prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — Då unionen troligen inte kommer att ha 27 medlemsstater kommer man att i nästa parlamentsval () proportionerligt öka antalet ledamöter för de nuvarande medlemsstaterna och för de nya medlemsstater som undertecknat sina anslutningsfördrag för att uppnå antalet 732. De nya reglerna om fördelning av platser i blir tillämpliga först från och med parlamentsvalet . En viss ändring av röstviktningen kommer att ske och tröskeln för kvalificerad majoritet höjs något. En bestämmelse införs som innebär att beslut måste stödjas av en majoritet av medlemsstaterna. 2001/02:30 kan kräva att de länder som står bakom ett beslut även representerar av EU:s samlade befolkning. Kommissionen skall tills vidare bestå av en medborgare från varje medlemsstat. Bestämmelsen att högst två ledamöter får vara av samma nationalitet har dock tagits bort. Ändringen träder i kraft i samband med att nästa kommission skall tillträda . När unionen består av 27 medlemsstater, skall dock antalet ledamöter av kommissionen vara lägre än antalet medlemsstater. Detta sker när den första kommissionen tillträder efter den 27:e medlemsstatens inträde. Rådet skall då enhälligt besluta om antalet ledamöter och ledamöterna skall utses på grundval av jämlik rotation. De viktigaste ändringarna innebär följande. Domstolen skall bestå av en domare per medlemsstat. Förstainstansrätten skall bestå av minst en domare per medlemsstat. Förstainstansrättens domare skall vara valbara till höga domarämbeten. Domstolen skall sammanträda i olika avdelningar eller i en stor Sammanträde i plenum kommer inte längre att vara huvudregeln men kan äga rum när så föreskrivs i stadgan. att bli enklare att göra ändringar i domstolens stadga och i domstolens och förstainstansrättens rättegångsregler. Särskilda rättsinstanser för särskilda grupper av mål kommer att kunna knytas till förstainstansrätten. Dessas avgöranden kan överklagas till förstainstansrätten och i undantagsfall till . Domstolen kan ges behörighet att avgöra tvister som rör industriellt Detta innebär att en möjlighet införs att göra domstolen behörig att döma i tvister mellan enskilda i bl.a. patentmål. Revisionsrätten skall bestå av en medborgare från varje medlemsstat. Omröstningsregeln när det gäller rådets beslut att utse ledamöter ändras från enhällighet till kvalificerad majoritet. skall kunna inrätta en kontaktkommitté med de nationella Revisionsrätten får rätt att inrätta kammare, vilka kan besluta om vissa kategorier av rapporter eller yttranden enligt villkor som skall slås fast i revisionsrättens interna Antalet ledamöter i Ekonomiska och sociala kommittén och i får inte överstiga 350. skall ett av Europeiska rådets möten under varje ordförandeskap hållas i . När antalet medlemsstater uppgår till 18 skall alla Europeiska rådets möten äga rum i . Beslut med kvalificerad majoritet Tillämpningsområdet för omröstning med kvalificerad majoritet utökas till bl.a. beslut om utseende av en särskild representant med mandat för en särskild politisk fråga (artikel 23.2 i Unionsfördraget), ingående av avtal med tredjeland eller med internationell organisation enligt artiklarna 24 och 38 i Unionsfördraget, åtgärder mot diskriminering (artikel 13 i EG-fördraget), vissa åtgärder beträffande unionsmedborgarskap (artikel 18 i EG- fördraget), asyl och civilrättsligt samarbete med undantag för frågor som berör familjerätten samt vissa åtgärder om asyl och tillfälligt skydd åt fördrivna personer m.fl. under viss närmare angiven tid (artikel 67 i EG-fördraget), ekonomiskt bistånd till en medlemsstat på grund av allvarliga försörjningsproblem m.m. (artikel 100 i EG-fördraget), gemensam ståndpunkt och om extern representation inom den monetära unionen (artikel 111.4 i EG-fördraget), euron i vissa fall (artikel 123.4 i EG-fördraget), förhandlingar om och ingående av avtal om tjänstehandel och handelsrelaterade aspekter på immateriella rättigheter med vissa närmare angivna undantag (artikel 133 i EG-fördraget), socialpolitik med vissa närmare angivna undantag (artikel 137 i EG- fördraget), inrättande av en rådgivande kommitté för socialt skydd för att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och med kommissionen i fråga om socialt skydd (artikel 144 i EG-fördraget), särskilda åtgärder för att stödja de insatser som görs av medlemsstaterna för att förverkliga målen för gemenskapens industripolitik (artikel 157.3 i EG-fördraget), ekonomisk och social sammanhållning i vissa fall (artiklarna 159 och 161 i EG-fördraget), biståndsprogram om ekonomiskt, finansiellt och tekniskt samarbete (artikel 181 a i EG-fördraget), godkännande av förslag om dess stadga (artikel 190.5 i EG-fördraget), regler för politiska partier verksamma på europeisk nivå (artikel 191 i EG-fördraget), utseende av generalsekreterare och biträdande generalsekreterare i rådet (artikel 207.2 i EG-fördraget), godkännande av och förstainstansrättens samt, när dessa inrättas, de särskilda rättsinstansernas, rättegångsregler (artiklarna 223, 224 och 225a i EG-fördraget), godkännande av revisionsrättens arbetsordning (artikel 248.4 i EG- Skr. 2001/02:30 fördraget), antagande av den förteckning över ledamöter i Ekonomiska och sociala kommittén som skall upprättas i enlighet med förslag från varje medlemsstat (artikel 259.1 i EG-fördraget), antagande av den förteckning över ledamöter i som skall upprättas i enlighet med förslag från varje medlemsstat (artikel 263 i EG-fördraget), budgetförordningen samt regler för styrekonomers, utanordnares och räkenskapsförares ansvar m.m. (artikel 279). I vissa av dessa fall skall även gälla medbeslutandeproceduren med Europaparlamenten i enlighet med artikel 251 i EG-fördraget. Genom ges en möjlighet till närmare samarbete mellan medlemsstaterna även i den andra pelaren, och de tidigare bestäm- melserna om närmare samarbete i de första och tredje pelarna ändras något. När det gäller första och tredje pelaren skall beslut att upprätta ett närmare samarbete även i fortsättningen fattas av rådet med kvalificerad majoritet. En medlemsstat får begära att frågan hänskjuts till men rådet behöver inte fatta något beslut. Det räcker att frågan har hänskjutits till för att ministerrådet skall kunna fatta beslut med kvalificerad majoritet. I den andra pelaren kan det närmare samarbetet endast avse genomförande av en gemensam åtgärd eller en gemensam ståndpunkt. Frågor som har militära eller försvarsmässiga konsekvenser får inte bli föremål för närmare samarbete. Rådets beslut om att upprätta ett närmare samarbete fattas med kvalificerad majoritet men en medlemsstat kan genom s.k. nationellt veto blockera ett sådant beslut. För alla tre pelarna gäller att det närmare samarbetet måste inbegripa minst åtta medlemsstater. Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och säkerhetspolitik (KUSP) fördragsfästs och dess roll preciseras. KUSP skall på rådets ansvar utöva politisk kontroll och strategisk ledning av krishanteringsoperationer. Rådet kan bemyndiga KUSP att fatta lämpliga beslut om denna kontroll och ledning. Samarbete i rättsliga och inrikes frågor En enhet för straffrättsligt samarbete (Eurojust) upprättas för att stärka kampen mot grov organiserad brottslighet. Enheten skall bemannas av åklagare, förundersökningsdomare eller polismän med motsvarande behörighet, som har avdelats från varje medlemsstat. för att de nationella rättsliga myndigheternas insatser samordnas i Skr. 2001/02:30 ärenden som berör flera medlemsstater. Rådet skall kunna vidta vissa åtgärder mot en enskild medlemsstat i de fall där det finns en klar risk för att medlemsstaten allvarligt åsidosätter principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rättsstatsprincipen. En varningsmekanism, som kan användas redan vid risk för brott mot de grundläggande principerna, införs alltså. Domstolen ges rätt att kontrollera om procedurreglerna har iakttagits. Europeiska gemenskapernas officiella tidning byter namn till Europeiska unionens officiella tidning. Förfarandet i artikel 300.2 i EG-fördraget blir tillämpligt även på andra avtal än associeringsavtal med tredjeland. Stadgan om de grundläggande rättigheterna i uppdrog åt ett konvent att före toppmötet i () presentera en stadga om grundläggande rättigheter eftersom det i nuvarande skede av EU:s utveckling var viktigt att för allmänheten synliggöra de rättigheter man har som medborgare i unionen. Konventet kom att innehålla tre huvudkomponenter bestående av 15 representanter för medlemsstaternas stats- och regeringschefer, 16 EU- parlamentariker och 30 (15x2) nationella parlamentariker. Uppgiften var att i ett och samma instrument sammanställa existerande mänskliga rättigheter (dvs. medborgerliga, politiska, sociala, ekonomiska och kulturella dito). Inspiration skulle hämtas bl.a. från konvention om mänskliga rättigheter (ECHR), de europeiska sociala stadgorna, ur medlemsstaternas konstitutionella traditioner och ur rättspraxis från Strasbourg- och Luxemburg-domstolarna. Konventets procedurer och arbetsmetoder kan sägas ha varit en blandning av mellanstatliga fördragsförhandlingar och parlamentariska Inga omröstningar företogs och slutresultatet bygger på ordförandens och de tre viceordförandenas uppfattning om vad ledamöterna kunnat godta. Enligt mandatet fick konventet inte föreslå nya rättigheter och inte heller uttala sig om vilken slutlig karaktär stadgan skulle få. innehåller den slutliga texten därför ingenting som kräver ändringar av Å andra sidan har konventet indirekt föreslagit en katalog av rättigheter som i princip skulle kunna ges rättslig bindande karaktär, t.ex. i form av ett annex till gällande fördrag. Efter avslutat arbete proklamerades texten vid toppmötet i i gemensamt av , och kommissionen som en politisk deklaration. Stadgan innehåller en ingress med åtta paragrafer som avslutas med: Europeiska unionen erkänner därför dessa rättigheter, friheter och principer som anges nedan. Efter sex huvudkapitel med rubrikerna, Skr. 2001/02:30 Värdighet, Friheter, Jämlikhet, Solidaritet, Medborgarnas rättigheter och Rättskipning följer ett sjunde kapitel med allmänna bestämmelser. Totalt omfattar stadgan 54 artiklar. Som politisk deklaration innehåller stadgan en katalog över EU:s gemensamma värderingar och standarder inom hela sfären av mänskliga rättigheter. Stadgan och dess bakgrundsrapport innehåller hänvisningar till internationella konventioner samt domstolspraxis från och , och medlemsstaternas konstitutionella traditioner erbjuder värdefulla upplysningar om vilka rättigheter man har som medborgare eller bosatt inom EU. Enligt den deklaration om EU:s framtid som också antogs i är frågan om stadgans framtida status dvs. om den skall göras rättsligt bindande och vilken plats den i så fall får inom gällande EG-fördrag ett av flera ämnen som de svenska och belgiska ordförandeskapen fått i uppdrag att påbörja som förberedelse inför nästa regeringskonferens . DEL 2 DET EKONOMISKA OCH SOCIALA 7 Tillväxt och sysselsättning 7.1Prioriterade verksamheter och mål Sysselsättningsfrågan har fått en alltmer framskjuten plats i EU:s arbete. I antogs 1993 en handlingsplan baserad på kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Medlemsstaterna har därefter vidareutvecklat samarbetet både i det reguljära arbetet i ministerrådet och vid Europeiska rådets möten. Vid Europeiska rådets möte i enades EU:s stats- och regeringschefer om fördragsändringar som stärker grunden för medlemsstaternas samarbete på sysselsättningsområdet. Vidare riktade , i sina slutsatser från toppmötet i , en uppmaning till rådet att se till att relevanta bestämmelser i den nya avdelningen om sysselsättningen började tillämpas. Det extra toppmötet om sysselsättning i innebar en förtida tillämpning av bestämmelserna och möjliggjorde en behandling av frågan vid Europeiska rådets möten i och . I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande har sysselsättningssamarbetet stärkts ytterligare. Ett centralt element i den europeiska sysselsättningsstrategin utgörs av det övervaknings- och rapporteringsförfarande som bygger på erfaren- heterna från den multilaterala övervakningen av den ekonomiska politiken. Samordningen av sysselsättningspolitiken sker på grundval av gemensamma riktlinjer för sysselsättningen, nationella handlingsplaner, en årlig gemensam rapport från kommissionen och rådet, en möjlighet för rådet att avge rekommendationer till enskilda medlemsstater och utbyte av goda erfarenheter mellan medlemsstaterna. Under det portugisiska ordförandeskapet hölls ett extra möte i på temat Sysselsättning, ekonomiska reformer och social sammanhållning. Vid mötet, som ägde rum i , underströks behovet av en integrerad och sammanhållen politik för tillväxt och sysselsättning, och ett stort antal åtaganden inom flera politikområden gjordes. Vid mötet enades man om målet full sysselsättning och ett nytt strategiskt mål : att göra unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade region, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. 7.2.1Sveriges handlingsplan för sysselsättning 2000 I enlighet med fördragets bestämmelser (artikel 12.3) skall varje medlemsstat till rådet och kommissionen överlämna en årsrapport om de viktigaste åtgärder som vidtagits för att genomföra sysselsättnings- politiken mot bakgrund av de gemensamma sysselsättningsriktlinjerna. handlingsplan 2000 tillställdes kommissionen och rådet . Medlemsstaternas handlingsplaner granskades i , vilken är en rådgivande kommitté till rådet. I handlingsplan för betonades att den effektivaste sysselsättningspolitiken är den som genom att stärka arbetskraftens kompetens och kunskapsnivå stimulerar tillväxt och sysselsättning samt motverkar arbetslöshet. Det handlar bland annat om att ta till vara de betydande resurser som kan mobiliseras i ett samhälle där ingen ställs utanför arbetslivet. Särskild vikt fästes vid att besvara rekommenda- tionerna till om skatter och den könssegregerade arbets- marknaden, vilka antogs av rådet . Arbetsmarknadens parter spelar en viktig roll för genomförandet av sysselsättningsriktlinjerna. Som en del av arbetet med handlingsplanen genomfördes ett antal samråd mellan regeringen och parterna i syfte att säkra deras deltagande i processen. Arbetsmarknadens parter förklarade i handlingsplanen att de gemensamt ställer sig bakom EU:s sysselsättningsriktlinjer och vill gemensamt arbeta för att dessa får genomslag på svensk sysselsättningspolitik. Eftersom är flerårig, innehöll handlingsplanen utöver redovisning av vidtagna åtgärder också en uppföljning av de åtgärder som presenterades i tidigare handlingsplaner. 7.2.2 EU:s gemensamma sysselsättningsrapport Enligt fördraget (artikel 128.5) skall rådet och kommissionen efter en granskning av medlemsstaternas handlingsplaner för sysselsättning upprätta en gemensam årsrapport om sysselsättningssituationen i gemenskapen och om genomförandet av sysselsättningsriktlinjerna. Rapporten består av två delar. I en första del granskas syssel- sättningspolitiken mot bakgrund av riktlinjernas fyra huvudområden. andra del ingår en länderspecifik granskning av hur medlemsstaterna har I rapporten framgick att förstärkte sin ställning som ett av de länder som åstadkommer mest i EU på Vidare påpekades att handlingsplan för sysselsättning låg väl i linje med den europeiska sysselsättningsstrategin och att det var positivt att handlingsplanen särskilt behandlade kompetensutveckling av anställda och arbetslösa. fick också positiv kritik för sin ambitiösa sysselsättningspolitik Skr. 2001/02:30 med konkreta målsättningar. Därutöver noterades att ett Internetbaserat informationssystem har skapats i syfte att förbättra den tillgängliga informationen till små och nystartade företag, att den svenska jämställdhetspolitiken är väl utvecklad och att ytterligare initiativ tagits i handlingsplanen för att förena arbete och familjeliv, samt att åtgärder vidtagits för att minska den administrativa bördan för företag. I ärendet har information lämnats och samråd skett med utskott och vid ett flertal tillfällen . 7.2.3Rådets och kommissionens rekommendationer till medlemsstaterna Enligt fördraget (artikel 128.4) kan rådet med kvalificerad majoritet på rekommendation av kommissionen avge rekommendationer till medlemsstaterna om det anser det lämpligt mot bakgrund av gransk- ningen av medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Kommissionens rekommendationer behandlas i rådet. Mot bakgrund av granskningen av medlemsstaternas genomförande av sysselsättningsriktlinjerna i nationella handlingsplaner och den gemen- samma sysselsättningsrapporten utfärdar kommissionen rekommenda- tioner till samtliga medlemsstater. Möjligheten för rådet att avge icke- bindande rekommendationer till medlemsstaterna utnyttjades . Kommissionen konstaterade att har en av de högsta sysselsättningsgraderna i EU och att har gjort tydliga framsteg vad gäller skapandet av nya arbetstillfällen. Trots detta menade kommissionen att det fortfarande finns ett antal strukturella problem på arbetsmarknaden: att skatten på arbete är hög, särskilt för lågutbildade och låginkomsttagare, att många i arbetsför ålder är beroende av bidrag, att flaskhalsar, särskilt på regional nivå, hämmar ekonomisk tillväxt och regional utveckling samt att den nuvarande yrkesmässiga och sektoriella könssegregeringen fortfarande består, trots en väl utvecklad jämställdhetspolitik. fick tre rekommendationer, varav två behandlar samma område som rekommendationer, nämligen skatter och jämställdhet. Den tredje rekommendationen till handlade om att anpassa bidragssystemen så att incitamenten för arbete stärks. Enligt fördraget (artikel 128.2) skall kommissionen presentera ett förslag till riktlinjer för sysselsättningen. Sysselsättningsriktlinjerna skall stå i överensstämmelse med de allmänna ekonomiska riktlinjerna som beslutades av rådet . Bestämmelserna i fördraget innebär inte att sysselsättningspolitiken skall harmoniseras på gemenskapsnivå. Huvudansvaret för sysselsättningspolitiken kommer även i fortsättningen att ligga hos medlemsstaterna. I likhet med föregående år är riktlinjerna sorterade under fyra Skr. 2001/02:30 huvudområden, de s.k. pelarna, vilka är att förbättra anställbarheten, att utveckla företagarandan, att uppmuntra företagens och de anställdas anpassningsförmåga samt att stärka jämställdheten mellan kvinnor och män. Vid Europeiska rådets möte i fattades beslut om fem horisontella mål för riktlinjerna. Kortfattat innebär de fem horisontella målen att medlemsstaterna skall: öka sysselsättningsgraden till och till för kvinnor och fastställa nationella sysselsättningsmål i syfte att uppnå detta, utveckla en strategi för att främja det livslånga lärandet samt sätta ett nationellt mål för att öka investeringar i humankapital och för deltagande i vidareutbildning, utveckla samarbetet med parterna för genomförande, utvärdering och uppföljning av sysselsättningsstrategin. Parterna skall bjudas in att utveckla en egen rapporteringsprocess för förverkligandet av riktlinjerna, ta hänsyn till såväl de fyra pelarna som de horisontella målen vid genomförandet av riktlinjerna, fortsatt stärka arbetet med att ta fram indikatorer för utvecklingen inom samtliga pelare. Parterna bör utveckla lämpliga indikatorer och skapa databaser för att mäta utvecklingen inom de områden de ansvarar för. Vidare har slutsatserna från den genomförda halvtids- utvärderingen fått genomslag i riktlinjerna på så vis att kommissionen försökt förenkla och sammanföra riktlinjer som behandlar samma områden. Riktlinjerna innebär större förändringar jämfört . Antalet riktlinjer har minskat från 21 till 18. Flertalet av dem är dock mer omfattande . 7.3 Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Dublinfonden) är en av de första fristående EU-myndigheterna, grundad Dublinfonden genomför forsknings- och utvecklingsprojekt (FoU- projekt) för att bidra med fakta och analyser till grund för utarbetandet av EU:s policy på områdena arbets- och levnadsvillkor. Till sin hjälp har Dublin-fonden ett europeiskt nätverk av experter som på uppdrag av fonden genomför FoU-projekt, som att bedöma nationella förhållanden, genomföra fallstudier och göra undersökningar. trepartsorgan med en styrelse bestående av en regeringsrepresentant, arbetsgivarrepresentant och arbetstagarrepresentant från respektive medlemsstat samt tre representanter från kommissionen. beslutade styrelsen om fondens kommande fyraårsprogram Analysing and Anticipating Change to Support Socio- Economic Progress, 20012004. I programmet fastställs att fonden skall ansvara för för förändringen av Skr. 2001/02:30 näringslivet, som har till uppgift att bevaka och följa de förändringar som sker i arbetsliv och näringsliv i och försöka identifiera vilka faktorer som är styrande för dessa förändringar. var även året då utvärderingen av Dublinfonden påbörjades och den beräknas vara avslutad . Utvärderingen utförs av en extern utvärderare på beställning av fondens styrelse. 8 Inre marknadens utveckling I satte stats- och regeringscheferna upp målsättningen att skall bli den mest konkurrenskraftiga och kunskapsintensiva ekonomin i världen . För att kunna nå upp till en sådan djärv målsättning måste arbetet med att modernisera den inre marknaden fortgå. Viktigt arbete sker fortlöpande inom områdena för genomförande av direktiv, förstärkning av det administrativa nätverket för problem- lösning och förbättring av regelverkets kvalitet. För att ytterligare förbättra konsekvens och överensstämmelse i rådsarbetet sammanfördes i enlighet med principöverenskommelsen i under det franska ordförandeskapet inremarknads-, konsument- och turistfrågorna till behandling i ett och samma råd (inremarknads-, konsument- och turistrådet). Inför varje rådsmöte har samråd med skett. Särskilda samråd har även ägt rum med näringsutskottet. Samsyn har förelegat i alla principiellt viktiga frågor. 8.1Kommissionens översyn av strategin för den inre marknaden Förvaltandet av den inre marknaden och ökad marknadsintegration och effektivitet är en ständigt pågående process. I strategin för den inre marknaden dras riktlinjerna för det kommande arbetet upp, med förslag till lagstiftning samt andra initiativ på inremarknadsområdet. Inremarknadsstrategin revideras genom en årlig inremarknadscykel, grundad på en övervakning och en årlig översyn av hur långt arbetet kommit. Kommissionens översyn av strategin för syftade till att bland nya och pågående målinriktade åtgärder välja ut de mest prioriterade åtgärderna, dvs. de åtgärder som effektivast bidrog till en bättre fungerande inre marknad. Vid valet av prioriterade åtgärder beaktade kommissionen bl.a. Europeiska rådets slutsatser från , vad som framkom via Cardiff-processen om ekonomiska reformer (se 4.4) och i resultattavlan för den inre marknaden (se 8.1.1), samt de synpunkter som framförts av samt konsument- och miljöorganisationer. Vissa prioriterade åtgärder valdes också som ett direkt svar på yttrandena från och Ekonomiska och sociala kommittén. Varje vald prioritering kopplades till ett av de fyra strategiska mål som fastställts i den ursprungliga strategin (att bidra till ökad livskvalitet för medborgarna, att effektivisera produkt- och Skr. 2001/02:30 kapitalmarknaderna, att förbättra villkoren för näringslivet samt att tillvarata fördelarna med den inre marknaden ur ett globalt perspektiv). Jämfört med den ursprungliga strategin som lanserades 1999 återfanns i årets revidering totalt 50 nya åtgärder, av såväl lagstiftningskaraktär som annat slag. Nya åtgärder som bl.a. kan nämnas gällde områden såsom miljön och statsstöd. Alla åtgärder behandlades i ljuset av , med halvårsvisa angivelser (antingen juni eller december ) för när varje individuell åtgärd skall vara genomförd.