prop · GO03135 · 2001-01-01 00:00:00 — konstaterar att det grundläggande konsumentskydd som finns på området för finansiella tjänster är gott men har lämnat ett flertal förslag om ytterligare förstärkningar av konsumentskyddet avseende finansiella tjänster. Regeringen konstaterar att mycket arbete pågår vad gäller finansiella tjänster, såväl nationellt som inom EU. Olika projekt bedrivs både inom myndigheterna och i företagen. På flera områden pågår redan arbete som har beröringspunkter med vad kommittén har föreslagit. Obehörigt utnyttjande av kontokort har bl.a. föreslagit nya regler vad gäller konsumentens betalningsansvar när någon annan obehörigen har utnyttjat hans eller hennes kontokort eller dylikt. En inledande översyn av lagstiftningen på området har påbörjats inom , bl.a. i syfte att göra bestämmelserna mer oberoende av vilken teknik som används. Övrigt om konsumentkrediter Kommittén har föreslagit ett antal ändringar rörande konsumentkrediter i konsumentkreditlagen (1992:830), bl.a. genom att införa ett generellt krav på att kreditkostnaden skall anges i kronor och att ett uttryckligt krav på kreditprövning införs. Konsumentkreditlagen bygger på ett EG-direktiv, rådets direktiv /102/EEG av om konsumentkrediter, med den utformning detta direktiv fått efter ändringar genom rådets direktiv /88/EEG av . Kommissionen arbetar med en översyn av direktivet och ett förslag till revidering har aviserats . Regeringen har för avsikt att bidra till den pågående översynen och därvid verka för att de frågor som kommittén tagit upp blir uppmärksammade. Oavsett om kommissionens översyn och eventuella, framtida direktivförslag ger anledning till det, avser regeringen att inleda egna överväganden i frågan om huruvida konsumentkreditlagen bör ändras så att (i likhet med vad kommittén föreslagit) kreditkostnaden alltid skall anges i kronor och ta ställning till kommitténs övriga förslag. I departementspromemorian E-handelsdirektivet (Ds 2001:13) föreslås vissa ändringar i formkraven för ingående av konsumentkreditavtal. Syftet är att skapa möjlighet att ingå avtal om konsumentkredit på elektronisk väg. Renodling av den finansiella tillsynen och har båda tillsynsuppgifter med anknytning till den finansiella sektorn. Myndigheternas arbete har nära samband vad gäller framför allt avtalsvillkors skälighet, marknadsföring, information och institutens rutiner och agerande. Kommittén har föreslagit att en särskild utredning tillsätts med uppdrag att se över de båda myndigheternas verksamheter när det gäller skyddet av konsumenterna och lämna förslag till ansvarsfördelning. och ingick ett samarbetsavtal inom konsumentområdet. Myndigheterna vill genom avtalet tydliggöra myndigheternas respektive ansvar inom konsumentområdet och säkerställa ett effektivt samarbete. bör enligt regeringens mening kunna utgöra en bra grund för respektive myndighets arbete med konsumentfrågor inom det finansiella området. Regeringen förutsätter att myndigheterna fortsätter den inledda dialogen och vid behov uppmärksammar regeringen på eventuella problem eller oklarheter vad gäller ansvarsfördelningen myndigheterna emellan. Frågan torde också lämpa sig väl för diskussion i det planerade rådet för konsumentfrågor i . Internet och finansiella tjänster Internet har förändrat såväl utbudet av finansiella tjänster som användningen av redan befintliga tjänster. har i rapporten och finansiella tjänster (2000:3) dels kartlagt användningen av Internet på det finansiella området, dels identifierat och analyserat ett antal väsentliga frågor och problemställningar. Enligt rapporten beräknades närmare en tredjedel av de svenska bankernas kunder ha en anslutning till inlåningskonton och betaltjänster via Internet vid utgången av 2000. har inrättat en särskild riskanalysenhet som bl.a. kommer att analysera de risker som de finansiella företagens användning av Internet är förenad med. har i verksamhetsplaneringen fastställt olika mål beträffande bl.a. kundskyddet. Ett av dessa interna mål är att genomföra utredningar inom kundområdet med inriktning på Internet och kortverksamheten hos de finansiella företagen. Beträffande arbetet med kortverksamheten kommer det att innebära en uppföljning av tillämpningen av inspektionens allmänna råd om kontokort och automattjänster (FFFS 2000:9) och att se över korthanteringen hos de finansiella företagen. Detta arbete skall också behandla problemet med den snabbt ökande användningen av kontokort i bedrägligt syfte. Dels bör undersökas vilka säkerhetsproblem som finns på området, dels vad kortutgivare gör för att minska antalet bedrägerier. Det kan enligt inspektionen finnas särskilda skäl att se över flera av de frågor som har fört fram, t.ex. risken med att uppgifter om kontokortsnummer finns noterade på kassakvitton och kontoutdrag. För att kunna bedöma stabilitetsaspekter, risker och konsumentskydd när finansiella tjänster erbjuds på Internet, har inspektionen identifierat ett antal viktiga frågor som kräver särskilda överväganden. kommer projektet , som fokuserar på en översyn av dessa överväganden, att avslutas. Samarbete sker med de övriga nordiska tillsynsmyndigheterna. Ett annat mål för är att göra en översyn av de allmänna råden om inlåningskonton (FFFS 1993:20). I detta arbete ingår bl.a. frågan om konsumenternas rätt till betaltjänster samt betydelsen av betalningsanmärkningar i sammanhanget. Dessa frågor belystes också i inspektionens samarbete med Datainspektionen om kreditupplysningar som pågått och som redovisas i den gemensamma rapporten (rapport 2001:2). Ökat konsumentskydd vid distansförsäljning av finansiella tjänster Inom EU pågår ett arbete för att skapa ett regelverk för distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter. Det planerade direktivet är avsett att underlätta tjänsters fria rörlighet och stärka konsumentskyddet i de fall köparen och säljaren inte träffar varandra i samband med att avtal ingås. Olika förslag till direktiv har diskuterats , utan att man nått fram till någon gemensam ståndpunkt. De olika förslagen innehåller dock i huvudsak likartade bestämmelser om den information som skall tillhandahållas konsumenten innan avtal ingås och om ångerrätt för konsumenten. Effektivare tvistlösning Inom EU pågår vidare arbete med att förbättra konsumenternas möjligheter att få tillgång till effektiv tvistlösning utom domstol vad avser finansiella tjänster. Kommissionen har tagit ett initiativ till ett nätverk för lösning av tvister rörande finansiella tjänster, FIN-NET. Nätverket kan ses som ett komplement i förhållande till ett annat initiativ, nämligen ett gemenskapsnätverk av nationella insatser för utomrättslig reglering av konsumenttvister (EEJ-NET). Stiftelsen (Försäkringsbyrån) startade sin verksamhet . Försäkringsbyrån är en självständig byrå som kostnadsfritt hjälper och vägleder konsumenter i olika försäkringsärenden. Verksamheten riktar sig i första hand till privatpersoner, men även andra kan vända sig till byrån för information och vägledning. Försäkringsbyrån skall vara ett komplement till de vanliga kontaktvägarna mellan konsumenterna och försäkringsbolagen. Byrån skall fungera som en fristående informationskanal vid sidan av försäkringsbolagens aktiviteter. Den skall också vara en kontaktväg och vidarebefordra konsumentsynpunkter till huvudmännen , och . Styrelsen består av två representanter från vardera , och . Ordförande i styrelsen kan endast vara en representant från eller . Medel för den löpande verksamheten tillskjuts av . Målet för verksamheten är att ge konsumenterna underlag och förutsättningar att agera på egen hand, att ge konsumentvägledare information i försäkringsfrågor samt att uppmärksamma konsumentproblem och informationsbehov. Vägledningen skall omfatta alla branscher i fråga om privatpersoners försäkringar, allmän information om företagsförsäkringar samt övergripande orientering om allmän försäkring och arbetsmarknadsförsäkring som grundas på kollektivavtal. Vägledningen kan avse situationen såväl före som efter köp. Huvuddelen av verksamheten är inriktad på de individuella försäkringarna. Vägledningen sker per telefon, skriftligen eller vid personligt besök på byrån. Försäkringsbyrån skall driva sin verksamhet objektivt och opartiskt. Huvudsakligen skall byrån uppmärksamma frågeställningar och vidarebefordra sina erfarenheter i lämplig ordning, t.ex. till enskilda försäkringsbolag. Kunskaperna om konsumenternas problem behandlas i styrelsen och vidarebefordras därigenom till , och försäkringsbranschen. Vid meningsskiljaktigheter mellan försäkringstagare och försäkringsbolag skall byrån i princip endast förmedla kontakter och upplysa om i vilka former eventuella problem kan lösas. Utgångspunkten är att varje bolag skall ta det omedelbara ansvaret för missnöjda kunder. kontaktades byrån av 8 545 konsumenter för råd före köp och 7 296 ärenden hänförde sig till frågor efter köp av försäkring. Förutom själva vägledningsarbetet tar byrån i samarbete med försäkringsbolagen fram marknadsöversikter för i stort sett samtliga konsumentförsäkringar. Försäkringsbyrån utarbetar också mer allmänt informationsmaterial om t.ex. livförsäkringar. Internet utgör en viktig del när det gäller information till allmänheten. Försäkringsbyrån har vidare tillsammans med , och utarbetat ett skolmaterial för undervisningen i gymnasieskolan. (Bankbyrån) är en självständig byrå som informerar och lämnar vägledning i frågor som rör banker eller andra kreditinstitut. Staten bidrog till stiftelsekapitalet genom och med . Återstoden av stiftelsekapitalet tillsköts av , som också tillskjuter medel för den löpande verksamheten. Styrelsen består av två representanter från vardera och samt tre representanter från . Ordförande i styrelsen kan endast vara en representant utsedd av eller . Bankbyrån vänder sig i första hand till privatpersoner, men i mån av tid och resurser ger byrån även råd och hjälp till andra bankkunder. Byråns vägledning skall i första hand ses som ett komplement till de normala kontaktvägarna mellan banken och dess kunder. Vägledningen är kostnadsfri. En annan uppgift för är att vara ett organ för att fånga upp och vidarebefordra konsumentsynpunkter till , och . Bankbyrån informerar om olika spar- och låneformer samt ger information om avgifterna för på marknaden vanligt förekommande betaltjänster. Vidare ger byrån råd och information till bankkunder som har klagomål och frågor med anledning av hur en bank har agerat. Byrån informerar även konsumenter om innebörden av de juridiska och ekonomiska termer och begrepp som används i avtalsvillkor, marknadsföring och annan information. Under tog byrån emot 3 609 förfrågningar, vilket är en minskning med . Under därpå följande år har antalet förfrågningar fortsatt att minska något. Minskningarna kan främst förklaras av att alltfler använder sig av Bankbyråns webbplats. Antalet besök har ungefär fyrdubblats och uppgick till ca 60 000. Antalet förfrågningar och visar åter på en betydlig ökning. Bankbyrån tillhandahåller två marknadsöversikter. Den ena är en sammanställning av de avgifter som bankerna tar ut för sina vanligare tjänster. Den andra är en jämförelse mellan de banktjänster som erbjuds på Internet samt i förekommande fall avgifterna för dessa. Bankbyrån och Försäkringsbyrån är båda anslutna till informationssystemet KOV Direkt. KOV Direkt startades och är datorbaserade system för datorkommunikation on line, via Internet, mellan verket och de lokala konsumentvägledarna. Genom nätverket kan de lokala vägledarna ställa frågor direkt till experter på olika områden och kan därefter vidareförmedla den information de får till den enskilde konsumenten. Samtliga användare av systemet kan ta del av alla frågor och svar, vilket innebär att KOV Direkt successivt utvecklas till en betydande informationskälla. Genom systemet kan konsumentvägledarna kommunicera även med varandra. Drygt 160 kommuner är anslutna till KOV Direkt. De båda byråerna får genom anslutning till systemet en lokal förankring. Utökning av Bankbyråns verksamhet har föreslagit att och ges i uppdrag att undersöka förutsättningarna för ett inrättande av en konsumenternas rådgivningsbyrå för finansiella tjänster som även innefattar värdepappersmarknaden. Både den tekniska och ekonomiska utvecklingen på den finansiella markanden har inneburit en förskjutning från traditionellt banksparande till mer varierat sparande i värdepapper och fondandelar med olika risktaganden. Bankerna tillhandahåller inte bara traditionella banktjänster utan säljer i stor utsträckning såväl värdepapper som fondandelar. Tillgängligheten till banktjänster har ökat genom utvecklingen på Internet vilket också har medfört att även mindre erfarna bankkunder har fått möjlighet att använda värdepapperstjänster via Internet. Till utvecklingen på området har även de senaste årens positiva kursutveckling bidragit liksom ökad bevakning från press och massmedia. Förändringarna ställer högre krav på konsumenternas kunskaper och medvetenhet. Eftersom tillgången och efterfrågan av värdepapperstjänster har ökat har även antalet problem och frågor på värdepappersområdet ökat. Detta har inneburit en ökad belastning på verksamhet när det gäller fond- och värdepappersfrågor. Det är viktigt för kunderna att Bankbyrån har möjlighet att besvara även dessa frågor. Statistiken hos byrån visar att antalet ärenden hos byrån beträffande värdepappersfrågor har ökat och beräkningar och prognoser tyder på att ökningen kommer att bli större framöver. Mot bakgrund av detta har byråns styrelse ansökt om att få utvidga stadgarna för verksamheten till att omfatta även fond- och värdepappersfrågor. Denna ändring av ändamålet i stiftelsens stadgar är godkänd och verksamheten i byrån kommer att utökas med vägledning inom fond- och värdepappersområdet. I samband med detta förändringsarbete kommer även namnet på byrån att ändras för att anpassas till den nya verksamheten. Det nya namnet på byrån blir Konsumenternas Bank- och . 7.2 Förbättrad information om pensioner Regeringens bedömning: Informationen till konsumenterna om den allmänna ålderspensionen, avtalspensioner och eventuellt privata pensioner bör samordnas och förbättras. Kommitténs förslag: och ges i uppdrag att tillsammans med parterna på avtalspensionsområdet uppnå en samordning av informationen om den statliga ålderspensionen och avtalspensioner samt undersöka möjligheterna och formerna för en gemensam central och lokal rådgivning. Remissinstanserna: , kommun, , , och tillstyrker förslaget. Näringslivets Delegation för marknadsrätt tillstyrker förslaget men påpekar att en sammanställning av uppgifterna inte får ske annat än efter godkännande av berörd person. () ställer sig bakom kommitténs förslag, men menar att uppdraget bör ges även till SPV. anför att man är positiv till närmare diskussioner under förutsättning att det finns förståelse för de principiella svårigheter som föreligger. Skälen för regeringens bedömning: beslutade om ett reformerat ålderpensionssystem. Det nya systemet består till en del av en premiepension där den enskilde själv skall välja placering. Avkastningen på dessa pengar kan komma att få stor betydelse för den enskilde. Utöver den nya allmänna pensionen får flertalet även pension i form av avtals-/tjänstepension. Även på detta område har utvecklingen gått mot att den enskilde i större utsträckning fått möjligheter att styra pengarnas placering. Vidare finns möjlighet för den enskilde att komplettera sin pension med privat pensionssparande. De ovan beskrivna systemen och möjligheterna ställer ökade krav på att konsumenterna ges möjlighet att göra egna, väl överlagda val. Det finns en risk att människor på grund av otillräcklig eller felaktig information inte ges tillräckligt goda förutsättningar att tillförsäkra sig en önskvärd ekonomisk standard som pensionärer. En ökad samordning av informationen om de olika pensionerna skulle ge konsumenterna en bättre uppfattning om den framtida totala pensionen. Flera myndigheter och andra organ arbetar med information på pensionsområdet. () har huvudansvaret för att samordna informationen till allmänheten om ålderspensionen inklusive premiepensionen. Av 7 § lagen (1998:710) med vissa bestämmelser om framgår att () skall se till att pensionsspararna får tillgång till den information de behöver för att ta till vara sin rätt i premiepensionssystemet. Informationen skall samordnas med RFV:s och de allmänna försäkringskassornas information till de enskilda. () administrerar den statliga tjänstepensionen och statens tjänstegrupplivförsäkring. Verket erbjuder motsvarande tjänster och uppdrag åt kommuner och landsting samt statliga och privata bolag. Bland de privata aktörerna har de fackförbund och arbetsgivarorganisationer som har slutit avtal om avtals-/tjänstepensionssystemen en nyckelroll när det gäller information till hushållen om framför allt respektive avtal, men också det allmänna pensionssystemet och privat pensionssparande. Även de företag som anlitas för att förvalta och organisera avtals-/tjänstepensionerna har en viktig informationsuppgift. Huvudansvaret när det gäller informationsspridning om privat pensionssparande och andra långsiktiga kapitalplaceringar vilar på försäkringsbolag, banker och fondbolag. På detta område har /KO och en viktig marknadsbevakande roll. har föreslagit att RFV och PPM ges i uppdrag att genom en dialog med parterna på avtalspensionsområdet uppnå en samordning av information om dels den allmänna pensionen, dels avtalspensioner, i syfte att underlätta för den enskilde konsumenten att bilda sig en uppfattning om hur den framtida totala pensionen kommer att se ut. har i stället på frivillig väg etablerats ett samarbete mellan RFV, PPM och i syfte att se möjligheten att förbättra pensionsinformationen på det sätt som kommittén föreslagit. Deltagarna i projektet utreder nu förutsättningarna för att utveckla en tjänst som skall rikta sig till allmänheten och där den enskilde konsumenten skall kunna få en samlad bild av sin allmänna pension, sin avtalspension och sitt eventuella privata pensionssparande. Ambitionen är att systemet, under förutsättning att parterna är överens, skall kunna användas av konsumenterna . Regeringen anser att detta kommer att innebära en stark förbättring av konsumenternas möjligheter att få heltäckande information om sin framtida pension. 7.3 Åtgärder mot skuldfällor Regeringens bedömning: Det finns ett behov av vidta åtgärder för att begränsa problemen med konsumenters överskuldsättning. bör därför få i uppdrag att närmare analysera orsakerna till uppkomsten av skuldfällor och föreslå åtgärder för att begränsa problemen med överskuldsättning. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: och kommun tillstyrker förslaget. anser att en sådan analys vore av värde, men motsätter sig begränsningar i rätten att lämna lån utan särskild säkerhet. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och motsätter sig inte en utredning, men påpekar att frågan redan behandlas bl.a. inom EU och av revisorer. Skälen för regeringens bedömning: Efter en viss återhållsamhet i samband med finanskrisen har kreditgivningen återigen tagit fart. En verksamhet som inte sällan för med sig problem för konsumenterna är den som vissa kreditinstitut bedriver med snabbt beviljade lån med mycket höga räntor, t.ex. s.k. telefonlån och kontokrediter vid köp av varor. Det har exempelvis visat sig att av de personer som är föremål för skuldsanering har skulder som hänför sig till sådana lån. Av erfarenhet vet man att många redan skuldsatta personer tar nya, dyra snabblån för att kortsiktigt lösa ett akut ekonomiskt problem. Många hushåll lever med mycket små marginaler och klarar inte de påfrestningar det ofta innebär att betala höga räntor, i många fall . Det är i sådana fall man talar om s.k. skuldfällor. I samband med avregleringarna ökade bankernas möjligheter att ge lån utan särskild säkerhet. Dessa s.k. blancolån ökade dramatiskt genom möjligheten att koppla en kredit till vanliga lönekonton. Även fristående blancolån på blev frekventa. Intresset för den här typen av lån minskade dock när skattesystemet ändrades 1991. Bankernas marknadsföring av blancolån blev också betydligt mer återhållsam på grund av den finans- och fastighetskris som förorsakade stora kreditförluster . arbetar banker och finansbolag åter med direktreklam för blancolån och lönekontokrediter. Lättheten att låna pengar och skaffa sig krediter leder inte sällan till att konsumenter skaffar sig oöverlagda och dyra krediter som kan komma att undergräva många hushålls ekonomi. Mot denna bakgrund är det enligt regeringens uppfattning viktigt att det finns sådan kunskap om konsumenternas beteenden och överväganden i samband med krediter att nödvändiga åtgärder kan vidtas för att förhindra att konsumenterna hamnar i s.k. skuldfällor. Regeringen har därför för avsikt att ge i uppdrag att närmare analysera orsakerna till uppkomsten av s.k. skuldfällor och att föreslå lämpliga åtgärder för att begränsa problemet. Skuldsanering Kommittén har lämnat ett antal förslag med avseende på skuldsanering. Kommittén har bl.a. förslagit att arbetsuppgifterna renodlas mellan kommunerna och kronofogdemyndigheterna och att i ökad utsträckning bör följa och utvärdera kommunernas verksamhet när det gäller budget- och skuldrådgivning. Parallellt med kommitténs arbete har revisorer genomfört en granskning av tillämpningen av skuldsaneringslagen. Granskningen har inriktats mot kommunernas och kronofogdemyndigheternas uppgifter och ansvar. Revisorernas rapport publicerades (rapport /2000:11). Efter remissbehandling redovisades revisorernas slutliga ställningstaganden i en skrivelse till (förs. 2000/01:RR4). lagutskott har därefter i ett betänkande (bet. 2000/01:LU12) behandlat revisorernas förslag angående tillämpning av skuldsaneringslagen, jämte fem motioner som väckts i samma fråga. Med delvis bifall till samtliga motioner har utskottet förordat att regeringen tar initiativ till en förutsättningslös, samlad och övergripande utvärdering av skuldsaneringslagen. har därefter som sin mening gett regeringen till känna vad utskottet anfört i frågan (2000/01:168). Frågan är under beredning i . 7.4 En utredning om finansiell rådgivning till konsumenter har tillsatts Regeringens bedömning: Det finns behov av att göra en djupare analys av frågor om finansiell rådgivning till konsumenter. En särskild utredare har därför tillkallats för att göra en sådan analys. Utredaren skall bl.a. undersöka om det finns behov av att införa särskilda bestämmelser av näringsrättslig eller civilrättslig natur. Om utredaren finner att ett sådant behov finns skall utredaren också lämna förslag till reglering. Kommitténs förslag: Kommittén har förslagit att konsumentskyddet vid finansiell rådgivning till konsumenter skall förstärkas genom civilrättslig lagstiftning som är tvingande till konsumentens förmån. Kommittén har vidare uppmärksammat frågan om vilka krav som bör ställas på rådgivare i fråga om praktisk och teoretisk utbildning. Kommittén redovisade inte något författningsförslag, utan påpekade att lagstiftning måste föregås av noggranna och omfattande analyser och undersökningar. Remissinstanserna: Hovrätten över och instämmer, med vissa förbehåll, i att konsumentskyddet på området bör stärkas genom civilrättslig lagstiftning, men att lagstiftningen bör föregås av sådana analyser och undersökningar som kommittén föreslagit. tillstyrker förslaget och menar att även viss näringsrättslig reglering bör övervägas. anför att för det fall behov av ett skärpt rådgivaransvar föreligger kan detta tillgodoses genom en utvidgning av konsumenttjänstlagens tillämpningsområde. vid ansluter sig till kommitténs bedömning. och kommuner tillstyrker förslaget.