prop · GO03119 · 2001-01-01 00:00:00 — Det totala anslaget till biståndsprogrammen Phare, ISPA, SAPARD och Tacis är ca . andel därav är ca eller ca . Det finns ingen direkt koppling mellan denna svenska andel och återflödet till i form av kontrakt för genomförande av EU:s olika program. En målsättning har dock varit upphandling till svenska företag. finns en utsänd person med uppgift att främja projektexport på representation i som arbetar för att bistå svenska företag i upphandlingen av kontrakt genom EU-programmen. Främjaren arbetar aktivt med spridande av strategisk information om affärsmöjligheter, upphandlingsregler m.m. I det följande beskrivs de instrument som EU har till förfogande i regionen. 9.1 Phare Phareprogrammet inrättades som EU:s finansiella instrument för stödet till ekonomiska och institutionella reformer för länderna i . De första insatserna riktades till och (and : Action for the Restructuring of the Economy). Programmet omfattar nu de tio kandidatländerna i . Programmet hade ursprungligen ett dubbelt syfte, dels att förbereda kandidatländerna för medlemskap, dels att lämna stöd till reformprocessen på . Efter inledandet av utvidgningsprocessen har programmet alltmer kommit att inriktats på stöd till kandidatländerna i uppfyllandet av de s.k. Köpenhamnskriterierna, dvs. de kriterier för EU-medlemskap som antogs av i . När i fastställde hur stödet skulle utformas - den s.k. förmedlemsskapstrategin - gavs Phareprogrammet en central roll. Varje kandidatland skulle erhålla dels stöd till laganpassning, dels råd och utbildning genom stödinsatser riktade till de myndigheter som hade att tillämpa . Därutöver inrättades särskilda program för gränsöverskridande regionalt samarbete - en kombination av EU:s interna program för samarbete mellan medlemsstater och Phare-insatser. Ytterligare steg i utformningen av anslutningsstödet togs när kommissionen i den s.k. Agenda 2000 sommaren lade fram ett förslag till förstärkt förmedlemskapsstrategi. Avsikten var att åstadkomma en närmare koppling mellan det stöd som lämnades och takten i utvidgningsförhandlingarna. Strategin gjordes, efter beslut av i , till övergripande mål för Phareprogrammet. Den förstärkta förmedlemskapsstrategin innehöll tre grundelement. Den förutsatte en fortsatt nära uppföljning av den laganpassning man enats om i associeringsavtalen med kandidatländerna, s.k. Europaavtal. Vidare beslutades att skriftliga överenskommelser skulle ingås med varje kandidatland - s.k. partnerskap - som angav vilka områden som varje ansökarland i första hand borde utveckla för att uppfylla medlemskapskraven. Dessa två element kompletterades med ett utökat förmedlemskapsstöd, varvid en total ram på anslogs. slog även fast att medel inom denna ram skulle omfördelas till de kvarvarande länderna i takt med varje enskilt kandidatlands anslutning. Som en del av beslutet inrättades ett särskilda program till stöd för jordbruk och landsbygdsutveckling och ett särskilt program för infrastruktur på miljö och transport (ISPA och SAPARD, avsnitt 9.2 och 9.3). Phareprogrammet kan i princip delas upp i tre former av underprogram: De nationella programmen, programmen för gränsöverskridande samarbete (CBC) och horisontella program. De nationella programmen utformas helt med utgångspunkt i de prioriteringar som lagts fast i partnerskapen. Huvuddelen av Pharemedlen går till dessa program. Programmen för gränsöverskridande samarbete (CBC) har funnits och syftar till att skapa samarbete mellan Phareländer och gränsregioner inom EU. Stöd lämnas till miljöinsatser, transporter, turism, lokal demokrati samt utbildning och kultur. Budgeten uppgår till av den totala ramen. har en harmonisering skett med Interreg, programmet för gränsöverskridande samarbete mellan EU-länder (avsnitt 9.6). Horisontella program har funnits inom ett flertal områden, t.ex. miljö, statistik, kärnsäkerhet och utveckling av små och medelstora företag. Antalet minskas successivt och ersätts av mer differentierade insatser i takt med att kandidatländerna kommer längre i sin utveckling. Phareprogrammet är således anslutningsinriktat. Enligt riktlinjerna skall av resurserna användas till institutionsuppbyggnad och till investeringar i näringslivs- och infrastrukturutveckling. Investeringarna skall kopplas samman med insatser för att bygga upp nödvändiga administrativa strukturer, och påskynda kandidatländernas förberedelser för deltagande i . Detta gör att regionala och lokala myndigheter nu involveras allt mer i processen. Beslut av kommissionen kräver godkännande av medlemsländerna. svarar för den övergripande samordningen vad gäller allt förmedlemskapsstöd inklusive ISPA och SAPARD. Den förstärkta förmedlemskapsstrategin har inneburit visst ökat inflytande från medlemsstaterna, då partnerskapen har antagits genom beslut av ministerrådet. För att kunna stoppa förslag krävs att en majoritet av medlemsländerna har denna önskan, vilket är mycket ovanligt. Kommissionens utvidgningsdirektorat svarar främst för policyfrågor och programmering. Genomförandet decentraliseras i allt större utsträckning till kandidatländerna. Anledningen är att dessa förväntas bygga upp finansiella strukturer m.m. inför hanteringen av det finansiella stödet efter medlemskapet. Kommissionens delegationer har rätt att skriva under avtal , vilket i praktiken innebär att en stor andel projekt handläggs på plats i respektive kandidatland. Finansministerierna i kandidatländerna får successivt mer och mer ansvar för att hantera EU:s medel på egen hand. Särskilda enheter har byggts upp, s.k. Central Financing and Contracting Units, med ansvar för upphandling och annan projektadministration beträffande de projekt som understiger . Ansvaret delegeras endast om landet i fråga uppfyller ett antal kriterier som rör förmågan till finansiell kontroll. Delegationerna utövar översyn samt deltar vid upphandling och annan projektadministration. 9.2 ISPA Programmet ISPA (Instrument for Structural Policies for Pre-Accession) har utformats med som förebild, och syftar till att förbereda kandidatländerna i EU:s olika strukturarrangemang. Projekten skall bidra till de mål som formuleras i partnerskapen. Stöd ges på två områden, dels insatser på miljöområdet för införlivande av , dels satsningar på infrastruktur inom transportområdet - särskilt insatser projekt med koppling till transeuropeiska nät. För har ca , satts av varav avser infrastruktur och 50 procentmiljö. Stödet ges i form av gåvomedel till investeringar. Tekniskt bistånd skall endast utgöra en mindre del av ett investeringsprojekt. Varje projekt bör omfatta . Stödet kan uppgå till av projektkostnaden. Undantagsvis kan stödet utökas till för de projekt som anses vara av mer avgörande betydelse. Andelen kan minskas om projekten genererar inkomster samt enligt principen att den som förorenat betalar. Ansvaret för genomförandet och administrationen av ISPA skall gradvis övergå till kandidatländerna. Kommissionen förblir dock ansvarig för beslut om stöd till projekt. Hanteringen inom kommissionen sköts av direktoratet för regionalpolitik. En särskild har inrättats för konsultationer med medlemsländerna. Programmet är i likhet med SAPARD fortfarande under utveckling. Vissa insatser har emellertid redan inletts. gick övervägande delen av budgeten till transportsektorn. förutses en ökning i andelen miljöinsatser. 9.3 SAPARD EU:s finansiella instrument till stöd för jordbruk och landsbygdsutveckling är SAPARD (Special Accession Programme for Agriculture and Rural Development) och syftar till att främja införlivandet av på jordbruksområdet i kandidatländerna. skall ca avsättas för programmet. Stödet skall i huvudsak inriktas på investeringar för uppbyggnad av livsmedelssektorn och infrastrukturutvecklingen samt till marknadsföring av jordbruks- och fiskeprodukter. Miljöaspekterna skall tas tillvara genom stöd till utveckling av jordbruksmetoder utan skadeverkningar på miljön. Medelstilldelningen till varje kandidatland grundar sig på hur stor andel av befolkningen som är sysselsatt inom jordbruk, jordbruksareal, BNP av årlig avkastning och den territoriella situationen. EU kommer i normalfallet att bidra med av de offentliga utgifterna. Ansvaret för SAPARD är redan från början delegerat till kandidatlandet. Utvecklingen av nationella myndigheter med ansvar för utbetalning av stöd från SAPARD pågår. Inget stöd kommer att betalas ut från EU förrän landet i fråga har en ackrediterad myndighet. Jordbruksdirektoratet svarar för hanteringen av programmen inom kommissionen av jordbruks-direktoratet. Avstämningen av SAPARD-frågor med medlemsländerna sker i redan existerande jordbrukskommittéer. 9.4 Partnersamverkan (twinning) Konceptet partnersamverkan, eller twinning, lanserades som den främsta Phare-mekanismen för institutionsbyggande, dvs. för att stödja kandidatländerna att utveckla moderna och effektiva statsförvaltningar. Målet är att statsförvaltningar i kandidatländerna, på samma sätt som nuvarande medlemsstater, kan genomföra . Detta ställer höga krav på strukturer, mänskliga resurser och kunskap. Partnersamverkan utgör ett ramverk för statsförvaltningar och organisationer i kandidatländerna för samarbete med deras motparter i medlemsstaterna i syfte att utveckla och genomföra projekt som involverar överföring, efterlevnad och genomförande av specifika delar av regelverket. Partnersamverkan är inte avsett att utveckla samarbete i allmänhet utan är inriktat på att leverera på förhand överenskomna resultat inom prioriterade områden, som definierats i förmedlemskapsstrategin. Istället för att använda kortidsexpertis fokuserar samarbetet på sekondering av EU-experter till kandidatländerna för att åstadkomma långsiktig förändring. Varje projekt har minst en förmedlemskapsrådgivare, en individ sekonderad från en medlemsstats förvaltning eller annan relevant organisation, som finns på plats i kandidatlandets förvaltning för att genomföra projektet i fråga. En utvärdering som genomförts av kommissionen har visat på behovet av något kortare insatser. har kommissionen därför introducerat ett nytt koncept, s.k. twinning light, där kraven på projektens längd och långsiktig expertnärvaro är lägre. Projekt under det nya konceptet kommer troligen att påbörjas , och kan utgöra en mer flexibel stödform men med samma syfte som ordinarie partnersamverkan. har projekt inriktats på de prioriterade områdena jordbruk, miljö, finans och rättsliga och inrikes frågor. Gradvis kommer samarbetet att utsträckas till att omfatta hela . Projekten hanteras inom ramen för en årlig cykel där önskade projekt i respektive kandidatland presenteras av kommissionen. Medlemsstaterna sammanställer förslag som skall möta behovet. Därefter sker ett anbudsförfarande i kandidatlandet, som väljer det projekt och den samarbetspartner som förefaller mest lämplig. Detta resulterar naturligen i att konkurrensen om projekt är hård, och stora krav ställs på projektförslagsställarna. Svenska myndigheter har varit aktivt involverade i partnersamverkan sedan det lanserades. Ett avsevärt arbete har lagts ned inom () för att väcka myndigheternas intresse och engagemang. Detta arbete har burit frukt och ett antal myndigheter är nu involverade i projekt i ett flertal kandidatländer, inte enbart i närområdet. Regeringen bedömer att detta engagemang bör fortsätta. Det är viktigt att stödjer kandidatländernas EU-anpassning med den expertis och kunskap som vi har. Dagens kandidatländer blir medlemsländer och det är viktigt ur flera perspektiv att samarbete och kontakter byggs upp . hanterar Sida det svenska arbetet med partnersamverkan, både förberedelse- och genomförandefas gentemot svenska myndigheter. I och med att partnersamverkan nu är väl förankrad hos svenska myndigheter utgör överföringen till Sida en naturlig utveckling av det svenska engagemanget. Sidas kunskap om och erfarenheter av metodstöd och projekthantering kommer att underlätta de svenska myndigheternas engagemang. Partnersamverkan kan också komplettera de bilaterala samarbetsprogrammen särskilt i närområdet. Vissa frågor rörande de svenska myndigheternas engagemang har rests. Det rör främst kostnadstäckning för myndigheternas engagemang och den tillgängliga svenska resursbasen. En annan fråga gäller tillgängligheten av den svenska kompetensbasen . Dessa behöver utredas närmare. 9.5 Tacis Tacis (Technical Assistance to the Commonwealth of Independent States) är EU:s biståndsprogram för . Programmet inleddes och syftar ytterst till att stödja övergången till en marknadsekonomi med särskild tonvikt på att stödja demokrati och utvecklingen till ett rättssamhälle. Sedan programmet tog sin början har stödet uppgått till . har varit den i särklass enskilt största mottagaren av stöd då ungefär hälften av medlen har allokerats dit. En ny förordning för Tacisprogrammet antogs . Den nya förordningen eftersträvar koncentration i insatserna genom mer omfattande projekt. Koncentration skall också uppnås genom att alla insatser i ett land skall ske inom de tre huvudområden som landet har valt. Det finns sex huvudområden att välja på vilka är, stöd för institutionell, rättslig och administrativ reform, stöd för utveckling av privata sektorn och ekonomisk utveckling, stöd på sociala området, infrastruktur, miljö och energi samt jordbrukssektorn och landsbygdsutveckling. Kärnsäkerhet tillkommer för de länder som har kärnkraft. Den nya förordningen fokuserar i högre grad än tidigare på miljö och på gränsöverskridande samarbete. Vikten av att överbrygga eventuella klyftor i samband med EU-utvidgningen lyfts fram. Detta har bidragit till att Tacis allt mer inriktas på de delar av OSS som ligger nära EU. Insatser sker i form av kunskapsöverföring och i mindre omfattning investeringar. I den nya förordningen höjdes taket för investeringar från tidigare till . Ett par nya instrument för investeringar kommer att prövas , ett avseende kommunala investeringar och ett avseende små och medelstora företag. Vikten av partnerskap och långsiktigt samarbete understryks. Ett nytt program, baserat på partnersamverkan inom Phareprogrammet (twinning), kommer därför att introduceras. Programmet kommer i det första skedet främst att fokusera på . Tacisprogrammet styrs genom s.k. indikativa program för respektive land. De indikativa programmen lägger fast riktlinjerna för samarbetet med respektive land för en period . Baserat på det indikativa programmet fastställs sedan, för och och vartannat för övriga länder, s.k. åtgärdsprogram där de enskilda insatserna preciseras. Programmen godkänns av en styrkommitté med representanter . Indikativa program togs för , och, , för . Tacis skall i och samarbeta inom områdena stöd för institutionell, rättslig och administrativ reform, den privata sektorn och det sociala området. I skall insatser endast göras på demokratiområdet. Vid sidan av de nationella programmen som beskrivits ovan består Tacis av en rad regionala och horisontella program. Exempel på dessa är programmet gränsöverskridande samarbete (CBC), kärnsäkerhetsprogrammet och Tempusprogrammet för utbildning. 9.6 Interreg III-programmet Interreg III-programmet är det största gemenskapsinitiativet inom ramen för EU:s strukturpolitik. Programmet som enbart är riktat till EU:s medlemsstater, finansieras ur Europeiska regionala utvecklingsfonden och avser samarbete över nationsgränserna med syfte att minska de hinder som nationella gränser kan utgöra för den europeiska integrationen. Unionens yttre gränser är också i vissa fall kandidatländers och nationsgränser, vilket gör Interreg III-programmen till ett viktigt instrument med syfte att stödja kandidatländerna i utvidgningsprocessen. Phare- och Tacisprogrammen öppnar möjlighet för kandidatländerna, och för gränsnära samarbete vilket i kombination med Interreg-medel kan utmynna i gemensamma gränsöverskridande projekt. Kopplingen mellan Interreg III och Phare/Tacis är således av stor betydelse generellt och särskilt för Barents/Kolarctic- och Östersjöprogrammen. Det sistnämnda som syftar till att integrera ur ett regionalt perspektiv kräver kandidatländernas och aktiva medverkan. Det har dock visat sig svårt att få till stånd tillräcklig samordning mellan de olika finansieringssystemen. Kommissionen och medlemsländerna arbetar på att skapa större synergi mellan systemen. Interreg III löper över och har tre samarbetsinriktningar: III A - gränsregionalt samarbete, III B - transnationellt samarbete och III C - interregionalt samarbete. har tilldelats av totalt . Enligt fördelningsreglerna skall av medlen gå till A-, till B- och till C-programmet. Härtill kommer offentlig och till viss del privat finansiering. Interreg III A strävar efter fördjupning av redan existerande gränsregionalt samarbete. Interreg III B avser samarbete inom större transnationella områden och är en del i EU:s arbete att uppnå en samordning mellan stora europeiska regioner inom EU, men även en ökad samordning med kandidat- och andra grannländer. deltar i tre Interreg III B-program: , , och . satsar av Interreg-medlen på Östersjöprogrammet, vilket omfattar 11 länder: hela , , , och de sex nordligaste delstaterna av , , , , , nordvästra inklusive samt de västra delarna av . Totalt beräknas EU-finansieringen av Östersjöprogrammet till , varav bidrar med ca eller till programmet. Interreg III B-programmet för den nordliga periferin kan också finansiera samarbete med . Nordsjöprogrammet, vilket omfattar delar av och (med egna medel), och östra möjliggör ej samarbete österut. Interreg III C syftar till interregionalt samarbete mellan regioner i hela EU och grannländerna. Genom arbete i nätverk skall politik och instrument för regional utveckling och sammanhållning göras mer effektiv. Alla regioner inom EU kan ansöka om finansiering ur Interreg III C. Kommissionen föreslår att genomförandeorganisationen kopplas till Interreg III B. Med utgångspunkt från de samarbetsområden som fastställts för B - forskning, teknisk utveckling, företagande, IT, turism, kultur och miljö - skall berörda medlemsstater gemensamt utarbeta program för interregionalt samarbete på respektive område. 9.7 Europeiska investeringsbanken är Europeiska investeringsbanken (EIB) aktiv i . Verksamheten fokuserar på investeringar som bidrar till integration och omfattar en gränsöverskridande dimension. ingår miljöförbättrande åtgärder i . har utlåningen vuxit kraftigt i kandidatländerna. Utestående åtaganden uppgår till ca . och är de länder som erhållit mest krediter. EIB har inte varit verksam i EIB har tilldelats en viktig roll i att stödja utvidgningsprocessen finansiellt. finns en särskild lånefacilitet som ger stöd till kandidatländerna. Beslut om en andra lånefacilitet togs . Den kommer att utgöra ett centralt instrument för EIB:s verksamhet . Det indikativa beloppet för är . Utlåningen är knuten till speciella projekt i offentliga eller privata sektorn. Projekten skall vara ekonomiskt, tekniskt och miljömässigt sunda. Tonvikten ligger på de stora transeuropeiska nätverken (TEN). Miljöinvesteringar är också betydelsefulla. EIB:s utlåning utanför EU bestäms genom uppdrag från bankens ägare. Sådana uppdrag har givits för sammanlagt ett 100-tal länder i världen inom ramen för överenskommelser mellan EU och olika grupperingar av länder. Regeringen har verkat för att främja investeringar från internationella finansiella organisationer i . Ett exempel är pilotprojekt med EIB-finansiering som har en tydligt positiv miljöeffekt och som är av stort gemensamt intresse för och EU. Vid i bekräftades att medlemsländerna ställer sig positiva till sådan begränsad utlåning till . 9.8 EU:s Nordliga dimension Inom EU utvecklas nu en sammanhållen politik för unionens Nordliga dimension. Syftet är att öka EU:s engagemang för norra och därmed unionens förmåga att bidra till en stabil och positiv utveckling i regionen. Den viktigaste aspekten är naturligtvis att minska de klyftor i utvecklingsnivå som finns mellan olika länder i regionen och mellan olika områden inom länderna för att undanröja spänningar som annars på kan leda till konflikter i vårt närområde. Till grund för arbetet ligger de riktlinjer som antogs av allmänna rådet och sedan godkändes av i . På basis av riktlinjerna har en handlingsplan för utarbetats. Handlingsplanen godkändes av i Feira. Rådet gav kommissionen en ledande roll i genomförandet av handlingsplanen. Medlemsstaterna deltar i arbetet och ger fortsatt vägledning till kommissionen via de rådsarbetsgrupper som ansvarar för de politikområden som omfattas av handlingsplanen. Genom ökar unionens territorium österut och dess direkta gräns gentemot förlängs ytterligare. blir alltmer ett innanhav inom unionen med Kaliningrad- och S:t Petersburgs-områdena som enda undantag. EU får nya möjligheter att driva en aktiv och framsynt politik för långsiktig stabilitet och hållbar utveckling i . En regional ansats är nödvändig för att EU effektivt skall kunna ta sig an de gränsöverskridande frågor som står på dagordningen, infrastrukturutbyggnad, trafikplanering, hälsofrågor, miljöförstöring, kärnsäkerhetsrisker, brottsbekämpning etc. De instrument som unionen har till sitt förfogande har antingen utformats för att genomföra åtgärder inom EU, för att stödja kandidatländernas anslutningsförhandlingar eller för att utveckla vissa typer av samarbete med tredje land. Att kombinera åtgärder inom ramen för olika EU-instrument har i många fall visat sig vara svårt, särskilt på finansieringssidan. Genom EU:s Nordliga dimension har en plattform skapats för att utveckla ett gränsöverskridande förhållningssätt till frågor som är viktiga för norra utveckling. Den nordliga dimensionen är en utgångspunkt för att utveckla nya arbetsformer och nya instrument på basis av en sammanhållen geografisk regional ansats. En sådan sammanhållen EU-politik kommer, när den har etablerats fullt ut, att kunna bli av stort värde för länderna och folken i norra . En viktig komponent i arbetet är koordinering för att skapa mervärde ur en given mängd insatta resurser. Genom förenkling och samordning inom EU-strukturerna, och i EU:s relationer med externa aktörer, kan effektiviteten i EU:s åtgärder till förmån för norra öka. Genom att fullt ut utnyttja det arbete som bedrivs på regional nivå runt , såväl mellanstatligt, subnationellt som subregionalt, kan EU dra fördel av det stora kunnande och den kompetens i enskilda frågor som finns i regionen. Det regionala samarbetet i närområden som , tillsammans med övriga nordiska länder har byggt upp under det senaste årtiondet är ett mycket värdefullt och väl fungerande exempel som i demokratiska former och med stor öppenhet har förmågan att utveckla en samsyn inom viktiga politikområden. Dessa politikområden omfattas också av EU:s Nordliga dimension. Det regionala samarbetet och dess gränsöverskridande konsultations- och beredningsroll fyller en viktig funktion i den svenska närområdespolitiken och representerar en garanti för stabilitet och dynamisk tillväxt i närområdet. Det regionala samarbetet för samman grannländer runt som har olika roller i den långsiktiga europeiska integrationsprocessen, EU-medlemmar, kandidatländer och icke-kandidatländer, i en struktur där alla har möjlighet att få särskilda frågor redovisade, analyserade och beaktade. Det är därför ett starkt svenskt intresse att de regionala organen och de regionala samarbetsstrukturerna i norra ges en framträdande roll inom den nordliga dimensionen. Regeringen avser att verka för att en konstruktiv samverkan kommer till stånd mellan de regionala samarbetsstrukturerna i och EU:s olika institutioner. Från svensk sida har initativ också tagits till att förstärka samarbetet mellan de internationella finansinstitutionerna och kommissionen vad gäller genomförandet av infrastruktur- och miljöprojekt inom den nordliga dimensionens ram. pågår överläggningar om att etablera ett partnerskap för gemensamma miljösatsningar i regionen.