prop · GO033 · 2001-01-01 00:00:00 — När det gäller lokaler som nyttjas för gemensamma funktioner kan de ses som indirekta kostnader för projekten och ingår därför i pålägget för övriga indirekta kostnader. Denna form av självkostnadskalkyl fann ESV mest lämplig bl.a. för att den ger en rättvisare kostnadsfördelning. Vet man vad olika projekt kostar underlättas bl.a. prioriteringar mellan verksamheter. Såväl internt som gentemot de externa finansiärerna tydliggörs skillnaderna, och kvaliteten på uppföljning och redovisning ökar därmed. Med principen om full kostnadstäckning fullt genomförd är det också möjligt, enligt ESV, att jämföra olika forskningsutförares priser, och därmed får skattebetalarna bästa valuta för de satsade forskningsmedlen. Universiteten och högskolorna får ett incitament att rationalisera och effektivisera alla sina kostnader inklusive förvaltnings- och lokalkostnader. ESV föreslår att det bör beslutas om en utvärdering av kalkylmodellen redan vid införandet, för att kunna ytterligare utveckla modellen när erfarenheter från såväl forskningsutförare som finansiärer vunnits efter exempelvis tillämpning. Skälen för regeringens bedömning: Kontakter har tagits med från externa finansiärer och forskare efter det att ESV fick uppdraget. Införandet av kalkylmodellen som ESV tog fram försvåras av att tillräcklig tid varken avsatts för att inom uppdraget genomföra beräkningar enligt modellen, eller för att förankra och vidareutveckla modellen i samråd med lärosätena och externa finansiärer. Vidare finns invändningar vad gäller den ökade administrativa bördan som införandet av systemet skulle innebära. Mot bakgrund av detta anser sig inte regeringen kunna förespråka att den modell som tagits fram av ESV skall tillämpas fullt ut. Externa forskningsmedel är värdefulla och viktiga tillskott till lärosätenas forskningsresurser. Som redan framgått av avsnitt 8.2.1 anser regeringen att många skäl talar för att en större andel av forskningsresurserna vid lärosätena skall prövas utifrån framför allt vetenskaplig och eventuell ytterligare relevans genom forskningsråd eller andra externa finansiärer. För det enskilda lärosätet är det viktigt att redovisningen utvecklas så att en bedömning kan göras av vilka faktiska kostnader som uppstår till följd av att ett projekt genomförs. Därutöver behövs kalkyler av den ersättning som krävs för direkta och indirekta kostnader för att uppnå full kostnadstäckning. En preliminär bedömning, vilken understöds av ESV:s beräkningar, pekar på att indirekta kostnader inklusive lokalhyror motsvarar ett påslag om av direkta kostnader. Lärosätena bör ha sådana ekonomiska kalkylmodeller att det för varje enskilt forskningsprojekt är möjligt att ta fram projektets faktiska kostnader. En diskussion om hur lokalkostnader skall definieras pågår hos lärosätena. Regeringen delar ESV:s bedömning att många lokaler på institutionsnivå är specialanpassade, vilket gör dem lämpade enbart för viss specifik forskningsverksamhet. Regeringen anser mot denna bakgrund att en lägsta nivå för påslag för indirekta kostnader inklusive den indirekta verksamhetens lokalyta men exklusive projektlokalkostnader bör vara av forskningsprojektens direkta kostnader. Förslag har framförts till regeringen från vissa finansiärer om undantag från kravet att finansiera indirekta kostnader. Regeringen anser dock inte att det finns skäl att generellt undanta några andra forskningsfinansiärer från kravet på full kostnadstäckning än EU- finansiärer och andra överstatliga organ där godkänt avtal med sådana undantag. Frågan om den föreslagna lägsta nivån för påslag för indirekta kostnader kan bli föremål för förnyad prövning. 8.7 Högskolans tredje uppgift 8.7.1 Ökad samverkan med det omgivande samhället bedömning: Universitets och högskolors samverkan med det omgivande samhället inom forskningen bör fortsätta att utvecklas. Skälen för regeringens bedömning: Högskolorna skall enligt 1 kap. 2 § högskolelagen (1992:1434) samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet, den s.k. tredje uppgiften. Samverkan skall naturligt ansluta till högskolans första och andra uppgifter, dvs. att bedriva utbildning, forskning och utveckling. Samverkan är av ömsesidig nytta för högskolan och det omgivande samhället och skall ske med respekt för varandras förutsättningar och egenart. Lika viktig som spridningen av resultat och information från högskolan är inflödet av idéer och problemformuleringar till högskolan. Samverkan är också viktig för att stärka demokratin genom att den kan sprida och förstärka ett omprövande intellektuellt förhållningssätt. Detta betonades i regeringens proposition Forskning och Samhälle (prop. 1996/97:5) som föregick införandet av ändringen i högskolelagen enligt ovan. har särskilt högskolans roll för behovet av återkommande kompetensutveckling i arbetslivet uppmärksammats. Utbyggnaden av högskolan över hela landet har ökat högskolans möjligheter till kontakter och samarbete med samhälle och näringsliv och till att bidra till utvecklingen i närområdet. I budgetpropositionen för (prop. 1999/2000:1, bet. 1999/2000:UbU1, rskr 1999/2000:94) understryks att resurserna för utökad forskning vid lärosätena skall skapa förutsättningar för ett utvecklat samarbete mellan universitet och högskolor å ena sidan och företag, offentlig förvaltning och det övriga samhället å andra sidan. presenterade med sin samverkansuppgift (2000:2 AR). I rapporten konstateras att lärosätena i stort uppfyller regeringens krav på ökad samverkan med det omgivande samhället. Mycket talar för att högskolor och universitet ökat sin samverkan med det omgivande samhället, särskilt med näringslivet, . Av rapporten framgår även att högskolans kontaktytor mot omvärlden är stora och komplexa och därför svåra att beskriva. Det är inte bara fråga om kontakter med företag och näringsliv, utan med hela det omgivande samhället: kommuner, landsting, myndigheter, organisationer och allmänhet. Formerna för kontakter har utökats med nya media och nya aktiverande och dialogskapande forum. Ett fortsatt utvecklingsarbete återstår dock på lärosätena för att förankra en mer ömsesidig och interaktiv syn på samverkan liksom att i högre grad integrera denna samverkan i forskning och utbildning. Lärosätena kan också bli tydligare i sin kommunikation med omvärlden. Det behövs t.ex. tydligare ingångar till högskolan och en tydligare struktur för samverkan. Högskolan måste ge en realistisk bild av vad den kan och inte kan göra när det gäller samverkan. I rapporten lyfter även fram att det finns ett behov av en översyn av olika former för samverkan. Det finns behov av såväl rikstäckande system och mönster för samverkan som specifika lösningar vid varje lärosäte, anpassat till lärosätets profil, de regionala särdragen och lärosätets roll i den regionala utvecklingen, liksom dess nationella och internationella roll. Antalet naturliga mötesplatser mellan högskolan och omgivningen måste också öka. 8.7.2 Redovisningar av samverkan med det omgivande samhället lärosäten har både och lämnat in särskilda strategier och handlingsprogram för högskolans s.k. tredje uppgift till regeringen. Av dessa dokument framgår att samverkan med det omgivande samhället expanderar på högskolans alla områden, inte minst inom forskningen. Vid sidan av kontaktsekretariat och enheter som skall främja samverkan är några former för samverkan inom forskningen externa handledare i forskarutbildningen, industridoktorander, adjungerade professorer, gemensamma forskningsprojekt med externa aktörer, uppdragsforskning, kompetenscentra, företagskonsortier, industriforskningsinstitut, industriella utvecklingscentra, forskarskolor samt organisationer för kommersialisering av forskningsresultat, såsom holdingbolag och forskarpatentbolag. Internetpublicering av populärvetenskap, interaktiva kontaktformer via Internet, tryckta publikationer samt föreläsningar och öppna seminarier är också vanliga kontaktskapande och informationsspridande verksamheter. Av strategier och handlingsprogram kan utläsas att det övergripande ansvaret för högskolans s.k. tredje uppgift i allt högre grad läggs på prorektor eller vice rektor. Allt fler lärosäten inrättar även olika former av rådsorganisationer och forum för samverkan med externa ledamöter som är direkt underställda rektor. En allt vanligare form för samverkan är centrumbildningar med ibland starka kopplingar till det omgivande samhället. Centrumbildningarnas syfte är ofta att utgöra mötesplatser för forskare och praktiker, samt att vara kompetensutvecklingscentra för näringsliv och den offenliga sektorn. Centrumbildningar har i sin tur lett till avknoppningsföretag och industriprojekt, liksom till forskarskolor i samverkan med det omgivande samhället. Vid de nya universiteten och högskolorna sker också, i samarbete med andra näringslivsfrämjande lokala aktörer, en stor satsning på forskarparker och företagsbyar med stark anknytning till forskningen vid lärosätet. De äldre lärosätena bedriver sådan verksamhet . Ett exempel från är företagsbyn Acusticum som etablerats i anslutning till i . Här skall flera av och kunskapsområden förenas med företag inom musik-, media- och upplevelseindustrin. Projektets första etapp avslutades och har resulterat i att 50 personer är anställda i den nya företagsbyn. I utvecklas en forskarpark inriktad på IT och nya medier och i anslutning till skapades . växer nya och i vissa fall mer profilerade teknikparker fram vid lärosäten som redan har den här typen av parker . I skapas i anslutning till . Syftet är att stimulera företagsamheten i regionen och skapa mötesplatser för forskare, innovatörer och näringsliv inom medicin och medicinsk teknik. Utvecklingen som beskrivs ovan innebär att lärosätena i ökad grad satsar på att skapa miljöer för samverkan. En relativt ny företeelse är den utlokalisering av delar av samverkansenheter och sekretariat som sker vid många lärosäten. På flera håll skapas s.k. noder i de kommuner som befinner sig i eller högskolans närhet. Dessa noder skall både fungera som en länk ut till omvärlden och in till lärosätet. Att kommunala kontaktnoder integreras med framväxande kommunala lärcentra är också ett exempel på de miljöer som skapas. Flera lärosäten uttrycker ett behov av juridisk och ekonomisk vägledning och expertis i samband med bl.a. samverkansavtal med olika aktörer och kommersialisering och patentering av forskningsresultat. Detta har man på flera håll löst genom att skapa egna juridiska stödfunktioner. Vid anordnas t.ex. kurser i avtalsfrågor för studenter och forskare. Grants office vid stödjer institutionerna i förhandlingar och upprättande av avtal i samband med forskningssamarbeten. Ytterligare en uppgift är att förse forskarna med information om källor för forskningsfinansiering och ge dem kvalificerad rådgivning vid ansökan om forskningsanslag. Flera lärosäten utreder möjligheten att inrätta någon form av incitamentsstruktur för att uppmuntra samverkan. Sådana strukturer finns vid ett fåtal lärosäten. I t. ex. strategi för samverkan ingår att "verksamhet som innebär samverkan skall vara meritgrundande för anställning vid ". I strategi är en av de högst prioriterade insatserna åren 2000 2002 att "införa incitament med målet att öka lärares och forskares engagemang i och arbete med samverkansuppgiften". En arbetsgrupp för ändamålet skall utses, eventuellt i samverkan med andra lärosäten. De förväntningar och förhoppningar som ställs till vad det omgivande samhället tillsammans med högskolan kan åstadkomma inom ramen för samverkansuppgiften blir allt tydligare hos aktörer i samhällets olika sektorer. Förhoppningen hos högskolan är att dessa förväntningar inte endast skall leda till en större integration av högskolan i samhället utan även skapa en bas för finansiering av olika samverkans- och forskningsprojekt. Samverkan med det omgivande samhället har i de allra flesta fall en tydlig regional prägel. På vissa lärosäten finns dock ett mer nationellt perspektiv och flera betonar också den internationella dimensionen av samverkan. Två exempel är som har parallella planer på två resurscentra i animation respektive keramik i och , och som i sin strategi för samverkan har lyft fram och de samarbeten, nätverk och aktiviteter som bildas inom ramen för detta. 8.7.3 Regional samverkan Den svenska regionalpolitikens mål har förändrats i grunden . Målen har förskjutits från utjämning mellan regioner, dvs. från direkt stöd till företag och branscher, till en strävan mot regional förnyelse och tillväxt. Denna förnyelse skall åstadkommas genom satsningar på infrastruktur i vid bemärkelse, t.ex. genom kompetensutveckling, IT-satsningar och utbyggnad av högskolan. Partnerskap och nätverk växer fram som nyckelbegrepp. Regionala tillväxtavtal är ett instrument för den nya regionala näringspolitik som regeringen introducerade (prop. 1997/98:62, bet. 1997/98:AU11, rskr 1997/98:204 och 205). De regionala tillväxtavtalen syftar till effektivare regional samordning mellan politikområden och sektorer som främjar tillväxt och sysselsättning. Det regionala inflytandet över näringspolitiken skall öka och tillgängliga resurser skall användas mer flexibelt. Alla län accepterade ett erbjudande från regeringen att delta i arbetet med regionala tillväxtavtal. Den första generationen avtal skall redovisa prioriterade insatser och åtgärder som skall genomföras 2002. Avtal skall tas fram och förankras i breda regionala partnerskap och näringslivet skall ha stort inflytande. Kompetensutveckling, högre utbildning och forskning är bland de mest framträdande insatserna i de regionala tillväxtavtalen. Universitet och högskolor framhålls som "motorer" för den regionala utvecklingen, genom den roll de har att förse arbetslivet med den arbetskraft som efterfrågas och att överföra forskningsresultat och innovationer till näringslivet (Ds 2000:7). Ökad samverkan med högskolan är högt prioriterad i merparten av alla tillväxtavtal. I några län finns eller högskolan med som finansiär, ibland med relativt betydande belopp. Högskolans åtgärder inom ramen för tillväxtavtalen överensstämmer till viss del med profilerna i de forskningsstrategier som universitet och högskolor lämnade till regeringen . Vid ett möte mellan och företrädare för universitet och högskolor ansåg lärosätena dock att frågorna om utbildning och forskning inte har fått tillräckligt utrymme i avtalen. En långsiktig koppling till högskolans forskningsprofiler och en fokusering på färre områden borde vara mer framträdande i avtalen. Högskolorna anser att det i regionala sammanhang saknas förståelse för och kunskap om det uppdrag högskolan har. Regeringen anser att det är angeläget att lärosätena som en del av den tredje uppgiften medverkar i det fortsatta arbetet med tillväxtavtalen utifrån de särskilda förutsättningar som varje lärosäte har. 8.7.4 Holdingbolag och teknikbrostiftelserna Regeringens bedömning: Regeringen anser att det är angeläget att stödja, utveckla och bättre ta tillvara resultaten av den forskning och det utvecklingsarbete som sker vid lärosätena. Regeringen anser att nuvarande system för samverkan bör ses över med utgångspunkt i de ursprungliga intentionerna. Översynen bör framför allt inriktas på holdingbolag och teknikbrostiftelser. Skälen för regeringens bedömning: I jämförelse med genomsnittet för investerar stat och företag i en mycket stor andel av landets BNP i forskning och teknisk utveckling. Arbetet att omsätta forskningsresultaten till varor och tjänster är inte lika framgångsrikt. Olika samverkansformer kan tillvarata och integrera forskningsresultat i samhällets verksamheter och öka nyttan och användningen av ett lärosätes forskningsverksamhet. Det är också därför regeringen givit stöd åt en rad specifika samverkansformer som har utvecklats mellan lärosätena och näringslivet med början under 1970- talet. Bland dessa kan nämnas teknikparker, kontaktsekretariat, kontaktforskare, teknik-brostiftelser, holdingbolag för kommersialisering av forskningsresultat, materialkonsortier och kompetenscentra. övergick förvaltningen av statens aktier i holdingbolag från () till det lärosäte till vilket respektive holdingbolag är knutet. Förvaltningsuppdraget innebär att lärosätet skall fullgöra statens ägarroll i bolaget. finns det 11 holdingbolag. Frågor kring holdingbolagen har aktualiserats bland annat genom att lärosäten som inte har holdingbolag har ansökt hos regeringen om att få inrätta sådana. De sju teknikbrostiftelserna, lokaliserade till , , , , , och , bildades för att vara verksamma t.o.m. . Stiftelserna skall bidra till ökat kunskapsutbyte mellan universitet, högskolor och näringsliv för att företagen i högre grad skall få del av den kunskap som finns inom högskolan. Syftet är att därigenom stärka företagens konkurrenskraft. Stiftelserna skall även underlätta att resultat av forskning i högre utsträckning kan kommersialiseras. Stiftelserna tillfördes vid bildandet ett kapital motsvarande sammanlagt och kan för sin verksamhet använda avkastningen av detta kapital. Mot bakgrund av den gynnsamma utvecklingen på aktiemarknaden har kapitalet växt. Stiftelserna har därför successivt kunnat öka sina satsningar. Det finns ingen enhetlig modell för hur stiftelserna arbetar, utan dessa har utvecklats olika beroende på bl.a. förutsättningarna och behoven i den egna regionen. Stiftelserna har fått en allt viktigare roll särskilt när det gäller de mindre företagens kunskapsförsörjning. I betänkandet Forskningspolitik (SOU 1998:128) anges att det finns ett behov av att se över de många organisationer som inrättats med ändamålet att förbättra samverkan mellan universitet och högskolor och samhället i övrigt. I revisorers förstudie Styrningen av bolag under myndigheter och stiftelser bildade av myndigheter (1998/99:3) konstateras också att en granskning av bolag och stiftelser bildade av universitet och högskolor är önskvärd. Även har pekat på att verksamheten i teknikbrostiftelser och holdingbolag bör bli föremål för en mer samlad utvärdering (årliga rapport , RRV 1999:22). I arbete med sin samverkansuppgift (2000:2 AR) lyfts också behovet av en översyn av olika samverkansformer fram. Regeringen avser att ge i uppdrag att genomföra en översyn av verksamheten som bedrivs av teknikbrostiftelserna och de holdingbolag, inklusive hel- eller delägda bolag, som inrättats vid universitet och högskolor. 8.7.5 Samverkan med andra sektorer Regeringens bedömning: Det är av yttersta vikt att forskares och lärares samverkan med det omgivande samhället utvecklas på varje enskilt lärosäte. bör ta initiativ till att främja samverkan inom särskilda forskningsområden, exempelvis inom områden där samverkan inte är välutvecklad, samt till att belysa problem och möjligheter när det gäller samverkan mellan olika aktörer. Skälen för regeringens bedömning: Inom vissa forsknings- och utbildningsområden har samverkan med det omgivande samhället varit ett naturligt och nödvändigt inslag. Samverkan med näringslivet har t.ex. ingått i vissa tekniska utbildningar. På lärarutbildningarna har man samverkat med kommuner och skolor, och inom vård och medicin med landstingen etc. Krav på ökad samverkan med omgivningen har också ställt nya krav på de forskningsområden där samverkan tidigare inte varit vanligt förekommande. Dessa områden bör ges förutsättningar för en fortsatt utveckling av samverkan. Det är t.ex. av vikt att de samhällsvetenskapliga, humanistiska och konstnärliga områdena vidareutvecklar former för samverkan med näringslivet och att de tekniska ämnesområdena i ökad utsträckning samverkar med t.ex. konstnärlig verksamhet. Forskningens kritiska och öppna väg till ökad kunskap är även en modell för hur demokratin kan fördjupas och hur kulturöverbryggande samtal kan underlättas i hela samhället. bör, enligt vad som sägs i avsnitt 7.2, inleda ett arbete för att främja kontakter mellan forskning, allmänhet och andra som berörs av forskningen. Arbetet bör inledas med en kartläggning av de arbetsformer på området som redan utvecklats av olika aktörer. I anslutning till detta bör ges i uppdrag att belysa problem och möjligheter när det gäller samverkan mellan olika aktörer med skilda förutsättningar, samt att ta initiativ till att främja samverkan inom särskilda forskningsområden där samverkan ännu inte är väl utvecklad. Samverkan till direkt nytta för allmänheten Enligt budgetpropositionen för (prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:UbU1, rskr 1996/97:100) är en viktig del av samverkan med det omgivande samhället att högskolans forskningsresultat skall vara till direkt nytta för allmänheten. Detta innebär bland annat att högskolan har ett ansvar för att underlätta för såväl privatpersoner som företag och andra organisationer att finna den information de efterfrågar. Universitet och högskolor fyller en viktig folkbildningsfunktion i förmedlingen av kunskap och information. Utvecklingen av samverkan med det omgivande samhället har framför allt skett när det gäller näringslivet och i viss mån även med kommuner, landsting och länsstyrelser. Mera oklart är huruvida högskolans samverkan med andra organisationer, kulturlivet och folkbildningen ökat, även om t.ex. populärvetenskapliga föreläsningar också kan ses som folkbildning (Högskolans arbete med sin samverkansuppgift, 2000:2 AR). Ett initiativ värt att nämna i detta sammanhang är det av initierade som skall stärka samarbetet mellan , folkhögskolor, arkiv och museer. Samverkan med offentlig sektor Samverkan mellan lärosätena och olika lokala, regionala och nationella offentliga institutioner bör fortsätta att utvecklas. Samverkan bör omfatta även de enskilda yrkesverksamma. Regeringen föreslår i propositionen En förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) att yrkesverksamma lärare skall kunna knytas till de utbildningsvetenskapliga forskningsprogram som föreslås. Regeringens satsning på forskarutbildning och forskning inom lärarutbildningens område budgetåren 1997 1999, omfattande , har också på flera sätt givit lärare möjlighet till kompetensutveckling. För forskning inom t.ex. medicin, vård och omsorg ligger ett ansvar på kommuner och landsting att främja och finansiera forskning och forskarutbildning. I propositionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94) fastställs att statliga myndigheter i ökad omfattning inom ramen för sina resurser bör öka sin kompetens att utnyttja forskning. I de till regeringen inlämnade forskningsstrategierna har många statliga verk och myndigheter tagit upp sina respektive behov av forskning. Den ökande internationaliseringen och medlemskapet i EU ställer t.ex. ökande krav på och planerings- och utredningsarbete. Samverkan med näringslivet Verket för innovationssystem som skall inrättas kommer bl.a. att ha en central roll i utvecklingen av ett väl fungerande innovationssystem, i att initiera och finansiera behovsstyrd forskning för att främja näringslivets utveckling samt i att främja kunskapsöverföring mellan högskolan och näringslivet. En möjlighet att stärka den regionala FoU-kompetensen är att initiera ökat samarbete mellan högskolan och den omfattande forskning som många stora företag bedriver. De större företagen inom näringslivet konkurrerar också om forskarutbildad arbetskraft med universiteten och högskolorna. Stora företag är dock inte geografiskt begränsade och söker arbetskraft och samarbeten såväl inom som utom landet. Små och medelstora företag har däremot stort intresse av att det geografiskt närmast belägna lärosätet lyfter fram forsknings- och utvecklingsfrågor som ligger nära det egna verksamhetsfältet, särskilt som dessa företag normalt inte har tillgång till egna forskningsresurser. I arbete med sin samverkansuppgift (2000:2 AR) konstateras att framför allt mindre företag har svårigheter att närma sig högskolan, vilket bland annat beror på att det är svårt att hitta rätt i högskolans organisation.