättning för utförda arbeten skall betalas direkt till ett konto som förs av ett kontoförande organ. Remissinstanserna: Flera remissinstanser avstyrker förslaget, medan andra, t.ex. , och Föreningen anser att det bör utredas ytterligare. Kammarrätten i , m.fl. anser att förslaget leder till att konkurrensen snedvrids. m.fl. menar att risken för att inkomster undandras beskattning kvarstår trots förslaget. och menar att förslaget för med sig negativa sociala konsekvenser för de personer som skall arbeta som singelföretagare. Skälen för regeringens bedömning: Den föreslagna nya formen för företagande är avsedd för hushållstjänster. Det är känt att en stor del av dessa tjänster utförs utan att beskattning sker. Skatteundandragandet avser såväl inkomstskatt som mervärdesskatt och sociala avgifter. Att vissa utför hushållstjänster svart gör att det blir svårt för seriösa företagare att konkurrera om arbetena. Införandet av en särskild form av företagande med förmånligare be-skattning för den del av tjänstesektorn som är inriktad på hushållstjänster leder dock, som flera remissinstanser påpekar, till andra problem. Genom den förmånligare beskattningen för singelföretagen får dessa en kon-kurrensfördel gentemot andra företagsformer. Risken finns att singel-företagen utnyttjar sin konkurrensfördel till att utvidga sin verksamhet till områden utanför den egentliga hushållssektorn. Det finns också risk för att nya typer av fusk uppstår, t.ex. försäljning av verifikationer på kostnader till andra företag. Singelföretagen kommer nämligen inte själva att behöva verifikationerna, eftersom kostnadsavdragen är tänkta att vara schabloniserade. Sammantaget anser regeringen att det inte finns skäl att ta fram ett nytt regelsystem för en enklare form av företagande enligt utredningens förslag. 12 Ikraftträdande De av regeringen föreslagna lagändringarna kräver inte några mer omfattande förberedande åtgärder. Vissa förberedelser behövs dock i fråga om överflyttandet av registret över meddelade rådgivningsförbud från till samt för utfärdande av föreskrifter för kungörande av rådgivningsförbud. Det är av värde att de nya reglerna träder i kraft . Regeringen föreslår därför att lagändringarna träder i kraft . Behovet av särskilda övergångsbestämmelser behandlas i för-fattningskommentaren. 13 Ekonomiska konsekvenser Förslaget om ändringar i rådgivningslagen innebär bl.a. att tar över registerföringen av meddelade rådgivningsförbud. Åtgärden torde innebära en effektivare registerhantering och ge fördelar för dem som efterfrågar uppgifter ur registret. För torde förslaget inte medföra några större kostnader. De kostnader som uppkommer får täckas genom att avgifter tas ut av dem som beställer uppgifter ur registret. Ändringarna i rådgivningslagen bör kunna bidra till att lagen tillämpas i något större utsträckning än . De kostnadsökningar som uppstår på grund därav hos de berörda myndigheterna torde vara marginella och rymmas inom ramen för befintliga anslag. Förslagen i övrigt kan inte förväntas medföra några kostnader för det allmänna. 14 Författningskommentar 14.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:354) om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m. 1 § Med juridiskt eller ekonomiskt biträde avses i denna lag yrkesmässig rådgivning eller annat yrkesmässigt biträde som lämnas åt någon annan och som är av juridiskt eller ekonomiskt slag. Paragrafen innehåller en definition av vad som i lagen avses med juridiskt eller ekonomiskt biträde (tidigare rådgivningsverksamhet). Den bestämmer därmed lagens tillämpningsområde. Syftet med ändringen är att utvidga lagens tillämpningsområde till att omfatta även annat biträde än rådgivning. Detta har utvecklats närmare i avsnitt 4.1. Lagen tar sikte på "yrkesmässig rådgivning eller annat yrkesmässigt biträde". Biträde föreligger när någon lämnar hjälp till annan i dennes angelägenheter. Hjälpen kan bestå av exempelvis tillhandahållande av sakkunskap, såsom vid rådgivning eller värdering, eller tillhandahållande av pengar, såsom vid finansiering. Avsikten är att begreppet biträde bara skall omfatta sådana fall då hjälpen är av betydelse för kunden i dennes relation till andra, t.ex. vid ingående eller fullgörande av avtal, upprättande av ansökningshandlingar eller deklarationer etc. Utanför begreppet biträde avses alltså falla rena försäljningar och uthyrningar liksom annat tillhandahållande av varor och tjänster som inte berör andra än kunden och tillhandahållaren av varan eller tjänsten. En försäljning eller en uthyrning kan dock ingå som ett led i ett biträde, t.ex. en skatte-planering. Kravet på yrkesmässighet innebär inte någon förändring i jämförelse med vad som har gällt (se prop. 1984/85:90 s. 34 f.). Biträdet skall lämnas "åt någon annan". Även detta överensstämmer i sak med vad som har gällt (se prop. 1984/85:90 s. 35). Lagen omfattar alltså inte biträde som lämnas internt inom företag eller koncerner. Vidare gäller att biträdet skall vara av "juridiskt eller ekonomiskt slag". Detta innebär bl.a. att lagen, liksom , är tillämplig på olika slag av ekonomisk eller juridisk rådgivning. Såsom definitionen nu har utformats träffar den emellertid även biträde av juridiskt eller ekonomiskt slag som inte har karaktär av eller samband med rådgivning. Verk-samheter där biträde av juridiskt eller ekonomiskt slag typiskt sett förekommer är revision, inkasso, finansiering och förmögenhetsförvaltning. Andra exempel på biträde av juridiskt eller ekonomiskt slag är värdering, hjälp med redovisning eller deklarationer samt tillhandahållande av betaltjänster och sådana granskningstjänster som kräver särskild juridisk eller ekonomisk kompetens. Biträde av juridiskt eller ekonomiskt slag föreligger också när en mäklare hjälper säljare och köpare med upprättande av köpekontrakt eller ekonomiska kalkyler. Även i besiktningsverksamhet kan det förekomma att juridiskt eller ekonomiskt biträde lämnas, t.ex. om besiktningen utförs som ett led i en värdering. En fastighetsbesiktning som bara syftar till att utröna om det finns fel i fastigheten är däremot inte i sig biträde av juridiskt eller ekonomiskt slag. Kopiering, skrivhjälp, budtjänster och dylikt samt dataservice är exem-pel på biträde som inte är av juridiskt eller ekonomiskt slag och därför faller utanför lagens tillämpningsområde. Detta gäller även om de dokument som är föremål för t.ex. kopiering eller vidarebefordran via elektronisk post är av juridisk eller ekonomisk natur. Definitionen talar alltså om "biträde av juridiskt eller ekonomiskt slag". Den skiljer sig härvidlag något från den gällande lydelsen av paragrafen där det talas om att rådgivningen skall ha skett "i juridiska eller ekonomiska angelägenheter". Avsikten med ändringen är att tydlig-göra att det är karaktären på det biträde som lämnas, och inte karaktären på angelägenheten, som är avgörande för lagens tillämpningsområde. Begreppet verksamhet som används i paragrafens gällande lydelse förekommer inte heller i den nya definitionen. Det är inte fråga om någon ändring i sak utan avsikten är endast att klargöra att vad som åsyftas är en handling - att lämna biträde - och inte en verksamhet i betydelsen rörelse. Därigenom tydliggörs att straffbestämmelsen i 2 § tar sikte på ett visst handlingssätt och att det är ett visst slag av biträde, juridiskt eller ekonomiskt, som kan förbjudas enligt 3 §, inte driften av en rörelse. En person som bedriver juridisk rådgivning och bokförsäljning i samma företag kan alltså fortsätta med bokförsäljningen även om han skulle förbjudas att utöva juridiskt eller ekonomiskt biträde. Den som lämnar juridiskt eller ekonomiskt biträde och därvid av grov oaktsamhet främjar en straffbelagd gärning, döms för vårdslöst biträde till böter eller fängelse i högst . Straffet får dock inte sättas högre än vad som är föreskrivet för den gärning som främjats. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Första stycket gäller inte, om främjandet utgör medverkan till brott enligt 23 kap. . Det gäller inte heller, om enligt särskild föreskrift straff ej kan följa på medverkan till den gärning som har främjats. Paragrafens första stycke innehåller en straffbestämmelse. Straffbestämmelsens tillämpningsområde har ändrats till att avse gärningar som begås när juridiskt eller ekonomiskt biträde lämnas (jfr 1 §). Ändringen, som har behandlats i avsnitt 4.1, innebär att paragrafens tillämpningsområde utvidgas till att omfatta även annat biträde än rådgivning. För ansvar krävs, liksom enligt paragrafens gällande lydelse, att den som har lämnat biträdet genom grov oaktsamhet har främjat en brottslig gärning. Uttrycket "den som lämnar...biträde och därvid..." motsvarar den tidigare lydelsen "den som i utövningen av rådgivningsverksamhet". Ändringen sker av redaktionella skäl och är inte avsedd att innebära någon skillnad i sak. Begreppet "främja" är avsett att ha samma innebörd som i de allmänna medverkansbestämmelserna i 23 kap. (se prop. 1984/85:90 s. 35 och avsnitt 4.1). "Främjande" kan därmed föreligga även om handlingen i det konkreta fallet inte har underlättat den brottsliga gärningen. Främjandet skall ha skett av "grov oaktsamhet". Det är vanskligt att generellt beskriva vad som i detta sammanhang utgör grov oaktsamhet. Varje sådan beskrivning riskerar att bli så abstrakt att den ger föga vägledning i det enskilda fallet. Liksom tidigare gäller att det skall vara fråga om oaktsamhet i mer avsevärd mån (se prop. 1984/85:90 s. 35). Ansvar skall komma i fråga endast i de fall där handlandet i påtaglig grad har avvikit från vad som i den aktuella situationen kan betraktas som ett normalt aktsamt beteende. En utgångspunkt är därvid att den som lämnar biträde gör det primärt på uppdrag av en kund och inte i rättsordningens tjänst. När det gäller enklare slag av biträde eller mera rutinmässiga uppdrag, t.ex. betalnings- eller inkassouppdrag, lämnas i regel inte någon närmare information om avsikten med åtgärden. I regel bör kundens avsikter då inte behöva efterforskas. Visar det sig sedermera att åtgärden har främjat ett brott, kan grov oaktsamhet normalt inte läggas uppdragstagaren till last. Om uppdragstagaren har tillgång till ytterligare information som gör att kundens avsikter starkt kan ifrågasättas, kan det dock finnas skäl att ställa krav på viss aktivitet från hans eller hennes sida. Underlåtenhet att införskaffa ytterligare information kan då medföra att uppdragstagaren skall anses ha varit grovt oaktsam. Vid mer kvalificerade former av biträde är det naturligt att ställa högre krav på aktivitet från uppdragstagarens sida. Även något vaga misstankar utgör då ofta tillräckliga skäl för biträdet att genom förfrågningar till huvudmannen förvissa sig om att misstankarna är obefogade. Kvarstår misstankarna även därefter, kan det finnas anledning att genom andra åtgärder skapa klarhet rörande syftet med den transaktion eller det projekt som det är fråga om. Som exempel kan nämnas beviljande av ett kortfristigt lån som skall användas för köp av ett aktiebolag. Långivaren har då regelmässigt anledning att kontrollera hur låntagaren avser att finansiera återbetalningen av lånet. Gör långivaren inte det och visar det sig att köpet är en del i en brottslig bolagsplundring, får långivaren häri-genom normalt anses ha främjat brottet genom grov oaktsamhet. Av betydelse vid bedömningen av om ett främjande har skett av grov oaktsamhet är också den ställning som den som lämnar biträdet har. Av den som innehar en underordnad anställning och lämnar det begärda biträdet endast på grundval av instruktioner och information från sina överordnade kan inte krävas att han eller hon självmant vidtar några särskilda kontrollåtgärder för att klarlägga sina eventuellt förekommande misstankar. Det måste i stället ankomma på företagsledningen att se till att det inom företaget finns lämpliga rutiner för kontroll av före-kommande misstankar. Huruvida främjandet av den brottsliga handlingen har skett av grov oaktsamhet får alltså bedömas med beaktande av uppdraget, graden av misstanke om den brottsliga handlingen och uppdragstagarens ställning. Situationen kan därvid vara sådan att det krävs att uppdragstagaren närmare hör sig för om kundens planer. Om uppdragstagaren i ett sådant fall underlåter att göra sådana efterforskningar och i stället förhåller sig i det närmaste likgiltig inför risken att hans handlande får en brottsbefrämjande effekt, får kravet på grov oaktsamhet i regel anses uppfyllt. Utfärdandet av intyg är ett ofta förekommande exempel på juridiskt eller ekonomiskt biträde. Det kan gälla värdeintyg, avsedda att användas vid en låneansökan, eller intyg om att viss personal har anställts, avsedda att bifogas en ansökan om bidrag. Oriktiga intyg av sådant slag kan efterfrågas i brottsliga sammanhang. Så länge intygsgivaren lämnar korrekta uppgifter kan han eller hon givetvis inte anses förfara grovt oaktsamt. Detsamma får anses vara fallet om intyget visserligen innehåller felaktiga uppgifter men dessa beror på rena slarvfel från intygsgivarens sida. Sammanhänger felet med att intygsgivaren har struntat i att kontrollera uppgifterna i intyget, får grov oaktsamhet däremot oftast anses föreligga. Som en konsekvens av att paragrafen har fått ett utvidgat tillämpningsområde har beteckningen på brottet ändrats till vårdslöst biträde. Liksom skall ansvar inte ådömas när gärningen är ringa. Andra stycket är oförändrat. Förbud att lämna juridiskt eller ekonomiskt biträde får meddelas den som när sådant biträde lämnats har gjort sig skyldig till brott, som inte är ringa. Förbud får meddelas för av högst . Vid bedömningen av om förbud bör meddelas skall rätten särskilt beakta brottslighetens straffvärde och om den som förbudstalan avser har gjort sig skyldig till brott i samband med juridiskt eller ekonomiskt biträde. Har den som förbudstalan avser gjort sig skyldig till brott för vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse , skall förbud meddelas, om inte särskilda skäl talar mot det. Meddelas förbud, omfattar det även medverkan i juridiskt eller ekonomiskt biträde som någon annan lämnar. Om det finns särskilda skäl till det, får visst slag av juridiskt eller ekonomiskt biträde eller medverkan i sådant biträde undantas från förbudet. I ett beslut om förbud får fastställas en senare dag från vilken förbudet skall gälla. Paragrafen anger förutsättningarna för meddelande av förbud. Vidare innehåller den bestämmelser om förbudstidens längd samt om innebörden av beslutet. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. I första stycket har förutsättningarna för meddelande av förbud ändrats. Förbud kan nu aktualiseras vid allt slags juridiskt eller ekonomiskt biträde, om personen i fråga har gjort sig skyldig till brott när han lämnade biträdet. Förbudets omfattning har på motsvarande sätt utvidgats till att omfatta allt slags juridiskt eller ekonomiskt biträde. En förutsättning för förbud är alltså att brott har begåtts när juridiskt eller ekonomiskt biträde lämnats. Vad som avses med juridiskt eller ekonomiskt biträde har beskrivits i kommentaren till 1 §. Att brottet skall ha begåtts när sådant biträde lämnats innebär att det måste finnas en direkt koppling mellan brottet och de råd eller det biträde i övrigt som har lämnats. Att en advokat eller en revisor har begått exempelvis ett skattebrott eller ett förskingringsbrott i sin verksamhet innebär inte att brottet har begåtts när juridiskt eller ekonomiskt biträde lämnats. Inte heller finns någon sådan nödvändig koppling bara för att kunden får kännedom om brottslighet som biträdet har gjort sig skyldig till i annat sammanhang. Det fordras att biträdet själv har gjort sig skyldig till brott, och det räcker alltså inte att klienten gjort det. Om sålunda biträdet har uppträtt klanderfritt, kan hans medverkan inte föranleda biträdesförbud även om klienten utnyttjat den för mycket grova brott. I övrigt kan beträffande förutsättningarna för förbud hänvisas till vad som uttalades i prop. 1984/85:90 s. 37. Ett förbud mot juridiskt eller ekonomiskt biträde blir mer omfattande än det hittillsvarande rådgivningsförbudet har varit. En advokat som har ålagts ett förbud förlorar inte bara möjligheten att bedriva advokatverksamhet utan blir också förhindrad att agera som biträdande jurist, ge råd angående finansiering eller tillhandagå klienter med juridiska eller ekonomiska utredningar. Har någon ägnat sig åt sådan verksamhet, behöver man alltså fortsättningsvis inte analysera frågan om det har rört sig om rådgivning eller inte. Om förbudet i ett enskilt fall skulle bli alltför långtgående, finns det enligt femte stycket första meningen möjlighet att undanta viss verksamhet från förbudet. Denna dispensmöjlighet kan komma att aktualiseras oftare med det mer vidsträckta förbud som blir följden av de nya reglerna. Bestämmelsen om förbudstidens längd har ändrats på så sätt att den maximala förbudstiden har förlängts från fem till . Skälen för denna förlängning har behandlats i avsnitt 4.4. Förlängningen innebär att domstolen vid förbudsprövningen måste bedöma handlandet utifrån en ny skala, varvid den maximala förbudstiden naturligtvis är tänkt för de grövsta fallen och de fall där risken för återfall i allvarlig brottslighet bedöms störst. I övrigt kan hänvisas till de uttalanden som gjordes i prop. 1984/85:90 s. 38. I ett nytt andra stycke anges att domstolen vid bedömningen av om förbud bör meddelas skall särskilt beakta brottslighetens straffvärde och om den som förbudstalan avser har gjort sig skyldig till brott i samband med juridiskt eller ekonomiskt biträde (jfr avsnitt 4.2). Bestämmelsen har tillkommit för att ge ledning vid bedömningen och har sin förebild i 3 § lagen om näringsförbud. Här kan därför hänvisas ( i tillämpliga delar ( till författningskommentaren till den bestämmelsen (se prop. 1985/86:126 s. 157 f.). Det bör särskilt noteras att även andra omständigheter än de nämnda kan beaktas vid förbudsprövningen, exempelvis vilken bedömning domstolen gör om risken för att personen kommer att upprepa sitt brottsliga handlande. Ett förbud kan ibland vara påkallat även om den aktuella brottsligheten är mindre allvarlig. Så kan vara fallet om personen har gjort sig skyldig till brott vid utövandet av juridiskt eller ekonomiskt biträde. När det gäller tidigare brottslighet bör domar och strafförelägganden beaktas men inte eventuella åtalsunderlåtelser. Av betydelse för bedömningen i fall av upprepad brottslighet bör främst vara hur omfattande och svår den tidigare brottsligheten var samt hur som har förflutit mellan brotten. I det nya tredje stycket har tagits in en regel om att förbud normalt skall meddelas, om det lägsta föreskrivna straffet för något av de aktuella brotten är fängelse . Om det finns särskilda skäl, kan presumtionen för förbud brytas. Även denna bestämmelse har sin förebild i lagen om näringsförbud (3 § andra stycket). Här kan därför hänvisas till motiven till den bestämmelsen (se prop. 1995/96:98 s. 36). Särskilda skäl för att avstå från att meddela förbud kan vara att den aktuella gärningen framstår som en engångsföreteelse efter många års klanderfritt bedriven verksamhet och att det därjämte finns ömmande personliga skäl att avstå från att meddela ett förbud. Fjärde och femte styckena motsvarar det tidigare andra stycket. Fjärde stycket innehåller bestämmelser om att förbudet gäller även medverkan vid biträde som någon annan ger. Femte stycket ger en möjlighet till partiell dispens samt en möjlighet att bestämma en senare dag då förbudet skall börja gälla. Ändringarna innebär att bestämmelserna anpassas till lagens nya tillämpningsområde. skall föra ett register över förbud enligt 3 §. Ändringen i paragrafen innebär att ansvaret för registret över förbud förs över från till . Ändringen har behandlats i avsnitt 4.5. skall kungöra ett beslut om förbud enligt 3 § när beslutet har vunnit laga kraft. Detsamma gäller om förbud har upphävts, ändrats eller förlängts. Om rätten har beslutat att förbudet skall gälla utan hinder av att domen vunnit laga kraft, skall beslutet kungöras . I paragrafen, som är ny, föreskrivs att beslut om förbud skall kungöras av . Frågan har behandlats i avsnitt 4.6. Närmare föreskrifter om hur kungörandet skall gå till kan meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (jfr 8 kap. 13 § första stycket 2 regeringsformen). Den som överträder ett förbud enligt 3 § döms till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Överträds ett förbud enligt 3 § skall det förlängas , om inte särskilda skäl talar mot det. Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förlängning inte vara . Talan om förlängning skall väckas innan tiden för förbudet har gått ut. Beträffande förfarandet i mål om förlängning av förbud och verkan av prövning i högre rätt av fråga om ansvar för överträdelse av förbud tillämpas 4 § första och tredje styckena samt 5 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om sanktioner vid överträdelser av ett förbud. Andra stycket har ändrats så att det av lagtexten framgår att förbudstiden skall förlängas vid en överträdelse, om det inte finns särskilda skäl att underlåta en förlängning (se avsnitt 4.3). Särskilda skäl kan föreligga exempelvis om överträdelsen bedöms som ett ringa brott eller om det vid domstolens prövning har gått sedan förbudstiden löpte ut. Har den som förbudet gäller gjort sig skyldig till nya brott i verksamheten, verkar detta i skärpande riktning. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna 1. Denna lag träder i kraft . Vid prövning av frågor om förbud enligt 3 § på grund av brott som har begåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Ändringen av lagens tillämpningsområde påverkar bl.a. straffbestämmelsens räckvidd. Eftersom det redan av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att straff skall bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs, behövs ingen särskild övergångsbestämmelse såvitt gäller 2 §. Också bestämmelserna om åläggande av förbud mot juridiskt eller ekonomiskt biträde är av straffrättslig karaktär och det har därför ansetts att samma principer bör gälla för dessa. Följaktligen skall de föreslagna skärpningarna i 3 § inte gälla vid prövning av om ett brott som inträffat före ikraftträdandet bör föranleda ett förbud. I den delen skall i stället äldre bestämmelser gälla. Det innebär att, om brottet har begåtts före ikraftträdandet, förbud enligt 3 § kan meddelas endast om brottet har skett i rådgivningsverksamhet, att förbudet får omfatta enbart framtida rådgivningsverksamhet och att de nya bestämmelserna i para-grafens andra och tredje stycken inte skall tillämpas vid prövningen. Även vid en prövning av om en överträdelse skall föranleda en förlängning av förbudet enligt 8 § skall äldre bestämmelser tillämpas, om överträdelsen har skett före ikraftträdandet. Den nu aktuella utvidgningen av lagens tillämpningsområde medför givetvis inte att ett före lagens ikraftträdande meddelat förbud enligt 3 § blir mera vidsträckt än det har varit. Det har inte ansetts nöd-vändigt att uttryckligen reglera detta i lagen. 14.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud 6 §