prop · GO0361 · 2001-01-01 00:00:00 — Reglerna om laga domstol i tvister om äganderätten till fast egendom finns i 10 kap. 10 § och innebär i normalfallet att talan skall väckas vid tingsrätten i den ort där fastigheten finns. 7 § Om den som fått ersättning enligt 4 eller 4 a § har haft rätt att utkräva beloppet av någon annan i form av skadestånd, inträder staten i denna rätt. Ersättning enligt 4 eller 4 a § på grund av en domstols dom betalas ut sedan domen har vunnit laga kraft. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen innebär dels att staten ges regressrätt gentemot en eventuell annan skadeståndsskyldig, inte endast när ersättningsskyldighet för staten föreligger enligt 4 § utan också när så är fallet enligt 4 a §, dels att ersättning enligt 4 a § som har beslutats av domstol utbetalas sedan domen har vunnit laga kraft. Sammanfattning av promemoria Förfalskade överlåtelsehandlingar vid ansökan om lagfart - övervägande av åtgärder förekom det att lagfart beviljades på grundval av förfalskade överlåtelsehandlingar. Frågan har därefter behandlats i (fråga 1998/99: 17 samt i lagutskottets betänkande 1998/99:LU09). () har utrett förekomsten av förfalskade överlåtelsehandlingar samt övervägt om någon åtgärd kan vidtas för att förebygga denna typ av brottslighet. Inledningsvis kan konstateras att fastighetsägare har ett mycket gott rättsligt skydd gentemot företeelsen förfalskade överlåtelsehandlingar. Ägaren förlorar inte sin fastighet och han riskerar inte heller att få den ytterligare belånad. En godtroende förvärvare eller panthavare är också skyddad. Han kan få ersättning från staten för att han går miste om fastigheten eller panträtten. handläggs i genomsnitt 250 000 lagfartsansökningar. Enligt uppgift från Kammarkollegiet har skadestånd med anledning av förfalskade överlåtelsehandlingar betalats ut i tre fall. Den sammanlagda kostnaden för detta uppgår till . Även om antalet fall av förfalskade överlåtelsehandlingar är något större än antalet skadeståndsärenden hos Kammarkollegiet är det, med hänsyn till att något mörkertal inte torde finnas, enligt DV:s bedömning utomordentligt ovanligt att lagfart söks och beviljas med stöd av förfalskade handlingar. Likväl är det givetvis ytterst beklagligt när så sker. Den enskilda drabbas, som vid så många andra typer av brott, av både obehag och besvär. Det är därför angeläget att även denna brottslighet med kraft motarbetas av samhället. De åtgärder DV övervägt är att förlänga klagotiden över lagfartsbeslutet, att införa ett förenklat förfarande vid IM, att införa en skyldighet för åklagare och polismyndighet att underrätta IM efter det att förundersökning inletts, att utöka IM:s granskningsplikt, att avisera överlåtaren om att ansökan om lagfart kommit in, alternativt ge överlåtaren möjlighet att yttra sig över ansökan, att underrätta överlåtaren om att lagfart beviljats för annan, att ta telefonkontakt med överlåtaren innan lagfart beviljas, att införa ett notariatförfarande samt en utökad rätt till skadestånd. Vid bedömningen av vilka åtgärder som kan vara lämpliga att vidta måste hänsyn tas dels till att åtgärderna inte får leda till hinder för den allmänna omsättningen, dels till att de inte får medföra stora kostnadsökningar för det allmänna eller för överlåtare och förvärvare. Av de åtgärder som övervägts är det egentligen bara en underrättelse till överlåtaren om att lagfart beviljats för annan, skyldighet för åklagare och polismyndighet att underrätta IM efter det att förundersökning inletts samt en utökad rätt till skadestånd som inte kan sägas utgöra hinder för omsättningen. Övriga åtgärder innebär antingen att handläggningen fördröjs eller, som är fallet med ett notariatförfarande, att överlåtelser av fastigheter kompliceras på ett icke önskvärt sätt. Ett underrättelseförfarande efter beviljad lagfart innebär en kostnad om i vart fall . Denna kostnad måste ställas i relation till att förfalskade överlåtelsehandlingar vid ansökan om lagfart torde vara utomordentligt sällsynta samt att den rätta ägaren inte löper någon risk att förlora sin fastighet eller att få den ytterligare belånad. Enligt DV:s mening är det därför under rådande omständigheter inte motiverat att införa en sådan underrättelseskyldighet. En åtgärd som, enligt DV:s mening, kan förbättra situationen för den rätta ägaren är en skyldighet för åklagare och polismyndighet att, när förundersökning inletts, underrätta IM om detta, varefter anteckning görs i inskrivningsregistret. Åtgärden kan antas leda till att anteckning i registret sker snabbare än om ansökan om stämning måste göras. Den kan vidare, genom att talan om bättre rätt kan föras som ett enskilt anspråk i ett brottmål, medföra att någon stämningsansökan över huvud taget aldrig behöver skrivas. Åtgärden medför ingen mätbar kostnadsökning och utgör inte heller något hinder för omsättningsintresset. Enligt DV:s uppfattning bör en sådan underrättelseskyldighet därför införas. Med hänsyn till statens ansvar för att inskrivningsregistret innehåller korrekta uppgifter kan det emellertid finnas skäl att införa en möjlighet för den rätta ägaren att få ersättning av staten för sina kostnader för att återfå lagfarten. En sådan bestämmelse bör också, enligt DV:s mening, införas. Frågan om en mera vidsträckt rätt till skadestånd är emellertid inte lämplig att ta ställning till i detta sammanhang. Den bör i stället, om så anses önskvärt, övervägas i samband med en genomgång av brottsoffers situation och behov av stöd i stort. Förteckning över remissinstanser Remissyttranden har avgetts av , , , , , , , Riksåklagaren, , Kammarkollegiet, , , , , , och . Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i jordabalken Härigenom föreskrivs i fråga om jordabalken2 dels att 18 kap. 5 och 7 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i 18 kap. skall införas en ny paragraf, 4 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 a § Om lagfart har beviljats med stöd av en förfalskad fångeshandling, har rätte ägaren rätt till skälig ersättning av staten för sina kostnader för att få lagfartsbeslutet undanröjt. Detsamma gäller om lagfart har beviljats trots att rätte ägaren, när han eller hon utfärdade fångeshandlingen, inte hade rådighet över den fasta egendomen på grund av att en förvaltare enligt var förordnad för honom eller henne. Om en godtroende förvärvare i de fall som avses i första stycket förpliktas att betala ersättning för rättegångskostnader till rätte ägaren, har han eller hon rätt till skälig ersättning för kostnaderna av staten. 5 §2 Staten företrädes i ärende om ersättning enligt 4 § av den myndighet som regeringen bestämmer. Om laga domstol i mål om ersättning enligt 4 § äger bestämmelserna i angående tvist om äganderätt till fast egendom motsvarande tillämpning. Staten företräds i ärenden om ersättning enligt 4 § eller 4 a § av den myndighet som regeringen bestämmer. I mål om ersättning enligt 4 § eller 4 a § tillämpas bestämmelser om laga domstol i tvister om äganderätten till fast egendom. 7 § Har den som är berättigad till ersättning enligt 4 § haft rätt att utkräva beloppet av annan såsom skadestånd, inträder staten i rätten mot denne. Ersättning enligt 4 § på grund av domstols dom utbetalas sedan domen vunnit laga kraft. Om den som är berättigad till ersättning enligt 4 eller 4 a § har haft rätt att utkräva beloppet av någon annan i form av skadestånd, inträder staten i rätten mot denne. Ersättning enligt 4 och 4 a §§ på grund av en domstols dom betalas ut sedan domen har vunnit laga kraft. Denna lag träder i kraft Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet . , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i jordabalken. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet Per . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: I paragrafen föreskrivs att, om lagfart har beviljats med stöd av en förfalskad fångeshandling, rätte ägaren har rätt till skälig ersättning av staten för sina kostnader för att få lagfartsbeslutet undanröjt. Om den som har beviljats lagfart har hunnit att överlåta fastigheten och också den till vilken överlåtelsen skedde har beviljats lagfart, har enligt författningskommentaren den rätte ägaren även rätt till ersättning för kostnader för att få den lagfarten undanröjd. Den beskrivna situationen omfattas dock knappast av lagtexten där det uttryckligen anges att "lagfartsbeslutet" (dvs. den lagfart som beviljats med stöd av den förfalskade fångeshandlingen) undanröjts. Lagrådet föreslår i förtydligande syfte att i första meningen orden "lagfartsbeslutet undanröjt" byts ut mot "denna och senare beviljade lagfarter undanröjda". I paragrafen, som behandlar statens regressrätt, föreslås vissa formella ändringar föranledda av införandet av den nya 4 a §. Enligt paragrafens första stycke i dess nya lydelse gäller att, om den som är berättigad till ersättning enligt 4 eller 4 a § har haft rätt att utkräva beloppet av någon annan i form av skadestånd, staten inträder i rätten mot denne. Regressrätten uppkommer emellertid först när ersättning utbetalats och inte på det tidigare stadium som anges i paragrafen. Det anförda felet vidlåder paragrafen även i dess nuvarande lydelse. Lagrådet förordar att paragrafens första stycke ges följande lydelse. "Om den som fått ersättning enligt 4 eller 4 a § har haft rätt att utkräva beloppet av någon annan i form av skadestånd, inträder staten i denna rätt." I lagrådsremissen föreslås inte några övergångsbestämmelser och som skäl härför anges endast (s. 19) att några övergångsregler inte är nödvändiga. Avsaknaden av övergångsbestämmelser innebär att det är oklart i vad mån de nya bestämmelserna blir tillämpliga på kostnader som uppkommit före ikraftträdandet. Lagrådet anser att frågan om övergångsbestämmelser bör övervägas ytterligare i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2000/01:61 Förfalskade fångeshandlingar vid ansökan om lagfart. Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp-häver eller upprepar ett normgivnings-bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG-regler Jordabalken 18 kap. 5 § 1 Balken omtryckt 1971:1209. 2 Senaste lydelse 1974:820. 2 Balken omtryckt 1971:1209. 2 Senaste lydelse 1974:820. 2000/01:61 Bilaga 1 2000/01:61 Bilaga 1 2000/01:61 Bilaga 2 2000/01:61 Bilaga 3 2000/01:61 Bilaga 3 2000/01:61 Bilaga 4 2000/01:61 Bilaga 4