prop · GO038 · 2001-01-01 00:00:00 — 25 § Nuvarande bestämmelser om att reglerna vid inkomstbeskattningen om vem som i vissa fall skall beskattas för en ersättning från fåmansföretag och fåmanshandelsbolag också skall tillämpas när avgiftsunderlaget för arbetsgivaravgifter bestäms finns i 2 kap. 4 § fjärde stycket . I utred- ningens förslag finns en motsvarande bestämmelse i 2 kap. 11 §. 26 § Nuvarande bestämmelser om avgifterna och efter vilka procentsatser de skall betalas finns i 2 kap. 1 § . I utredningens förslag finns en mot- svarande bestämmelse i 2 kap. 7 §. Av tydlighetsskäl anges i paragrafen också avgifternas sammanlagda procentsats. Sjukförsäkringsavgiftens procentsats motsvarar den som regeringen i budgetpropositionen (prop. 2000/01:1 avsnitt 9.2.3.) föreslår skall gälla . Avgifter för personer som har fyllt 27 § Att det endast kan bli aktuellt att betala ålderspensionsavgiften på ersättning till personer som vid årets ingång har fyllt framgår av 2 kap. 5 § andra stycket första meningen . Detta gäller emellertid inte om personen i fråga är född eller tidigare. På ersättning till en sådan person skall inga arbetsgivaravgifter betalas, om de har fyllt vid årets ingång. En bestämmelse med den innebörden har förts in i över- gångsbestämmelserna till socialavgiftslagen (punkt 5). Särskilt avdrag vid avgiftsberäkningen 28 och 29 §§ Bestämmelser om avdrag vid beräkning av arbetsgivaravgifterna finns i 2 kap. 5 a § . I utredningens förslag finns motsvarande be- stämmelser i 2 kap. 15 17 §§. I 28 § återges huvudregeln att avdrag skall göras från arbetsgivar- avgifterna av avgiftsunderlaget, dock högst med . Att avdraget skall göras framgår av att arbetsgivaravgifterna skall beräknas på ett underlag som utgörs av av- giftspliktig ersättning som utgetts under en kalendermånad. Avdrag skall beräknas på det underlaget och dras från de avgifter som skall betalas för den månaden. Hur avdraget skall göras om flera avgiftsskyldiga ingår tillsammans i en koncern framgår av 29 §. Enligt nuvarande bestämmelser får i vissa fall avdrag göras av avgiftsunderlaget, dock högst med för verksamheten bedrivits. Detta förutsätter att dispens har medgetts från skyldigheten att redovisa arbetsgivaravgifterna varje må- nad med stöd av 10 kap. 12 § skattebetalningslagen. Eftersom underlaget skall utgöras av den avgiftspliktiga ersättning som utgetts under en kalendermånad fyller den bestämmelsen inte längre någon funktion. Som framgår av kommentaren till 24 § skall, även om redovisning inte behöver lämnas för , arbetsgivaravgifterna ändå beräknas på avgiftsunderlaget för varje kalendermånad. Det särskilda avdraget som behandlas i 28 § skall beräknas på samma underlag. Kapitlet om egenavgifter har sju underrubriker; Avgiftsskyldigheten , Situationer när avgifter skall betalas , Avgiftspliktig inkomst av nä- ringsverksamhet , Avgiftspliktig inkomst av tjänst , Avgiftsfri in- komst , Avgiftsunderlaget och Avgifterna och avgiftsberäkningen . Som framgår av avsnitt 6.3 har skyldigheten att betala egenavgifter knu- tits till förekomsten av visst slag av inkomst enligt inkomstskattelagen överskott av näringsverksamhet och vissa tjänsteinkomster. I kapitlet används uttrycken avgiftspliktig respektive avgiftsfri inkomst för att beteckna inkomster för vilka egenavgifter skall betalas respektive inte skall betalas, på liknande sätt som i 2 kap. om arbetsgivaravgifter. I kapitlet om arbetsgivaravgifter används genomgående uttrycket ersättning som beteckning på den lön, förmån eller annat av ekono- miskt värde som utges till en person för arbete. I det uttrycket ligger att det är ett bruttobelopp som arbetsgivaravgifterna skall betalas på. Egen- avgifter betalas på ett nettobelopp efter det att hänsyn tagits till eventu- ella kostnader för intäktens förvärvande. När det t.ex. gäller skyldigheten att betala egenavgifter på inkomst i inkomstslaget näringsverksamhet är det överskottet av verksamheten som egenavgifterna betalas på. I fråga om skyldigheten att betala egenavgifter används därför genomgående uttrycket inkomst för att beskriva att det är nettoinkomsten, dvs. det överskott som återstår efter det att intäkten minskats med eventuella kostnader för intäktens förvärvande, som egenavgifter skall betalas på. Detta framgår uttryckligen av 12 § första stycket. När det gäller inkomster i inkomstslaget tjänst skall vid beräkningen av egenavgifterna samma avdrag för kostnader göras som vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst enligt 2 kap. 21 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension. Det innebär att avdrag från inkomsterna skall göras för kostnader som den avgiftsskyldige haft i arbetet, i den utsträckning kostnaderna, minskade med kostnadsersättning, överstiger . 1 § Nuvarande bestämmelser om skyldigheten av betala egenavgifter finns i 1 kap. 2 § . I paragrafen anges den regel som gäller för skyldigheten att betala egenavgifter. Endast fysiska personer som har avgiftspliktig inkomst är avgiftsskyldiga. Vilka inkomster som är avgiftspliktiga framgår av 3 8 §§. Dessa motsvarar i princip de inkomster som enligt 3 kap. 2 a § AFL och 2 kap. LIP anses som inkomst av annat förvärvsarbete. Situationer när avgifter skall betalas 2 § Bestämmelserna i denna paragraf kopplar samman avgiftsskyldigheten med de situationer där den avgiftsskyldige omfattas av de svenska arbets- baserade socialförsäkringarna. Innebörden av bestämmelserna är den- samma som i 2 kap. 4 § men i fråga om egenavgifter. Beträffande bestämmelsernas innebörd och motiven för dem hänvisas därför till kommentaren till den paragrafen och till avsnitt 6.5. Avgiftspliktig inkomst av näringsverksamhet 3 § Nuvarande bestämmelser om skyldighet att betala egenavgifter på näringsinkomster finns i 3 kap. 4 § och 2 kap. 6 § första stycket 1 LIP. Enligt sistnämnda bestämmelse skall inkomst av näringsverksamhet här i landet räknas som inkomst av annat förvärvsarbete och läggas till grund för beräkning av pensionsanknutna egenavgifter. Som framgår av avsnitt 6.3 bör samtliga egenavgifter beräknas på ett och samma under- lag. Den avgiftspliktiga inkomsten av näringsverksamhet har därför inte begränsats till att avse enbart verksamhet som bedrivs i . Om den som har näringsinkomsten arbetat i verksamheten i inte oväsentlig om- fattning är inkomsten alltså avgiftspliktig oberoende av var verksamheten bedrivs. En förutsättning för att egenavgifter skall betalas på inkomsten är att den ingår i den avgiftsskyldiges taxering till inkomstskatt, dvs. att den beskattas i . Denna förutsättning framgår av 3 kap. 12 § och kommenteras i anslutning till den paragrafen. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i utredningsförslaget. Att egen- avgifter enligt utredningens förslag skall betalas på dessa närings- inkomster framgår dock av utredningens förslag till 3 kap. 5 §. En förkla- ring till skillnaderna mellan regeringens förslag och utredningens är att skattsedeln getts olika lagteknisk betydelse i förslagen. I avsnitt 6.2.4 redogörs närmare för regeringens överväganden i fråga om skattsedelns betydelse för skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter respektive egen- avgifter. Sjukpenning som grundar sig på förvärvsinkomst på grund av näringsverksamhet skall tas upp i inkomstslaget näringsverksamhet. I ett överskott av näringsverksamhet kan alltså ingå sjukpenning. Socialavgifter skall inte betalas på sjukpenning. I 10 § anges därför att bl.a. sjukpenning är avgiftsfri. Vid beräkning av egenavgifterna skall således bortses från sjukpenning som ingår i ett överskott av näringsverksamhet. Avgiftspliktig inkomst av tjänst Inkomst av självständigt bedriven verksamhet 4 § Nuvarande bestämmelser om att egenavgifter skall betalas på de in- komster som anges i paragrafen finns i 2 kap. 4 § och 2 kap. 6 § första stycket 2 och 3 LIP. De inkomster det är fråga om är i första hand s.k. hobbyinkomster. Men också andra inkomster av självständigt bedriven verksamhet som inte uppfyller kraven för att betraktas som näringsverksamhet är avgiftspliktiga enligt bestämmelserna i denna paragraf. Med näringsverksamhet avses förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt (13 kap. 1 § inkomstskattelagen). Vad som är avgiftspliktigt är alltså inkomst av en självständig verksamhet som inte bedrivs yrkesmässigt. Att egenavgifter skall betalas på överskott av näringsverksamhet framgår av 3 §. Avgiftsplikten enligt denna paragraf omfattar dock inte ersättningar för arbete. Med ersättning för arbete avses sådana ersättningar som är avgiftspliktiga enligt 2 kap. 10 och 11 §§, dvs. i första hand lön och arvode. I fråga om sådana ersättningar är utgångspunkten att arbetsgivaravgifter skall betalas på ersättningen. Undantag härifrån görs endast i fyra olika situationer, vilka anges i 2 kap. 5 9 §§. Det första undantaget avser det förhållandet att arbetsgivaravgifter inte skall betalas på grund av att mottagaren av ersättningen har en F-skattsedel. Om arbetsgivaravgifter inte skall betalas av den anledningen skall ersättningen i de allra flesta fall tas upp i en av mottagaren bedriven näringsverksamhet. Om så mot förmodan inte är fallet är ersättningen emellertid ändå avgiftspliktig enligt 8 §. Det andra undantaget från skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter avser mindre ersättningar som utges av privatpersoner. Att egenavgifter skall betalas i sådana fall regleras i 5 §. Det tredje undantaget gäller ersättningar som omfattas av ett avtal om betalning av socialavgifter. Skyldigheten att betala egenavgifter på ersättningar som omfattas av ett sådant avtal regleras i 6 §. Det sista undantaget gäller ersättningar från handelsbolag till delägare i bolaget. Ersättningar från handelsbolag tas antingen upp i inkomstslaget näringsverksamhet eller i inkomstslaget kapital. Om inkomsten från handelsbolaget tas upp i inkomstslaget näringsverksamhet är, som sagts tidigare, ett överskott från verksamheten avgiftspliktigt enligt 3 §. Paragrafen reglerar därmed avgiftsplikten för inkomster som inte består av ersättningar för arbete och inte heller utgör inkomst av en yrkesmässigt och självständigt bedriven förvärvsverksamhet. De inkomster som alltså är avgiftspliktiga enligt paragrafen är sådana som uppkommer på grund av försäljningsverksamhet av skilda slag men som inte är av den omfattningen eller av det slaget att verksamheten utgör näringsverksamhet. Ersättning som utges av privatpersoner 5 § Att egenavgifter i vissa fall skall betalas på inkomst av arbete åt privat- personer framgår enligt nuvarande bestämmelser av 3 kap. 2 a § andra stycket 2 . Socialavgiftslagen har utformats så att dessa fall utgör ett direkt undantag från skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. Egen- avgifter skall betalas endast i de fall arbetsgivaravgifter inte skall betalas enligt bestämmelserna i 2 kap. 6 §. I vilka fall egenavgifter skall betalas kommenteras alltså ytterligare i anslutning till 2 kap. 6 och 7 §§. Inkomsten av arbete åt privatpersoner kan redovisas antingen som näringsverksamhet eller tjänst. Paragrafen reglerar avgiftsskyldigheten om inkomsten tas upp som inkomst av tjänst. Inkomster som omfattas av avtal om betalning av socialavgifter 6 § Nuvarande bestämmelser om att egenavgifter skall betalas på inkomster i fall som avses i paragrafen framgår av 3 kap. 2 a § första stycket AFL. Bestämmelserna om dessa avtal har utformats som en möjlighet att avtala bort skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter på en ersättning för arbete. Huvudbestämmelsen om dessa avtal finns i 2 kap. 8 §. I anslut- ning till den paragrafen kommenteras dessa avtalsmöjligheter närmare. I utredningens förslag behandlas dessa avtal om betalning av social- avgifter i 3 kap. 4 §. 7 § Om ett forskarstipendium från Europeiska gemenskaperna () utges av en fysisk person som är bosatt utomlands eller en utländsk juridisk person så skall egenavgifter betalas på stipendiet. Det följer enligt nuvarande bestämmelser av 2 kap. 4 § och 6 § första stycket 5 LIP. Om stipendiet i stället utges av en fysisk person bosatt i eller av en svensk juridisk person skall arbetsgivaravgifter betalas på stipen- diet, vilket framgår av att stipendiet skall likställas med ersättning för arbete enligt 2 kap. 11 § 4. Om arbetsgivaravgifter skall betalas på ersätt- ningen skall stipendiet inte vara avgiftspliktigt för egenavgifter, vilket är innebörden av bestämmelsen i andra stycket. Inkomster för den som har F-skattsedel 8 § Det kan inträffa att en person som har en F-skattsedel har anställnings- inkomster. I sådana fall skall utgivaren av ersättningen enligt bestäm- melserna i 2 kap. 5 § inte betala arbetsgivaravgifter. Det behövs därför en kompletterande bestämmelse som anger att lön, arvode, förmån och an- nan ersättning för arbete samt annat som utges med anledning av ett avtal om arbete i dessa fall är avgiftspliktig för egenavgifter. Samma sak skall gälla om ersättningen är av det slag att den skall lik- ställas med ersättning för arbete enligt 2 kap. 11 §, dock med undantag för ersättning från semesterkassa. Även om mottagaren har en F-skatt- sedel befriar det inte semesterkassan från skyldigheten att betala arbets- givaravgifter på ersättningen (jfr 2 kap. 5 § tredje stycket). Ersättning som avses i 2 kap. 11 § 3 utgör inte inkomst för en fysisk person och be- höver därför inte göras avgiftspliktig för egenavgifter. 9 § Nuvarande bestämmelser om att ersättning för arbete från en utbetalare som sammanlagt understiger inte skall ingå i underlaget för beräkning av egenavgifter finns i 3 kap. 5 § första stycket . Att detta inte gäller om ersättningen utgör en intäkt i näringsverk- samhet framgår av samma lagrum. I utredningens förslag finns motsvarande bestämmelser i 3 kap. 18 § första stycket 1. 10 § Att sjukpenning och rehabiliteringspenning som omnämns i paragrafen inte skall ingå i underlaget för beräkning av egenavgifter framgår enligt nuvarande bestämmelser av 3 kap. 5 § andra stycket . I utredningens förslag finns motsvarande bestämmelser i 3 kap. 19 § 1. Nuvarande bestämmelser hänvisar till vad som gäller vid beräkning av pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete. I det avseendet gäller att sjukpenning och rehabiliteringspenning skall utgöra pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete i den utsträckning ersättningen trätt i stället för annan inkomst av annat förvärvsarbete, t.ex. inkomst av näringsverksamhet. Egenavgifter skall inte betalas på sjukpenning och rehabiliteringspenning. I socialavgiftslagen behöver dessa ersättningar i princip endast undantas från avgifter om de utgör intäkt i näringsverksamhet. Ersättningarna utgör intäkt i näringsverksamhet bara om de träder i stället för andra intäkter i näringsverksamheten, dvs. om sjukpenningen grundar sig på förvärvsinkomst på grund av näringsverksamhet (jfr 15 kap. 8 § inkomstskattelagen). Att dessa ersättningar är avgiftsfria i den utsträckning de trätt i stället för annan avgiftspliktig inkomst behöver därför inte anges. Ersättning till näringsidkare utan F-skattsedel 11 § Om arbetsgivaravgifter skall betalas på en ersättning som utgör en intäkt i näringsverksamhet skall den ersättningen undantas från egenavgifter. Den situationen kan t.ex. inträffa om en näringsidkare har fått sin F-skatt- sedel återkallad. 12 § I första stycket anges på vilket underlag som egenavgifterna skall beräk- nas. Att underlaget skall utgöras av summan av de avgiftspliktiga in- komsterna vid den avgiftsskyldiges taxering till inkomstskatt innebär att egenavgifter skall betalas på avgiftspliktiga inkomster, endast om de är skattepliktiga i . Nuvarande bestämmelser om att den avgiftsskyldiges taxering till statlig inkomstskatt skall läggas till grund för underlaget för beräkning av egenavgifter finns i 3 kap. 5 § tredje stycket och 2 kap. 18 § LIP. I utredningens förslag finns motsvarande bestämmelser i 3 kap. 16 § första stycket. Någon särskild taxering till statlig inkomstskatt förekommer inte efter det att inkomstskattelagens bestämmelser börjar tillämpas. Paragrafen har utformats med hänsyn till detta. Med uttrycket nettoinkomsterna avses att markera principen att det är det överskott som återstår av intäkterna sedan de har minskats med kostnaderna för att förvärva dem som skall utgöra underlaget för beräkning egenavgifter. Att beskriva underlaget som nettoinkomst är en anpassning till hur uttrycket inkomst används i inkomstskattelagen. Den närmare innebörden av vad som avses med nettoinkomsterna i inkomstslaget tjänst kommenteras i anslutning till kapitelrubriken. Andra stycket motsvarar nuvarande bestämmelse om att ett underskott i en förvärvskälla inte får dras av från inkomst av en annan förvärvskälla vid beräkning av pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete. Den bestämmelsen finns i 2 kap. 22 § andra stycket LIP. Den föreslagna bestämmelsen i andra stycket har anpassats till de uttryck som används i inkomstskattelagen. Bestämmelserna i tredje stycket motsvarar i fråga om ålders- pensionsavgiften nuvarande bestämmelse i 3 kap. 3 § tredje stycket . Beträffande övriga egenavgifter finns nuvarande bestämmelse i 3 kap. 3 § andra stycket jämförd med 1 kap. 5 § AFL om när en person skall vara inskriven hos allmän försäkringskassa. Tillsammans innebär alltså nuvarande bestämmelser att egenavgifter inte skall betalas för inkomster under dödsfallsåret. Eftersom underlaget för egenavgifter fastställs vid en viss taxering, dvs. normalt året då inkomsterna uppburits, anges att inget avgiftsunderlag skall fastställas, om den avgiftsskyldige avlidit före taxeringsåret. Med taxeringsår avse detsamma som enligt taxeringslagen (1990:324). 13 § Nuvarande bestämmelser om avgifterna och efter vilka procentsatser de skall betalas finns 3 kap. 1 § . I utredningens förslag finns en mot- svarande bestämmelse i 3 kap. 12 §. Av tydlighetsskäl anges i paragrafen också avgifternas sammanlagda procentsats. Sjukförsäkringsavgiftens procentsats motsvarar den som regeringen i budgetpropositionen (prop. 2000/01:1, avsnitt 9.2.3) föreslår skall gälla . 14 § Att egenavgifter inte skall betalas om avgiftsunderlaget är framgår enligt nuvarande bestämmelser av 3 kap. 3 § fjärde stycket . I utredningens förslag finns en motsvarande bestämmelse i 3 kap. 11 §. Avgifter för personer som har fyllt 15 § Att inga andra avgifter än ålderspensionsavgiften skall betalas för år då den avgiftsskyldige fyllt framgår enligt nuvarande be- stämmelser av 3 kap. 3 § första stycket . Egenavgifter fastställs för visst taxeringsår, dvs. normalt inkomsten uppbärs. Den som under hela det år som inkomsten uppbärs är skall alltså endast betala ålderspensionsavgiften. I förhållande till taxeringsåret innebär det att om den avgiftsskyldige har fyllt vid ingången av året före taxeringsåret skall han eller hon bara betala ålderspensionsavgiften. Reglerna om att ålderspensionsavgift skall betalas även av den som fyllt infördes i anslutning till lagen om inkomstgrundad ålders- pension. Den reformerade inkomstpensionen gäller endast för personer som är födda eller . För avgiftsskyldiga som är födda eller tidigare gäller att de inte skall betala några egenavgifter, om de vid ingången av året före taxeringsåret har fyllt . En bestämmelse med den innebörden har förts in i övergångsbestämmelserna till social- avgiftslagen (punkt 6). I utredningens förslag finns i princip motsvarande bestämmelse i 3 kap. 9 § 1, dock att utredningen inte kunnat ta hänsyn till de förändringar som pensionsreformen inneburit. Avgifter för personer som har pension 16 § Att den som har haft hel ålderspension enligt AFL eller haft hel förtidspension någon del av året bara skall betala ålderspensionsavgiften framgår enligt nuvarande bestämmelser av 3 kap. 3 § andra stycket . Dessa bestämmelser infördes i samband med pensionsreformen. I utredningens förslag finns i princip motsvarande bestämmelse i 3 kap. 9 § 2, dock utan beaktande av de förändringar som pensionsreformen inneburit. 17 § Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Möjligheten till nedsatt sjukförsäkringsavgift med hänsyn till den ka- renstid som gäller vid sjukpenningförsäkringen framgår enligt nuvarande bestämmelser av 3 kap. 2 § . En erinran om att verkställighetsföreskrifter behövs för tillämpningen av bestämmelsen återfinns i 4 kap. 3 §. Särskilt avdrag vid avgiftsberäkningen 18 och 19 §§ Bestämmelser om avdrag vid beräkning av egenavgifterna finns i 3 kap. 5 a § . I utredningens förslag finns motsvarande bestämmelser i 3 kap. 20 22 §§. Bestämmelserna om särskilt avdrag vid avgiftsberäkningen är i sak oförändrade. De har dock omarbetats både lagtekniskt och redaktionellt. En uppdelning av bestämmelserna har gjorts mellan de fall som enbart avser avdrag från egenavgifterna (18 §) och de fall där också avdrag gjorts från arbetsgivaravgifter. Bestämmelserna om i vilken ordning avdraget skall påverka respektive avgift har i enlighet med Lagrådets förslag tagits in den föreslagna lagen om fördelning av socialavgifter (13 §). I 18 § första stycket återges huvudregeln att avdrag skall göras av avgiftsunderlaget, dock högst med . Vad som gäller i fråga om avdraget om den avgiftsskyldige är delägare i ett handelsbolag framgår av 18 § andra stycket. I 19 § första stycket anges den regel som gäller i fall den avgiftsskyl- dige också gjort avdrag från arbetsgivaravgifter enligt 2 kap. 28 och 29 §§. I 19 § andra stycket finns de regler som gäller om den avgiftsskyldige är delägare i ett handelsbolag och bolaget gjort avdrag från arbetsgivar- avgifterna enligt bestämmelserna om särskilt avdrag från dessa avgifter i 2 kap. 1 § Motsvarande bestämmelser enligt nuvarande ordning om att social- avgifterna bestäms, debiteras, redovisas och betalas enligt skattebetal- ningslagens föreskrifter finns i 5 kap. 3 § . Dessa föreskrifter inbe- griper skattebetalningslagens bestämmelser om befrielse i vissa fall från skyldighet att betala arbetsgivaravgifter. Någon bestämmelse motsva- rande den i 5 kap. 1 § har därför inte tagits in i socialavgiftslagen. I utredningens förslag finns i princip motsvarande bestämmelser i 5 kap. 2 §. 2 § Att socialavgifter skall likställas med skatt vid tillämpningen av de i paragrafen angivna lagarna framgår av 5 kap. 5 § . Motsvarande bestämmelser finns i utredningens förslag i 5 kap. 3 §. 3 § Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter för beräkning av utgifter i arbetet framgår enligt nuvarande bestämmelser av 3 kap. 4 § andra stycket och finns i anslutning till bestämmelserna om underlaget för beräkning av arbetsgivaravgifter. Motsvarande bestämmelser om sjukförsäkrings- avgiften finns i 3 kap. 2 § Den nya socialavgiftslagen skall träda i kraft som lagen om socialavgifter skall upphöra att gälla (punkterna 1 och 2). Om frågan om avgiftsskyldighet för arbetsgivaravgifter uppkommer efter ikraftträdandet men avser en ersättning som betalats ut före ikraftträdandet skall dock bestämmelserna i den upphävda lagen om socialavgifter tillämpas, vilket framgår av punkt 3. Egenavgifter betalas till övervägande del av näringsidkare. Dessa kan i vissa fall ha ett beskattningsår som inte sammanfaller med kalenderåret, t.ex. i samband med att en verksamhet påbörjas. Avgifterna kan då avse inkomster som förvärvats både före och efter ikraftträdandet. Av punkt 4 framgår att i sådant fall skall, om den avgiftsskyldige inte visar annat, inkomsten proportioneras på beskattningsåret efter hur stor del av det som infaller före respektive efter ikraftträdandet. För inkomst som enligt den proportioneringen hänförs till tid efter ikraftträdandet skall social- avgiftslagens bestämmelser tillämpas. Punkterna 5 och 6 föranleds av att det nya pensionssystemet inte om- fattar personer som är födda eller tidigare. I fråga om arbets- givaravgifter skall alltså inga avgifter betalas på ersättningar till sådana personer som dessutom fyllt vid årets ingång. När det gäller egenavgifter skall inga avgifter betalas om den avgiftsskyldige fyllt vid ingången av året före taxeringsåret.