prop · GP0381 · 2001-12-14 00:00:00 — Sjukdomsanlag och funktionshinder är andra egenskaper som skall beaktas. Det är inte enbart sådana egenskaper som medför ökad sårbarhet eller känslighet som skall beaktas. Exempelvis kan en stor och kraftig person vara mindre känslig för vissa skador. Även om det skall beaktas om den försäkrade med hänsyn till sitt fy- siska och psykiska tillstånd har varit sårbar, finns det i praktiken en gräns för hur långt ett sådant hänsynstagande kan drivas i det enskilda fallet. Vid tillämpning av principen om försäkring i befintligt skick måste det i vissa fall för försäkrade med mycket stor konstitutionell svaghet och mycket liten påverkan i arbetet göras en rimlighetsavvägning så att det till arbetsskador inte hänförs skador som saknar egentligt samband med ett förvärvsarbete. Denna princip innebär att också faktorer i arbetet som rent allmänt inte kan anses som skadliga inte heller med avseende på en extremt känslig person skall kunna anses som skadlig inverkan. Detta motsvarar vad som anses gälla (jfr prop. 1992/93:30 s. 20). En säll- synt skada får dock inte leda till att en person automatiskt klassas som extremt känslig. Även fortsättningsvis skall hänsyn skall tas till förekomsten av eventu- ella konkurrerande skadeorsaker utom arbetet. När faktorer i och utom arbetet samverkar till uppkomsten av en sjukdom skall arbetsskadebe- dömningen göras utifrån vilken faktor som kan anses vara den väsentli- gaste sjukdomsorsaken. Kan inte faktorerna i arbetet anses vara mer vä- sentliga för skadefallet än de utom arbetet, kan övervägande skäl inte an- ses tala för att skadan har uppkommit till följd av skadlig inverkan i ar- betet. Det bör dock påpekas i sammanhanget att det måste föreligga en viss konkretion i vad som anses vara konkurrerande skadeorsaker. Det kan således inte innebära att vardagslivets normala påfrestningar i all- mänhet skall kunna bedömas som sådana orsaker. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar det nuvarande undantaget i 1 § andra stycket för skador av psykisk och psykosomatisk natur. Den fö- reslagna bestämmelsen har med anledning av Lagrådets synpunkter inte tillförts någon särskild bevisregel som föreslogs i det lagrådsremissen. I bestämmelsen görs inte längre undantag för arbetstvist i form av rättslig tvist. En person som har en arbetsrelaterad psykisk skada skall nämligen inte behöva avstå från att driva en arbetstvist för att slippa riskera att gå miste om förmåner från arbetsskadeförsäkringen. I sammanhanget bör dock framhållas att en grundförutsättning för att en arbetsskada skall fö- religga är att skadan är en följd av skadlig inverkan i arbetet. En rättslig arbetstvist i sig är normalt inte att anse som en arbetsmiljöfaktor. Me- ningsmotsättningar och ansträngda relationer räknas däremot dit och hör enligt praxis till undantagen, så länge det inte övergår till trakasserier och kränkningar. Bestämmelserna i tredje och fjärde styckena har inte ändrats. Paragrafen som är ny innehåller bestämmelser om kompensation för ka- rensdagar . Av första stycket framgår att ersätt- ningen, som benämns särskild arbetsskadeersättning, bara utges när den försäkrade beviljas ersättning för inkomstförlust enligt LAF, dvs. livränta eller i undantagsfall sjukförmån enligt 3 kap. 23 §§. Det krävs således dels att en skada skall vara godkänd som arbetsskada och dels att en er- sättning för inkomstförlust på grund av denna skada skall ha beviljats. Den särskilda arbetsskadeersättningen är avhängig av detta och rätten till den kan inte prövas ensam. Om kriterierna är uppfyllda utges ersätt- ningen schablonmässigt . I andra stycket framgår det att om den försäkrade kan visa att denne har haft fler karensdagar på grund av arbetsskadan utges ersättning för visat antal dagar. Den försäkrade skall på lämpligt sätt kunna styrka att da- garna varit fler och att dessa berott på arbetsskadan. I tredje stycket anges hur den särskilda arbetsskadeersättningen skall beräknas och när den be- viljas. I paragrafens första stycke har en ändring gjorts som innebär att livränta kan beviljas om nedsättningen på grund av arbetsskadan är varaktig eller kan antas bestå under . Tidpunkten för när livränta kan bevil- jas blir därmed densamma som gäller för när sjukersättning eller aktivi- tetsersättning kan beviljas. Paragrafens första och andra stycket har moderniserats. Ett nytt tredje stycke har införts. I detta stycke anges att när ett beslut om livränta fattas skall även bedöma om förnyad utredning av förmågan att skaffa inkomst genom arbete skall göras . Det nya stycket motsvarar vad som enligt 7 kap. 3 b § tredje stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring gäller för förtidspension. I paragrafen har en felaktig hänvisning rättats i första stycket och i andra stycket har ordet basbeloppet ändrats till prisbasbeloppet. Paragrafen har moderniserats på så sätt att ordet basbeloppet har ändrats till prisbasbeloppet och det anges att det är det prisbasbelopp som fast- ställts för det året då livräntan skall börja utges som skall användas (vid lagens tillkomst fastställdes basbelopp för ). Någon saklig ändring är inte avsedd. I paragrafen har ett nytt omräkningsförfarande införts. Det innebär att den livränta som har fastställts, skall omräknas på ett särskilt sätt. En sådan omräkning skall göras fram till det att livräntan till sitt belopp motsvarar den andel av livränteunderlaget som uppgår till samma andel av 7,5 prisbasbelopp. Det sagda medför således att den som har ett liv- ränteunderlag som från början till sitt belopp understiger 7,5 prisbasbelopp eller andelen därav får den fastställda livräntan omräk- nad med den införda indexeringen. Så snart livräntan genom denna indexeringsmetod uppgår till nämnda beloppsgräns så kommer liv- räntan fortsättningsvis att prisindexeras, dvs. följa prisbasbeloppets för- ändring. I paragrafen, som är ny, stadgas det att en ansökan om rätt till ersättning från arbetsskadeförsäkringen skall göras skriftligen hos den allmänna . Det skriftliga ansökningsförfarandet har införts för att det klart skall framgå att den försäkrade vill ha ersättning från arbetsska- deförsäkringen och för att säkerställa att sådan prövning utförs. Ett skriftligt ansökningsförfarande underlättar handläggningen och bidrar till att handläggningstiderna kan bli kortare. Kravet på ett skriftligt ansökningsförfarande fråntar inte försäkrings- kassan det vanliga ansvaret att vara den försäkrade behjälplig. Försäk- ringskassan kan exempelvis ge den försäkrade råd avseende ifyllandet av den skriftliga ansökan eller hjälpa den försäkrade vid författan- det/ifyllandet av själva ansökan. kan också uppmärk- samma den försäkrade på möjligheten att ansöka om ersättning. En ansökan skall göras skriftligt fr.o.m. även om en fråga om arbetsskadeersättning redan initierats hos . I första punkten anges att lagen träder i kraft såvitt avser 2 kap. 1 och 2 §§ och beträffande övriga ändringar. Äldre bestämmelser i 2 kap. 1 och 2 §§ skall dock enligt andra punk- ten fortsätta att tillämpas när det gäller arbetsskador som har inträffat före ikraftträdandet. Att fastställa när en arbetsskada i form av ett olycks- fall har inträffat vållar av naturliga skäl sällan några problem. För skador till följd av annan skadlig inverkan förhåller det sig dock annorlunda. Enligt 2 kap. 4 § i lagen skall en skada till följd av annat än olycksfall anses ha inträffat den dag då skadan visade sig. Denna så kallade visan- dedag kan i vissa fall vara svår att exakt fastställa. Emellertid finns en väl etablerad praxis på området som bör vara vägledande även vid tillämp- ningen av denna övergångsbestämmelse. Övergångsbestämmelsen i tredje punkten innebär att personer som är födda eller tidigare får sådan livränta som kan utges enligt 4 kap. 4 § andra stycket omräknad i enlighet med den nya bestämmelsen i 6 kap. 2 §. Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:465) om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring I paragrafen har hänvisningen till 7 kap. 1 § lagen (2000:461) om efter- levandepension och efterlevandestöd till barn tagits bort. Det skriftliga kravet vid ansökan regleras nu för alla ersättningar enligt LAF uttryckli- gen i den nya 8 kap. 2 §. I paragrafen har hänvisningarna utvidgats till att även avse 16 kap. 8 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Det innebär att den som uppbär egenlivränta också är skyldig att anmäla att arbetsförmågan väsentligt förbättrats eller att förhållandena i övrigt har förbättrats. Vidare har det i paragrafen klarlagts att hänvisningarna även avser anmälningsskyldighet. 14.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:495) om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring I paragrafen har i första stycket ett tillägg gjorts som innebär att livräntan kan omprövas även vid sådana situationer som innebär att den försäkra- des möjlighet att bereda sig inkomst genom arbete väsentligen har för- bättrats. En motsvarighet finns när det gäller förtidspension i 16 kap. 7 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. I andra stycket har en hänvis- ning till det nya andra stycket i 6 kap. 1 § (lagförslag 2.4) gjorts eftersom även denna typ av samordnad livränta skall omfattas av vilandeförklar- ing. Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:496) om ändring i lagen (2000:465) om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring I paragrafen har ett nytt andra stycke införts. I detta stycke regleras hur samordning skall göras när en försäkrad först har beviljats livränta och därefter senare får rätt till sjukersättning eller aktivitetsersättning. försäkrad, som uppbär livränta, senare beviljas någon av dessa ersätt- ningar ska förmånerna samordnas till den del de kompenserar samma in- Syftet är att förhindra att den försäkrade, på den del av in- komstförlusten som orsakats av arbetsskadan, får både full livränta och full sjukersättning eller aktivitetsersättning utan samordning. bör ske på samma sätt vare sig livränta och sjukersättning eller aktivitets- ersättning prövas och utges eller inte. nas på samma sätt som om prövningen av livränta och ersättningen skett får den skadade full kompensation för den del av inkomst- Prop. 2001/02:81 minskningen som är en följd av arbetsskada. 14.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:489) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring I paragrafen har i första stycket införts en ny bokstav, f). Innebörden av detta är att den sjukpenninggrundande inkomsten också skall kunna om- prövas när livränta beviljas eller när redan utgående livränta ändras. I paragrafen har livränta enligt LAF lagts till de där angivna förmånerna. Sjukpenningens storlek kan med detta tillägg omprövas och samordnas med den livränta som kan komma att utbetalas retroaktivt som sjukpenningen har utgivits. Eller, annorlunda uttryckt, den sjukpen- ning som redan har utbetalats med anledning av arbetsskadan kan komma att samordnas med den livränta som utbetalas retroaktivt . 14.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:492) om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension I paragrafens första punkt har den särskilda arbetsskadeersättningen lagts till. Denna ersättning är en ekonomisk kompensation till den som i sam- band med arbetsskada har haft karensdagar. Ersättningen är, såsom er- sättningen för själva arbetsskadan, skattepliktig se 11 kap. 30 § p 5 in- komstskattelagen (1999:1229) och skall räknas som pensionsgrundande inkomst av anställning. 14.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:676) om statlig ålderspensionsavgift I paragrafens första punkt har den särskilda arbetsskadeersättningen lagts till. Denna ersättning är en ekonomisk kompensation till den som i sam- band med arbetsskada har haft karensdagar. Ersättningen är pensions- grundande och en sådan typ av ersättning som staten skall betala ålders- pensionsavgift för. Mottagaren i sin tur betalar allmän pensionsavgift på ersättningen eftersom den är skattepliktig enligt inkomstskattelagen (1999:1229). Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:265) om I paragrafen har en hänvisning till den nya 3 kap. 4 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring gjorts. Även den som beviljas ersättning enligt lagen om statligt personskadeskydd kan ha rätt till särskild arbetsskade- ersättning. I paragrafen hänvisas till 8 kap. LAF. För att även inkludera det skriftliga ansökningsförfarandet i 8 kap. 2 § LAF har en ändring gjorts på så sätt att även ansökan anges som en bestämmelse som skall gälla i tillämpliga delar. Se vidare författningskommentaren till 8 kap. 2 §. 14.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. Förslaget behandlas i avsnitt 12.3 och 12.4. Ändringen i första stycket innebär en kodifiering av praxis. Avtalet om ersättning vid personskada (PSA) är den bedömningsgrund som tilläm- pats på dessa ärenden alltsedan statens personskadeförsäkring upphörde . Ändringen i andra stycket innebär bl.a. att den personkrets som endast har rätt till ersättning för ideell skada utvidgas till att även avse den som utför samhällstjänst på grund av en föreskrift som meddelats med stöd av 27 kap. 2 a § eller 28 kap. 2 a § , den som utför ungdoms- tjänst på grund av en föreskrift som meddelats med stöd av 31 kap. 1 § tredje stycket 2 och den som utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 8 § första stycket 2 lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. För dessa skall således gälla samma regler som gällt för den som är intagen för vård i kriminalvårdsanstalt, i ett hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, i ett hem som avses i 22 § lagen (1998:870) om vård av missbrukare i vissa fall samt för den som är häktad eller anhållen eller i annat fall intagen eller tagen i förvar i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Ändringen i andra stycket såvitt avser uttrycket olägenheter i övrigt samt i tredje stycket innebär att begreppen i LSI kommer att korrespon- dera med de begrepp som används i PSA. Förslaget behandlas i avsnitt 12.2 och 12.3. Ändringen i första stycket innebär att regeringen i förordning kommer att besluta vilken myndighet som skall fatta beslut om ersättning enligt denna lag. Ändringen i andra stycket är av redaktionell natur. I tredje stycket görs motsvarande ändring som i 2 § första stycket. Sammanfattning av promemorian Bevisregler i arbetsskadeförsäkringen Det generella arbetsskadebegreppet skall behållas. Någon formell upp- delning av bevisregeln i två led skall inte längre förekomma. I stället in- förs ett enhetligt beviskrav, som innebär att det för arbetsskada skall krä- vas att övervägande skäl talar för att skadan har uppkommit till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. I lagtexten skall anges vissa väsentliga omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedöm- ningen av om det föreligger arbetsskada. Slutligen skall tillämpningsom- rådet för undantagsbestämmelsen för psykiska och psykosomatiska ska- dor stramas upp. De nya bestämmelserna medför i praktiken inte någon förändring beträffande olycksfall samt skador som framkallats av smitta. Enligt en allmänt accepterad uppfattning bör den som skadas i sitt arbete ha ett starkare skydd än den som skadas utanför arbetet, ef- tersom ett förvärvsarbete medför en ökad risk för skada. Med arbetsskada menas skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbete. Med annan skadlig inverkan avses inverkan av en faktor som med hög grad av sannolikhet kan ge upphov till en sådan som den försäkrade har. Har en försäkrad varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet, skall skada han eller hon har fått anses vara orsakad av den skadliga inverkan, om övervägande skäl talar för det. Arbetsskadebedömningen görs i två led. Det första ledet innebär att man prövar om det finns en skadlig inverkan. I det andra ledet prövas om det finns ett orsakssamband mellan konstaterad skadlig inverkan i arbetet och den försäkrades skada. För dessa två steg gäller olika bevisregler. För att skadlig inverkan skall föreligga krävs nämligen att det i arbetet finns en faktor i arbetet som med hög grad av sannolikhet kan ge upphov till skada. Har en försäkrad varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet, skall orsakssamband anses föreligga, om övervägande skäl talar för det. Som arbetsskada anses i vissa fall inte skador av psykisk eller psyko- somatisk natur. Detta undantag gäller om skadan är en följd av en före- tagsnedläggelse, en arbetstvist, bristande uppskattning av den försäkrades arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbetskamrater eller därmed jämförliga förhållanden. Arbetsskadeförsäkringen har ändrats i flera hänseen- den. infördes de nuvarande bevisreglerna, vilket innebar en skärpning. Vidare har arbetsskadesjukpenningen i princip slopats. Till skillnad från sjukpenning från sjukförsäkringen utgjorde arbetsskade- sjukpenningen av den sjukpenninggrundande inkomsten upp till visst högsta belopp. Under sjukskrivning utges numera i stället sjuk- penning från sjukförsäkringen oavsett om det är fråga om arbetsskada eller annan sjukdom. Vid bestående nedsättning av arbetsförmågan utges liksom tidigare livränta från arbetsskadeförsäkringen. har det från flera olika håll riktats kritik mot arbets- Det har anförts att bevisreglerna medför en för sträng Vidare har anförts att det är svårare för kvinnor än för män att få sina sjukdomar godkända som arbetsskada. Antalet anmälningar om arbetsskador har genomgått en kraftig minskning, liksom antalet beslut om ersättning från För kvinnor är andelen bifall till ersättning från arbetsskadeförsäkringen lägre än för män. dock antalet anmälningar om arbetsskador och beslut om ersättning från arbetsskadeförsäkringen börjat öka. Det finns flera orsaker till minsk- ningen av antalet beslut om ersättning. princip har slopats kan ersättning vid arbetsskada i huvudsak utges i form av livränta vid bestående arbetsoförmåga, vilket naturligtvis har minskat såväl antalet anmälningar som antalet beslut om ersättning. finns det mycket som talar för att de ökade beviskraven har fått för stort Tillämpningen av arbetsskadeförsäkringen har blivit alltför restriktiv. Detta gäller främst muskuloskeletala sjukdomar. kvinnor i större utsträckning än män. Vidare är regelsystemet med en ar- betsskadebedömning i två led med olika beviskrav otympligt. tiska tillämpningen har det visat sig svårt att upprätthålla en separat prövning av de två leden. En viss individuell bedömning skall göras i Arbetsskadeförsäkringen omfattar nämligen den försäkrade i s.k. befintligt skick. Det förekommer emellertid olika uppfattningar om detta skall beaktas i båda leden eller endast i ett av dem. Mot bakgrund av det anförda skall bevisreglerna reformeras. Därvid bör regelsystemet utformas så att det klart framgår vilka slags omständighe- ter som är avgörande för om en skada utgör en arbetsskada. Vidare bör arbetsskadeförsäkringen i större utsträckning än bära kostnaderna för sådana skador som kan bedömas vara relaterade till för- värvsarbete. Bevisregler och arbetsskadebegrepp skall utformas så att arbetsskade- försäkringen ger ett reellt skydd vid en arbetsrelaterad skada. Det skall finnas en tydlig gränsdragning mellan arbetsrelaterade och icke arbets- relaterade skador. Arbetsskadeförsäkringen skall utformas på ett sådant sätt att kvinnor inte diskrimineras när det gäller att få sina sjukdomstill- stånd godkända som arbetsskador. Försäkringen skall omfatta den försäk- rade i det tillstånd han eller hon var innan den aktuella skadan inträffade. I denna promemoria lämnas förslag om att ett generellt arbetsskade- begrepp skall användas även . En skada skall anses som ar- betsskada, om den har uppkommit till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Någon formell uppdelning av prövningen i två led skall inte längre förekomma. Däremot skall enligt förslaget i lagtext anges vissa väsentliga omstän- digheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om det föreligger arbetsskada. En sådan omständighet är om det i den försäkrades arbete förekommer någon faktor som enligt vetenskap och beprövad erfarenhet kan ge upphov till skada. Andra sådana omständigheter som särskilt skall beaktas är den försäkrades exponering för skadlig inverkan i arbetet, den försäkrades sårbarhet med hänsyn till sitt fysiska och psykiska tillstånd samt förekomsten av konkurrerande skadeorsaker utom arbetet. I pro- memorian görs bedömningen att vägledande beskrivningar av olika sjuk- domstillstånd och deras samband med förvärvsarbete bör utarbetas av i samråd med andra myndigheter. För arbetsskadeprövningen föreslås ett enhetligt beviskrav, som inne- bär att det för arbetsskada skall krävas att övervägande skäl talar för att skadan har uppkommit till följd av olycksfall eller annan skadlig inver- kan i arbetet. Detta innebär en uppmjukning av beviskraven. De nya reglerna förutsätts komma att medföra att arbetsskadeförsäkringen kom- mer att täcka bl.a. muskuloskeletala sjukdomar i något större utsträck- ning än . Dessutom lämnas förslag om att tillämpningsområdet för undantags- bestämmelsen för psykiska och psykosomatiska skador skall stramas upp genom att det för att tillämpa undantaget skall krävas att övervägande skäl talar för att den aktuella skadan främst har orsakats av de i bestäm- melsen angivna omständigheterna. Såvitt gäller skador av psykisk eller psykosomatisk natur skall det inte längre göras undantag för rättsliga tvister i form av arbetstvister. De nya bestämmelserna skall enligt förslaget träda i kraft . Äldre bestämmelser skall fortsätta att gälla för arbetsskador som har inträffat före . Det antas att de föreslagna bestämmelserna inte ger någon effekt på nybeviljandet . Full effekt på nybeviljan- det av livräntor antas ha nåtts . Kostnadseffekten av förslaget be- räknas för åren 20032005 till , respektive . Förteckning över remissinstanser som avgett yttrande över promemorian Bevisregler i arbetsskadeförsäkringen och rapporten ändamål och funktion Följande remissinstanser har inkommit med yttrande: Kammarrätten i , Länsrätten i , , , , , , , , , , , , , , , , , i , , , AB , , , Akademikers centralorganisation, , , Försäkringsmedicinska sällskapet, , Föreningen Svensk Företagshälsovård, , Handikappförbundens samarbetsorgan, Yrkes- och miljömedicin i , Avd. för Yrkes- och miljömedicin Hälsouniversitetet i , Yrkesmedicinska enheten i , Yrkes- och miljömedicinska kliniken i , Yrkes- och miljömedicinska kliniken , Arbets- och miljömedicin i , och . Sammanfattning av promemorian Författningsreglerade personskadeärenden Hanteringen av kollektivavtalsreglerade personskadeärenden förändrades fr.o.m. . Parterna på den statliga arbetsmarknaden , , och förbundsområdena S, P och O sammantagna tog då över hanteringen i egen regi. Beslut om ersättning vid personskada för statligt anställda fattas av den av parterna gemensamt inrättade . I och med detta för- svann merparten av Statens trygghetsnämnds arbetsuppgifter. Trygghets- nämndens kvarvarande verksamhet, dvs. hanteringen av författning- sreglerade personskadeärenden enligt lagen (1977:266) om statlig ersätt- ning vid ideell skada m.m. jämte övriga berörda författningar (jfr punk- ten 4.3. nedan), påverkas därmed också. Sådan författningsreglering fö- rekommer på områden där verksamheten har sin grund i bl.a. lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Upplysningsvis kan nämnas att orga- nisationen tidigare var uppbyggd på det sättet att AMF-trygghetsförsäk- ring administrerade hanteringen av de författningsreglerade personskade- ärendena genom ett avtal mellan staten och AMF-trygghetsförsäkring. Inför avtalets upphörande träffade på reger- ingens uppdrag en överenskommelse med Kammarkollegiet som innebär att kollegiet fr.o.m. ställer personal till nämndens för- fogande enligt 4 § förordningen (1990:481) med instruktion för för att administrera hanteringen av de författningsregle- rade personskadeärendena.