prop · GP0381 · 2001-12-14 00:00:00 — Omprövning av sjukpenningförsäkringen enligt första stycket a skall ej omfatta ändring av den försäkrades inkomstförhållanden på grund av så- dant förvärvsarbete som avses i 16 kap. 15 §. Sjukpenning utges vid sjukdom som sätter ned den försäkrades arbets- förmåga med minst en fjärdedel. Vid bedömningen av om sjukdom före- ligger skall bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden. Med sjukdom jämställs ett tillstånd av nedsatt ar- betsförmåga, som orsakats av sjukdom för vilken sjukpenning utgetts och som fortfarande kvarstår efter det att sjukdomen upphört. Saknar den försäkrade arbetsförmåga utges hel sjukpenning. Om ar- betsförmågan inte saknas helt men är nedsatt med minst tre fjärdedelar utges tre fjärdedels sjukpenning. Är arbetsförmågan nedsatt i mindre grad men med minst hälften utges halv sjukpenning. I annat fall utges en fjärdedels sjukpenning. Vid bedömningen av om arbetsförmågan är fullständigt nedsatt skall, om den försäkrade kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete, särskilt beaktas om den försäkrade på grund av sjukdomen är ur stånd att utföra sitt vanliga eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbju- der den anställde. Om den försäkrade på grund av sjukdomen behöver avstå från förvärvsarbete under minst en fjärdedel av sin normala arbets- tid en viss dag, skall hans arbetsförmåga anses nedsatt i minst motsva- rande mån . Om den försäkrade inte kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete eller till annat arbete hos arbetsgivaren, skall vid bedömningen av arbets- förmågans nedsättning särskilt beaktas om den försäkrade kan försörja sig genom sådant arbete efter åtgärd som avses i 7 b § eller 22 kap. Om det efter prövning enligt fjärde stycket bedöms att den försäkrade inte kan återgå till arbete hos arbetsgivaren eller försörja sig själv genom annat förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, skall vid bedömningen av arbetsförmågans nedsättning särskilt beaktas om den försäkrade efter åtgärd som avses i 7 b § eller 22 kap. kan för- sörja sig själv genom sådant förvärvsarbete som är normalt förekom- mande på arbetsmarknaden, eller genom annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade. Om det finns särskilda skäl för det får vid bedömningen av arbetsför- mågans nedsättning beaktas den försäkrades ålder samt den försäkrades bosättningsförhållanden, utbildning, tidigare verksamhet och andra lik- nande omständigheter. Bedömningen av arbetsförmågans nedsättning enligt fjärde och femte styckena skall göras i förhållande till högst ett heltidsarbete. Vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning för tid under vil- ken han annars skulle ha uppburit föräldrapenning, skall arbetsförmågan anses nedsatt endast i den utsträckning som den försäkrades förmåga att vårda barnet är nedsatt på grund av sjukdomen. Om den försäkrade uppbär sjuk- Om den försäkrade uppbär sjuk- enligt denna lag eller särskild ef- enligt denna lag eller särskild ef- (2000:462) om införande av lagen (2000:462) om införande av lagen (2000:461) om (2000:461) om sion och efterlevandestöd till barn, sion och efterlevandestöd till barn skall vid prövning av den försäk- rades rätt till sjukpenning bedöm- (1976:380) om arbetsskadeförsäk- ningen av hans eller hennes arbets- förmåga ske med bortseende från den nedsättning av förmågan eller möjligheten att bereda sig inkomst genom arbete som ligger till grund för den sjukersättning, aktivitetser- sättning eller pension som utges. bedömningen av hans eller hennes arbetsförmåga ske med bortseende från den nedsättning av förmågan eller möjligheten att bereda sig in- komst genom arbete som ligger till grund för den sjukersättning, akti- vitetsersättning, pension eller liv- ränta som utges. 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (2001:492) om Prop. 2001/02:81 ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 § lagen (1998:674) om inkomst- grundad ålderspension i stället för dess lydelse enligt lagen (2001:492) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Som pensionsgrundande inkomst av anställning räknas vidare 1. sjukpenning och rehabiliter- 1. sjukpenning och rehabiliter- (1976:380) om arbetsskadeförsäk- (1976:380) om arbetsskadeförsäk- som utgetts enligt annan författ- ning eller på grund av regeringens som utgetts enligt annan författ- förordnande, i den utsträckning er- ning eller på grund av regeringens sättningen har trätt i stället för en förordnande, i den utsträckning er- försäkrads inkomst som arbetsta- sättningen har trätt i stället för en gare i allmän eller enskild tjänst, försäkrads inkomst som arbetsta- gare i allmän eller enskild tjänst, 2.föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän försäkring, 3.ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, 4.ersättning som en allmän försäkringskassa har utgett enligt 20 § la- gen (1991:1047) om sjuklön, 5.livränta enligt 4 kap. lagen om arbetsskadeförsäkring eller motsva- rande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen, 6.delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring, 7.vårdbidrag enligt lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, i den utsträckning bidraget inte är ersättning för merkostna- der, 8.dagpenning från arbetslöshetskassa, 10.aktivitetsstöd till den som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt pro- 11.utbildningsbidrag för doktorander, 14.ersättning till deltagare i teckenspråksutbildning för vissa föräldrar (TUFF), 15.dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning en- ligt de grunder som gäller för totalförsvarspliktiga, 16.bidrag från och i den ut- sträckning som regeringen så föreskriver, samt 17.inkomstrelaterad sjukersättning och inkomstrelaterad aktivitetser- sättning enligt 8 kap. lagen om allmän försäkring. Förslag till lag om ändring i lagen (1998:676) om Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1998:676) om statlig ålders- pensionsavgift skall ha följande lydelse. Avgiften utgör av ersättning i form av 1. sjukpenning och rehabiliter- 1. sjukpenning och rehabiliter- (1962:381) om (1962:381) om (1976:380) om arbetsskadeförsäk- (1976:380) om arbetsskadeförsäk- som utgetts enligt annan författ- ning eller på grund av regeringens som utgetts enligt annan författ- förordnande, i den utsträckning er- ning eller på grund av regeringens sättningen trätt i stället för en för- förordnande, i den utsträckning er- säkrads inkomst av anställning en- sättningen trätt i stället för en för- 2 kap. 3 § säkrads inkomst av anställning en- 2 kap. 3 § eller inkomst av annat förvärvsar- bete enligt 2 kap. 6 § första stycket eller inkomst av annat förvärvsar- 13 nämnda lag, bete enligt 2 kap. 6 § första stycket 13 nämnda lag, 2.föräldrapenningförmåner enligt lagen om allmän försäkring, 3.ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, 4.ersättning som en allmän försäkringskassa utgett enligt 20 § lagen (1991:1047) om sjuklön, 5.livränta enligt 4 kap. lagen om arbetsskadeförsäkring eller motsva- rande livränta som bestäms med tillämpning av den lagen, 6.delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring, 7.vårdbidrag enligt lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, i den utsträckning bidraget inte är ersättning för merkostna- der, 8.dagpenning från arbetslöshetskassa, 10.aktivitetsstöd till den som deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt pro- 11.utbildningsbidrag för doktorander, 14.ersättning till deltagare i teckenspråksutbildning för vissa föräldrar (TUFF), 15.dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt och till andra som får dagpenning en- ligt de grunder som gäller för totalförsvarspliktiga, samt 1 Senaste lydelse 2000:1407. 16. bidrag från och i den ut- Prop. 2001/02:81 sträckning som regeringen så föreskriver. Denna lag träder i kraft . 2.8Förslag till lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd Härigenom föreskrivs att 10 och 16 §§ lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall ha följande lydelse. Ersättning enligt denna lag utges vid sjukdom, bestående nedsätt- ning av arbetsförmågan och döds- fall. Därvid tillämpas 3 kap. 13, 7, 9 och 10 §§ och 46 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk- ring, om inte annat följer av 11 14 §§ denna lag. Ersättning enligt denna lag utges vid sjukdom, bestående nedsätt- ning av arbetsförmågan och döds- fall. Därvid tillämpas 3 kap. 14, 7, 9 och 10 §§ och 46 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk- ring, om inte annat följer av 11 14 §§ denna lag. Bestämmelserna i 8 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäk- (1976:380) om arbetsskadeförsäk- ring angående anmälan om skada, ring angående ansökan, om skada, bestämmande och ut- ersättning, uppgiftsskyldighet, betalning av ersättning, uppgifts- svar och besvär m.m. gäller i till- lämpliga delar i ärende enligt m.m. gäller i tillämpliga delar i ärende enligt denna lag. Bestämmelserna i 8 kap. 3 § andra stycket lagen om arbetsskadeförsäk- ring gäller inte i ärende enligt denna lag. Denna lag träder i kraft . 1Senaste lydelse 1993:358. 2Senaste lydelse 1993:358. 2.9Förslag till lag om ändring i lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. Härigenom föreskrivs att 2 och 4 §§ lagen (1977:266) om statlig er- sättning vid ideell skada m.m. skall ha följande lydelse. Rätten till ersättning avser de Rätten till ersättning avser de förmåner och belopp som skulle förmåner och belopp som skulle ha utgått om den skadade hade ha utgått om den skadade hade haft rätt till ersättning enligt sta- haft rätt till ersättning enligt avtalet om ersättning vid person- skada (PSA). Den som avses i 1 § första Den som avses i 1 § första stycket 3 lagen (1977:265) om stycket 36 lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd har dock statligt personskadeskydd har dock endast rätt till ersättning för sveda endast rätt till ersättning för sveda och värk, lyte eller annat stadigva- och värk, lyte eller annat stadigva- rande men samt allmänna olägen- rande men samt olägenheter i öv- heter till följd av skadan. rigt till följd av skadan. Vid skada som avses i 1 § andra Vid skada som avses i 1 § andra stycket utges ersättning endast för stycket utges ersättning endast för sveda och värk, lyte eller annat sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men samt allmänna stadigvarande men samt olägen- olägenheter till följd av skadan. heter i övrigt till följd av skadan. Bestämmelserna i 14 § lagen om statligt personskadeskydd har mot- svarande tillämpning i fråga om ersättning enligt denna lag. Om ersättning enligt denna lag beslutar . Den som är missnöjd med trygghetsnämndens beslut får hän- skjuta frågan till prövning inför i vissa trygghets- frågor. Bestämmelserna för statens per- sonskadeförsäkring och de angiv- na nämnderna gäller även i övrigt i tillämpliga delar i ärende enligt denna lag. Om ersättning enligt denna lag beslutar den myndighet som rege- ringen bestämmer. Den som är missnöjd med ett beslut enligt denna lag får hän- skjuta frågan till prövning inför i vissa trygghets- frågor. Bestämmelserna i avtalet om er- sättning vid personskada (PSA) och för den angivna nämnden gäller även i övrigt i tillämpliga delar i ärende enligt denna lag. Denna lag träder i kraft . För skada som inträffat före ikraftträdandet tillämpas 2 § andra stycket i sin äldre lydelse för den som 1Senaste lydelse 1991:469. 2Senaste lydelse 1991:469. avses i 1 § första stycket 46 lagen (1977:265) om statligt personskade- Prop. 2001/02:81 skydd. Ärendet och dess beredning Arbetsskadeförsäkringen har varit föremål för översyn vid ett flertal till- fällen. En översyn gjordes av Sjuk- och arbetsskadekommittén i betän- kandet En allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering (SOU 1996:113). Regeringen gjorde bedömningen att Sjuk- och arbets- skadekommitténs förslag inte kunde ligga till grund för förändringar av arbetsskadeförsäkringen. beslutade regeringen därför om di- rektiv som gav en särskild utredare uppdraget att se över arbetsskadeför- säkringen (dir. 1997:91). Utredningen lämnade betänkandet Den framtida arbetsskadeförsäkringen (SOU 1998:37). Utredningen föreslog viss koncentration av handlägg- ningen, kompetenshöjningar, förtydligande av regeln om psykiska ska- dor, en särskild arbetsskadeersättning som ersättning för karensdag, om- ställningsersättning, vissa samordningsregler, utökat försäkringsskydd för studerande, höjd ersättning till totalförsvarspliktiga, försäkringsskydd vid vissa smittsamma sjukdomar och en tilläggsförsäkring administrerad av arbetsmarknadens parter. Förslagen har remissbehandlats . Re- geringen behandlar nu i denna proposition frågorna om ersättning för ka- rensdag och vissa samordningsregler. Försäkringsskydd för studerande och totalförsvarspliktiga har behandlats i annan ordning. Strukturfrågor inom socialförsäkringarna behandlas inom ramen för arbetet med en Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet. Försäkringsskydd vid vissa smittsamma sjukdomar är inte ett lagreglerat område och behandlas där- för inte i propositionen. Övriga förslag i betänkandet omfattas av Riks- försäkringsverkets analys av arbetsskadeförsäkringen som redovisats i rapporten ändamål och funktion. Regeringen beslutade att ge i uppdrag att analysera arbetsskadeförsäkringens effekter och ge förslag till förändringar. Uppdraget redovisades genom rapporten ändamål och funktion (RFV Anser 2001:3). beslutade att tillsätta en projekt- grupp med uppgift att granska tillämpningen av bevisreglerna i arbets- skadeförsäkringen och föreslå förändringar i reglerna. Projektgruppen redovisade sitt uppdrag genom promemorian Bevisregler i arbetsskadeförsäkringen. En sammanfattning av projektgruppens pro- memoria finns i bilaga 1. Förslagen i rapporten och promemorian har remissbehandlats . En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr S2001/2827/SF). Principerna om indexering behandlades i Ds 2000:39 Sjukersättning i stället för förtidspension. Då avsåg förslagen sjukersättning och aktivi- tetsersättning. Förslagen i promemorian har remissbehandlats. Remiss- sammanställning finns tillgänglig i (Socialde- partementet dnr S2000/4481/SF). Frågan om indexering av sjuk- och ak- tivitetsersättning bereds vidare. Hanteringen av kollektivavtalsreglerade personskadeärenden inom det statliga avtalsområdet förändrades fr.o.m. . Genom avtal mellan parterna på den statliga arbetsmarknaden inrättades från och med detta datum den s.k. . Denna nämnd fattar beslut om er- sättning vid personskada till statligt anställda. Förändringen har påverkat Prop. 2001/02:81 verksamheten vid . En promemoria med förslag bl.a. till lag om ändring i lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. har upprättats inom . En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 3. Pro- memorian har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som har avgett yttrande finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgäng- liga i (dnr Ju2001/5708/PP). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över det lagförslag som finns i bilaga 5 . Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har i allt väsentligt följt Lagrådets förslag. Därut- över har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets syn- punkter behandlas i respektive avsnitt och i författningskommentaren. Förslagen i denna proposition har utformats i samarbete med Vänster- partiet och . 4 Beviskrav vid prövning av arbetsskador har man ansett att en förvärvsarbetande som skadas i sitt arbete bör ha ett starkare skydd än den som skadar sig utanför arbetet. Detta bygger på uppfattningen att den som förvärvsarbetar löper större risk än andra att skadas. Arbetsskadeförsäkringen utgör ett särskilt skydd för den som drabbas av arbetsskador. Bestämmelser om denna försäkring finns i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF), som trädde i kraft . upphörde lagen (1954:243) om yrkesska- deförsäkring (YFL) att gälla. Yrkesskadeförsäkringen omfattar dock fort- farande skador som har inträffat före ikraftträdandet av LAF. En förutsättning för ersättning från arbetsskadeförsäkringen är att den försäkrade har en arbetsskada. Till skillnad från YFL har LAF ett gene- rellt skadebegrepp, som innebär att med arbetsskada avses skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Med annan skadlig inverkan avses i princip varje i arbetsmiljön förekommande faktor som kan påverka den fysiska eller psykiska hälsan på ett ogynnsamt sätt. Ge- nom en lagändring som trädde i kraft höjdes kraven på såväl visad skadlighet som orsakssamband. En försäkrad har rätt till ersättning från arbetsskadeförsäkringen, om han eller hon har en arbetsskada som medför nedsättning av förmågan att skaffa inkomst genom arbete. Sedan arbetsskadesjukpenningen i princip avskaffades 1993 är det numera främst livränta som utges från arbetsska- deförsäkringen. Vid bestående nedsättning av arbetsförmågan på grund av arbetsskada utges livränta för den inkomstförlust som uppkommer. Inom arbetsskadeförsäkringen sker prövningen av om en skada eller sjukdom utgör arbetsskada i två led. I det första ledet prövas om en skada eller sjukdom kan vara framkallad av en viss inverkan i den försäkrades arbete (2 kap. 1 § LAF). Det andra ledet innebär en sambandsprövning av om den aktuella skadan eller sjukdomen har orsakats av den försäkra- des arbete i det enskilda fallet (2 kap. 2 §). Med arbetsskada avses enligt LAF en skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbete (2 kap. 1 § första stycket). Med annan skadlig inverkan avses enligt samma lagrum inverkan av en faktor som med hög grad av sannolikhet kan ge upphov till en sådan skada som den försäkrade har. Enligt 2 kap. 3 § LAF avses med skada personskada och skada på protes eller annan liknande anordning som användes för avsett ändamål när skadan inträffade. Har en försäkrad varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet skall skada som han eller hon har fått anses vara orsakad av den skadliga inverkan, om övervägande skäl talar för det (2 kap. 2 § LAF). Enligt 2 kap. 1 § andra stycket LAF anses inte som arbetsskada en skada av psykisk eller psykosomatisk natur som är en följd av en före- tagsnedläggelse, en arbetstvist, bristande uppskattning av den försäkrades arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbetskamrater eller därmed jämförliga förhållanden. Även olycksfall vid färd till eller från arbetsstället räknas som olycks- fall i arbetet, om färden föranleddes av och stod i nära samband med ar- betet. För skada som framkallats av smitta gäller särskilda regler. fanns inte någon bestämmelse med beviskrav för skadlig in- verkan, men i tillämpningen krävdes att det skulle vara sannolikt att skadlig inverkan förelåg. Vidare gällde för sambandsbedömningen att om en försäkrad hade varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet, skulle skada som han eller hon ådragit sig anses vara orsakad av den skadliga inverkan, om inte betydligt starkare skäl talade mot det. Förändringarna av arbetsskadeförsäkringen som beslutades (prop. 1992/93:30, bet. 1993/92:SfU8, rskr. 1992/93:142) innebar att bestäm- melserna i 2 kap. 1 § LAF ändrades så att kravet på skadlighet hos en faktor i arbetet höjdes från sannolikt till hög grad av sannolikhet. Dess- utom skärptes kravet i 2 kap. 2 § LAF på orsakssamband mellan skadlig inverkan i arbetet och den försäkrades skada på så sätt att samband skall anses föreligga bara om övervägande skäl talar för det. Vidare lagregle- rades det ovannämnda undantaget angående skador av psykisk eller psy- kosomatisk natur. Till grund för regeringens förslag låg Arbetsskadeför- säkringsutredningens delbetänkande Begreppet Arbetsskada (SOU 1992:39). I den ovannämnda propositionen anslöt sig föredragande statsrådet till den uppfattning redovisat, att ett generellt arbetsskadebegrepp hade klara fördelar framför ett arbetsskadebegrepp som preciserades i form av en förteckning. anförde att det senare skulle ge ett statiskt arbetsskadebegrepp, som förutsatte att förteckningen revideras vartefter vetenskapen gjorde framsteg på det medicinska eller tekniska området. Vidare ansåg han att ett generellt arbetsskadebegrepp också hade fördelar för det skadeförebyggande arbetsmiljöarbetet. Ett försäkringssystem som tog sikte på ett begränsat antal sjukdomsdiagnoser kunde leda till att andra arbetsrelaterade diagnoser och faktorer inte uppmärksammades. Det generella arbetsskadebegreppet behölls därför. Höjda krav på visad skadlighet Beträffanden ändringen i 2 kap. 1 § LAF anförde föredragande statsrådet bland annat följande. Begreppet arbetsskada borde definieras så att de försäkrades krav på försäkringsskydd mot skaderisker i förvärvsarbetet så långt som möjligt kunde tillgodoses, som försäkringen ut- formades så att den upplevdes som rättvis, likformig och förutsägbar. Överensstämmelsen mellan arbetsskadebedömningen och den medi- cinska bedömningen respektive farlighetsbedömningen inom det skade- förebyggande arbetarskyddet var inte tillfredsställande. En skärpning av kravet på skadlighet skulle ge bättre förutsättningar att försäkringsmäs- sigt särskilja skador som hade sin grund i arbetet. Kravet på skadlighet höjdes därför från sannolikt till hög grad av sannolikhet. Detta innebar att man i högre grad än tidigare måste väga in att exponeringen för en skad- lig faktor i arbetet varit av sådan omfattning, intensitet och varaktighet att man kunde sluta sig till att det förelåg hög grad av sannolikhet för skadlighet. Vidare måste den samlade kunskapen med betydande grad av sannolikhet tala för att en faktor i miljön var skadlig. Uppfattningen att en viss faktor med hög grad av sannolikhet kunde orsaka skada måste därvid vara relativt allmänt accepterad. En enskild forskares eller läkares uppfattning borde inte utgöra tillräckligt underlag för ett positivt beslut om skadlig inverkan. En stramare skadlighetsbedömning skulle med stor sannolikhet medföra att de försäkringsmässiga prövningarna fick ökad betydelse för det förebyggande arbetsmiljöarbetet. I specialmotiveringen till 2 kap. 1 § LAF (prop. 1992/93:30 s. 36) framhölls att det ändrade beviskravet inte innebar någon principiell för- ändring av det generella skadebegreppet. Med skadlig inverkan skulle förstås varje faktor i arbetsmiljön som kunde påverka hälsan ogynnsamt. För att en faktor skulle bedömas som skadlig räckte det dock inte att kon- statera att den i sig hade en skadebringande effekt. Det skulle också framgå att exponeringen för faktorn varit av sådan omfattning, intensitet och varaktighet att dessa förhållanden sammanvägda medförde att det fö- relåg hög grad av sannolikhet för skadlighet. Hos vissa arbetsmiljöfakto- rer kunde dock skadligheten vara så uttalad att även exponering för en mycket låg kvantitet med hög grad av sannolikhet kunde ge upphov till skada. Vidare anförde det föredragande statsrådet bl.a. följande. Frågan om en faktor var skadlig avgjordes enligt praxis inte enbart utifrån vad som normalt var skadligt. Prövningen relaterades till den försäkrade och gjor- des med beaktande av dennes förutsättningar. Detta uttrycktes med att man var försäkrad i "befintligt skick". När det gällde principen om för- säkrad i befintligt skick hade utredningen funnit det omöjligt att föreslå en regel som innebar att principen avskaffades vid farlighetsbedöm- Utredningen hade stannat för att principen rimligen måste tilläm- Prop. 2001/02:81 pas så att faktorer i arbetet som rent allmänt inte kunde anses som skad- liga inte heller för en extremt känslig person skulle kunna anses utgöra skadlig inverkan.