prop · GO0322 · 2001-01-01 00:00:00 — Inom utarbetades en promemoria som behandlar vissa nationella regler som vid inkomstbeskattningen gynnar svenska företag i förhållande till utländska företag i samma situation eller gynnar investeringar i framför investeringar i utlandet, Ds 2000:28 Anpassningar på företagsskatteområdet till EG- fördraget. I promemorian behandlas reglerna om skattefria utdelningar i vissa fall, koncernbidrag, kommissionärsförhållanden och avräkning av utländsk skatt. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1 och promemorians lagförslag i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En sammanställning över remissyttrandena har upprättats och finns tillgänglig i (dnr Fi2000/1786). Regeringen tar nu upp de förslag om anpassningar på företagsskatteområdet som behandlas i promemorian. Regeringen bemyndigade chefen för att tillkalla en kommitté med uppdrag att göra en översyn av redovisningslagstiftningen. Enligt direktiven (Dir. 1991:71) skulle kommittén bl.a. ta upp frågan om det fanns anledning att ompröva sambandet mellan redovisning och beskattning. Kommittén antog namnet . I slutbetänkandet Översyn av redovisningslagstiftningen (SOU 1996:157) tog kommittén upp en del skattefrågor, bl.a. föreslogs ett slopande av det krav på avsättning i räkenskaperna som gäller för att enskilda näringsidkare som är skyldiga att upprätta årsbokslut skall få göra avdrag för egenavgifter. Kommitténs betänkande har remissbehandlats. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 3 till regeringens proposition 1998/99:130 (Ny bokföringslag m.m.). En remissammanställning finns tillgänglig i det lagstiftningsärendet (dnr Ju1996/4095). Betänkandet har behandlats i prop. 1998/99:130) och lett till lagstiftning (bet. 1999/2000:LU2, rskr. 1999/2000:50, SFS 1999:1078 m.fl.). Skattefrågorna togs dock inte upp i det sammanhanget utan har beretts vidare inom (dnr Fi1997/2819). Regeringen tar nu upp en av dessa frågor, nämligen frågan om kravet på avsättning i räkenskaperna för egenavgifter. I propositionen föreslås också en justering i skattebetalningslagen (1997:483) som syftar till att förenkla för arbetsgivarna i de fall då en arbetstagare inte fullgjort sin skyldighet att lämna sådana uppgifter eller visa upp sådana handlingar att arbetsgivaren får veta hur stort skatteavdrag som skall göras från ersättning för arbete som betalas ut till arbetstagaren. Förslaget har upprättats inom och synpunkter har under hand inhämtats från . trädde ett antal författningar rörande arbetsmarknadspolitiska frågor i kraft. Ändringarna syftar till att minska antalet arbetsmarknadspolitiska författningar och göra bestämmelserna mer lättlästa och enhetliga. Till följd av dessa regelförenklingar bör även vissa ändringar i inkomstskattelagen (1999:1229, IL) och lagen (1999:1230) om ikraftträdande av inkomstskattelagen (1999:1229) göras. Utformningen av dessa lagförslag har skett i samråd med . I propositionen föreslås slutligen några rättelser av uppenbara fel med anledning av införandet av IL. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har synpunkter beträffande förslagen till 42 kap. 16 a och 20 a §§ IL. Synpunkterna behandlas i författningskommentarerna till dessa paragrafer, avsnitt 8.1. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i förhållande till lagrådsremissens lagförslag. Förslagen till ändringar i 3 kap. 12 §, 6 kap. 6 och 12 §§, 7 kap. 17 §, 10 kap. 3 och 11 §§, 11 kap. 16, 33, 35 och 36 §§, 12 kap. 3, 21 och 35 §§, 18 kap. 11 och 20 §§, 21 kap. 9 §, 22 kap. 10 §, 23 kap. 14, 26 och 28 §§, 25 kap. 11 §, 26 kap. 13 och 15 §§, 27 kap. 17 §, 40 kap. 5 och 18 §§, 41 kap. 3 §, 46 kap. 17 §, 48 kap. 7 §, 49 kap. 8 §, 51 kap. 1 §, 56 kap. 2, 4 6 §§ och 63 kap. 9 § IL samt förslaget till 5 kap. 16 § lagen (1999:1230) om ikraftträdande av inkomstskattelagen (1999:1229) har inte granskats av Lagrådet. Inte heller har Lagrådet granskat ändringarna i lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m., förmögenhetsskattelagen (1997:323), skattebetalningslagen (1997:483), lagen (1999:1240) om ändring i kupongskattelagen (1970:624) och ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (1999:1300) om ändring i skattebetalningslagen (1997:483). Ändringarna som består av rättelser och konsekvensändringar är enligt regeringens mening av så enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 7 Bakgrund För inte så länge sedan bestod de flesta koncerner i av enbart svenska företag. Utvecklingen har lett till att allt fler koncerner i svenskt näringsliv har utländska inslag. har vi gjort internationella åtaganden som förbjuder diskriminering av utländska intressen och inskränkningar i etableringsfriheten. Detta följer inte enbart av bestämmelserna i de skatteavtal som ingått med andra länder utan också av vårt medlemskap i den Europeiska unionen. I propositionen behandlas nationella regler som gynnar svenska företag i förhållande till utländska företag i samma situation. Det gäller reglerna om skattefria utdelningar i vissa fall, koncernbidrag, kommissionärsförhållanden och avräkning av utländsk skatt. Avsikten är inte att ge en heltäckande redogörelse av ämnet inom företagsskatteområdet. Frågor som ryms inom befintliga utredningars uppdrag, t.ex. frågan om beskattningen av utländska skadeförsäkringsföretag som behandlas av Utredningen (Fi 1998:11) om vissa internationella företagsskattefrågor (Dir. 1998:74), faller utanför framställningen. I detta kapitel lämnas en beskrivning över vad som gäller i fråga om diskriminering enligt den modell för skatteavtal beträffande inkomst och förmögenhet som publicerats av och utveckling () och enligt fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget). 7.1 Diskrimineringsförbud i skatteavtal Enligt modell för skatteavtal beträffande inkomst och förmögenhet får en avtalsslutande stat inte behandla företag som ägs av person eller personer med hemvist i en annan avtalsslutande stat sämre än vad den behandlar andra företag (den s.k. ägarregeln i artikel 24.5). En avtalsslutande stat får inte heller vid beskattningen behandla ett fast driftställe (t.ex. en filial) till ett företag i en annan avtalsslutande stat mindre fördelaktigt än ett företag med hemvist i denna stat (den s.k. filialregeln i artikel 24.3). Diskrimineringsreglerna innebär att vi från svensk sida garanterar att utlandsägda svenska företag eller fasta driftställen i princip skall ges samma skattemässiga behandling som gäller för svenska företag med svenska ägare. Interna svenska skatteregler diskriminerar i princip inte bolag som enligt vår bolagsrättsliga lagstiftning är svenska även om de är utlandsägda. Däremot finns det regler som diskriminerar utlandsägda fasta driftställen som bedriver skattepliktig verksamhet i . Vidare kan förmåner nekas på den grunden att det i en koncern ingår utländska företag. I flertalet skatteavtal som ingått finns det regler om förbud mot diskriminering. I de allra flesta fall är dessa regler utformade enligt modellavtal. Koncernbidragsreglernas tillämpningsområde har i praktiken utvidgats genom tillämpning av den nämnda ägarregeln. Motsvarande gäller tillämpningsområdet för bestämmelserna om skattefria utdelningar enligt filialregeln. Ett utlandsägt fast driftställe i kan få avräkning av utländsk skatt med tillämpning av filialregeln. Två svenska aktiebolag med samma utländska moderföretag anses på grund av ägarregeln sinsemellan kunna lämna och ta emot koncernbidrag med skatterättslig verkan. Rättsfallet RÅ 1987 ref. 158 gällde tillämpningen av den s.k. koncernregeln i 2 § 4 mom. den upphävda lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, , när det i ett skatteavtal fanns ett diskrimineringsförbud. Samtliga aktier i bolagen A och B ägdes av ett holländskt bolag. På grund av diskrimineringsförbudet kunde A överlåta samtliga aktier i bolaget C till B utan omedelbara skattekonsekvenser. Eftersom 2 § 4 mom. SIL tog sikte på svenska bolag såsom koncernbidragsreglerna gör har rättsfallet även relevans för koncernbidrag mellan utlandsägda systerbolag. Koncernbidrag kan också ges med skatterättslig verkan i koncerner där givare och mottagare är svenska bolag men där ett mellanliggande koncernbolag är ett utländskt bolag med hemvist i ett land med vilket ingått ett skatteavtal som innehåller en bestämmelse om förbud mot diskriminering. I RÅ 1993 ref. 91 I kunde koncernbidrag lämnas med avdragsrätt från A till C. A ägde samtliga aktier i det amerikanska företaget B som i sin tur ägde samtliga aktier i C. Både A och C var svenska företag. I RÅ 1993 ref. 91 II kunde koncernbidrag inte lämnas då det bland de företag som berördes fanns såväl företag med hemvist i som i . Skatteavtalen med och innehåller båda ett diskrimineringsförbud. Enligt Regeringsrätten förutsatte avdrag att diskrimineringsförbuden i de båda avtalen tillämpades . Eftersom bestämmelserna i varje skatteavtal är avsedda att tillämpas enbart de avtalsslutande staterna emellan och inte i förhållande till en stat som inte är avtalspart fanns det inte utrymme för en sådan samtidig tillämpning. har i ett förhandsbesked funnit att koncernbidrag, på grund av att det fanns diskrimineringsförbud i skatteavtal, har kunnat lämnas mellan ett svenskt företag och ett utländskt företag med fast driftställe i , oberoende av i vilken riktning bidragen skulle lämnas. Målet gällde ett franskt företag som hade för avsikt att påbörja verksamhet i ett dotterföretag i samt att öppna en filial här i landet. 7.2 Etableringsfriheten i EG-rätten Reglerna i EG-fördraget bygger på principerna om icke-diskriminering och fri rörlighet. I artikel 12 finns ett generellt förbud mot diskriminering som grundar sig på nationalitet. Denna artikel har inte tillämpats direkt av i något skattemål om etableringsfrihet. I EG-fördraget ställs inte upp några krav på allmän etableringsfrihet för företag och enskilda näringsidkare. I artikel 43 i EG-fördraget föreskrivs i stället likhet i etableringsförutsättningarna. Det innebär att det skall råda likhet mellan inländska och utländska rättssubjekt när det gäller förutsättningarna att etablera sig. Artikeln har av Europeiska gemenskapernas domstol () ansetts utgöra ett förbud för en medlemsstat att hindra att en av statens egna medborgare etablerar sig i en annan medlemsstat och även att hindra att medborgare i en annan medlemsstat etablerar sig i den förstnämnda medlemsstaten. Enligt domstolen utgör artikeln på samma sätt hinder mot att en medlemsstat försvårar för personer som är bosatta, men inte medborgare, i medlemsstaten att etablera företag i andra medlemsstater. I artikel 48 likställs bolag som hör hemma i en medlemsstat med fysiska personer som är medborgare i medlemsstaten. Nationella regler som inskränker etableringsfriheten för näringsutövare på grund av deras nationalitet kan bara rättfärdigas med stöd av artiklarna 45 och 46. har tolkat dessa regler restriktivt. Enligt artikel 45 kan verksamhet som, om än endast tillfälligt, är förenad med utövande av offentlig makt legitimera undantag från den fria rörligheten. Enligt artikel 46 kan också hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa legitimera undantag. har vid ett flertal tillfällen tagit ställning till etableringsfriheten enligt EG-fördraget i förhållande till nationella skatteregler. I de fall den nationella lagstiftningen strider mot EG-rätten skall EG-rätten ges företräde. Det innebär att en sådan nationell regel inte skall tillämpas. I en dom , i mål C-264/96 plc (ICI), 1998, s. I-4695, uttalade domstolen att beskattningsrätten omfattas av medlemsstaternas nationella behörighet men att enligt fast rättspraxis medlemsstaterna ändå skall beakta EG- rätten vid utövandet av sin behörighet (punkt 19 och där angivna rättsfall). ICI, som var ett brittiskt bolag, ägde genom ett konsortium av det likaledes brittiska bolaget (Holdings) Ltd (nedan Holdings). Holdings verksamhet bestod uteslutande i att inneha aktier i 23 dotterbolag som var rörelsedrivande och som utövade verksamhet i flera länder. Av dessa bolag hade fyra sitt säte i , bl.a. det förlustbringande (). Vidare hade sex bolag sitt säte i andra medlemsländer och 13 i tredje land. ICI nekades avdrag för CAH:s förlust eftersom den nationella lagstiftningen krävde att ett holdingbolags verksamhet uteslutande eller huvudsakligen skulle bestå i att inneha aktier eller värdepapper i rörelsedrivande dotterbolag med säte i . Enligt domstolen strider det mot artikel 43 i EG-fördraget att göra en skattelättnad beroende av huruvida holdingbolagets verksamhet uteslutande eller huvudsakligen består i att inneha aktier i dotterbolag som är etablerade i den berörda medlemsstaten. har i en dom i mål C-311/97, , 1999, s. I-2651, funnit att det strider mot etableringsfriheten i artikel 43 i EG-fördraget att bolag som har säte i en annan medlemsstat med ett fast driftställe i beskattas med en högre skattesats än bolag med säte i . I en dom i mål C-307/97, de Saint-Gobain, 1999, s. I-6161, har domstolen funnit att det strider mot etableringsfriheten i artiklarna 43 och 48 i EG-fördraget att inte bevilja ett fast driftställe i , som tillhör ett bolag med säte i en annan medlemsstat, vissa skatteförmåner under samma förutsättningar som gäller för liknande bolag med säte i . Saint-Gobain ZN (ZN) var en tysk filial till det franska bolaget de (). SA var begränsat skattskyldigt i eftersom det varken hade sitt säte eller sin verkliga ledning där. SA hade genom sin tyska filial andelar i ett amerikanskt och i två tyska bolag. De tyska bolagen hade dotterbolag i , och . SA nekades tre skatteförmåner vid utdelning som syftar till att utdelning, som uppbärs i av bolag som äger andelar i utländska bolag och vilken redan har beskattats i utlandet, inte skall beskattas även i . För det första nekades SA befrielse från tysk skatt på utdelningar som ZN hade erhållit från och med motiveringen att enligt skatteavtalen hade skattebefrielsen förbehållits tyska bolag och bolag som var obegränsat skattskyldiga i . För det andra nekades SA avräkning för den utländska bolagsskatt som hade påförts de vinster som utbetalats av SA:s utländska dotterbolag och närstående bolag i de länder där dessa var etablerade. Detta motiverades med att förmånen enligt lagen var förbehållen bolag som var obegränsat skattskyldiga i . För det tredje fick SA inte befrielse från förmögenhetsskatt på andelar i det amerikanska bolaget. Förmånen tillkom enligt den nationella lagstiftningen bara innehav i inhemska bolag. I en dom i mål C-200/98, X AB och Y AB, 1999, s. I-8261, har slagit fast att koncernbidragsreglerna som tidigare fanns i 2 § 3 mom. SIL i vissa situationer strider mot den fria etableringsrätten i artikel 43 i EG- fördraget. I målet som gällde ett av Regeringsrätten inhämtat förhandsavgörande mellan X AB, Y AB och , var frågan om koncernbidrag med avdragsrätt kan lämnas mellan de svenska företagen X AB och Y AB om det senare företaget ägs av X AB och dess helägda dotterbolag. Enligt ett alternativ till organisation av koncernen skulle två av dotterbolagen, ett tyskt och ett nederländskt äga vardera av Y AB. Resterande skulle ägas av moderföretaget och dess svenska dotterföretag. hade konstaterat att fusionsregeln, trots icke-diskrimineringsklausuler i skatteavtalen med och , inte kunde tillämpas eftersom det var fråga om att tillämpa två avtal . Regeringsrätten frågade domstolen om det var förenligt med EG-fördraget att tillämpa en ordning som innebär att ett koncernbidrag inte tillerkänns samma skatterättsliga verkan när det svenska företaget äger det mottagande företaget tillsammans med två eller flera helägda utländska dotterföretag, som har sitt säte i olika länder med vilka har ingått skatteavtal som innehåller en icke-diskrimineringsklausul. konstaterade (punkt 28) att det strider mot bestämmelserna om etableringsfrihet i EG-fördraget att i lagstiftningen särbehandla olika typer av koncernbidrag på grundval av var dotterbolagen har sina säten. Domstolens svar på Regeringsrättens fråga var följande (punkt 31). En medlemsstat ger skattelättnader för koncernbidrag mellan två aktiebolag med säte i medlemsstaten om det ena bolaget är ett helägt dotterbolag till det andra bolaget antingen utan något mellanliggande bolag med säte utanför medlemsstaten eller med mellanliggande bolag med säte i endast en annan medlemsstat (där det finns ett dubbelbeskattningsavtal som innehåller en icke- diskrimineringsklausul). Artiklarna 43 och 48 i EG-fördraget utgör hinder för att samma skattelättnader vägras för bidrag som lämnas mellan två aktiebolag med säte i medlemsstaten, när det ena bolaget i sin helhet ägs av det andra bolaget tillsammans med flera helägda dotterbolag med säte i flera andra medlemsstater med vilka den förstnämnda staten har ingått ett skatteavtal som innehåller en icke- diskrimineringsklausul. I RÅ 2000 ref. 17 ändrade Regeringsrätten förhandsbeskedet i enlighet med förhandsavgörandet. dom i mål C-251/98, Baars, behandlar företagsundantaget i den nederländska förmögenhets- skattelagen som innebär att en skattskyldig som driver ett eller flera företag får, i den utsträckning som anges i lagen, göra avdrag för det kapital som investerats i företagen från den sammanlagda förmögenheten. Som förutsättning gäller bl.a. att företagen är etablerade i . Baars som var bosatt i ägde av aktierna i (Ballyard) som var etablerat i . Baars fick inte tillämpa företagsundantaget på grund av att Ballyard inte var etablerat i . uttalade att ett sådant villkor för avdrag, att innehavet avser bolag som är etablerade i den berörda medlemsstaten och som innebär att aktieägare i bolag som är etablerade i andra medlemsstater inte har denna avdragsrätt, strider mot artikel 43 i EG-fördraget. 9 Överväganden och förslag 9.1 Allmänt De föreslagna ändringarna föranleds av förbudet mot inskränkningar i etableringsfriheten enligt artikel 43 i EG-fördraget. Remissinstanserna har i stort varit positiva till förslagen. Flera remissinstanser såsom Näringslivets Skattedelegation och Hovrätten för efterlyser en mera allmän översyn av förhållandet mellan våra interna skatteregler och internationell rätt. Regeringen anser att det nu är angeläget att genomföra de förslag till ändringar som har presenterats i promemorian. Som en naturlig del i framtida lagstiftningsarbete ingår en uppföljning av vår interna skattelagstiftning med hänsyn bl.a. till våra internationella åtaganden. I det sammanhanget kan en mer allmän översyn av det slag som remissinstanserna efterfrågar aktualiseras. Näringslivets Skattedelegation är kritisk till att man i promemorian bara valt att göra det man måste göra enligt EG-rätten. Delegationen menar att det inte finns skäl att undanta fasta driftställen i tillhörande bolag som hör hemma i stater utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Vidare anser delegationen att det inte finns skäl för att ett mellanliggande bolag i tredje land skall vara diskriminerande när det gäller rätten att lämna koncernbidrag mellan två svenska företag och i fråga om kommissionärsförhållanden. Även om situationen ofta räddas genom diskrimineringsklausuler i skatteavtal blir enligt delegationen ändå många länder utanför. Även i anser att reglerna om koncernbidrag och kommissionärsförhållanden borde gälla alla utländska bolag. menar att lagstiftaren i många andra sammanhang inte gjort någon åtskillnad mellan företag hemmahörande i medlemsstat i EU och utländska bolag, se t.ex. 37 kap. 3 § om fusioner, 38 kap. 3 § om verksamhetsöverlåtelser och 49 kap. 9 § inkomstskattelagen (1999:1229, IL) om andelsbyten. Regeringen bedömer att det i de flesta fall av kontrollskäl är nödvändigt att begränsa tillämpligheten av de bestämmelser som är i fråga till utländska bolag som hör hemma inom EES. Svårigheter beträffande såväl uppgiftslämnande som kontroll förutses. Det finns risk att bestämmelserna kan användas i skatteundandragande syfte om de utvidgas till att omfatta alla utlandsägda fasta driftställen. Flera remissinstanser har pekat på ytterligare bestämmelser i skattelagstiftningen som kan vara oförenliga med EG-fördraget. Det gäller t.ex. inkomstbeskattningen av utomlands bosatta personer och vissa regler på kapitalbeskattningens område. Förslagen i promemorian behandlar bara sådana bestämmelser på företagsskatteområdet som är eller kan vara oförenliga med artikel 43 om den fria etableringsrätten i EG-fördraget. I promemorian togs dock inte med sådana bestämmelser som redan är föremål för översyn i annan ordning. Detta gäller t.ex. de s.k. 3:12-reglerna som finns i 57 kap. IL. Reglerna ses över av 3:12-utredningen (Fi 1999:12). Det är angeläget att alla bestämmelser som står i strid mot EG-fördraget ändras . I den mån reglerna inte redan är föremål för utredning bör förslag till ändringar komma till stånd . Såsom nämnts bör förslagen i promemorian läggas till grund för lagstiftning . Föreningen auktoriserade revisorer anser att begränsningen till utländska bolag i stället för utländska juridiska personer kan vara diskriminerande enligt EG-rätten. Föreningen menar att det borde vara tillräckligt att det utländska företaget motsvarar ett sådant svenskt subjekt som omfattas av lagrummet. Regeringen gör följande bedömning. För att en utländsk juridisk person skall anses vara ett utländskt bolag krävs att beskattningen är likartad med den som gäller för svenska aktiebolag, 6 kap. 9 § IL. Vidare anses som utländskt bolag alltid en juridisk person som hör hemma och är skattskyldig till inkomstskatt i en av de stater med vilka ingått skatteavtal och som finns i uppräkningen i 6 kap. 10 § IL under förutsättning att den juridiska personen omfattas av avtalets regler om begränsning av beskattningsrätten. Kravet på beskattning när det gäller rekvisitet likartad beskattning är relativt lågt. Med likartad beskattning brukar ofta uppfattas att den utländska juridiska personen belastas med en skatt på i vart fall beräknat på ett motsvarande underlag som gäller för svenska aktiebolag. Kravet på likartad beskattning torde därför vara uppfyllt i de flesta fall när det gäller utländska juridiska personer som hör hemma i en stat inom EES. Det finns enligt regeringens mening inte skäl att utvidga förslaget till sådana utländska juridiska personer som inte är utländska bolag. Därtill hör att har skatteavtal med de flesta stater inom EES förutom och . Förhandlingar angående ett skatteavtal pågår dock mellan och och ett avtal planeras att undertecknas . 9.2 Skattskyldighet för utdelning på andelar Regeringens förslag: Utdelning på näringsbetingade andelar som ett utländskt bolag innehar och som hänför sig till ett fast driftställe i skall vara skattefri på samma villkor som gäller för svenska företag om det utländska bolaget hör hemma i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig i frågan. Bakgrunden till regeringens förslag Utdelning från svenska företag Vid inkomstbeskattningen gäller principen att avkastning på eget kapital skall beskattas en gång i bolaget och en gång hos ägarna när vinsten delas ut (ekonomisk dubbelbeskattning). En huvudprincip är vidare att en inkomst bara skall beskattas en gång inom bolagssektorn. Utdelningsinkomster är därför i praktiken sällan skattepliktiga i bolagssektorn. Utdelningsinkomster på kapitalplaceringar är dock skattepliktiga. Sådana investeringar jämställs traditionellt med andra finansiella placeringar, t.ex. insättning i bank. För kapitalplaceringar har man därför godtagit att beskattning sker i flera led (kedjebeskattning) inom bolagssektorn. Ett mer bärande skäl att upprätthålla utdelningsbeskattningen på kapitalplaceringsaktier inom bolagssektorn är att motverka en s.k. sparbösseffekt som frånvaron av en sådan beskattning skulle leda till för fysiska personer.