prop · GO031D4 · 2001-01-01 00:00:00 — Bilaga 4 Fördelningspolitisk redogörelse Bilaga 4 Fördelningspolitisk redogörelse Sammanfattning 5 Skatters och bidrags omfördelande effekt 5 Hushållens beteende påverkar inkomstfördelningen och den offentliga sektorns budget 5 Tid, val och inkomstfördelning 6 1 Hur mycket utjämnar skatter och bidrag 6 1.1 Dekomponering 6 1.2 Inkomstslagens marginalfördelning 8 1.3 Avslutande kommentarer 10 2 Skatter, bidrag och arbetsutbud 10 2.1 Anpassar hushållen sin arbetstid? 11 2.2 Hushållens budgetmängd och val av arbetstid 11 Marginalskatt och marginaleffekt 11 2.3 Empiriska studier 12 Nyttofunktionen 12 Analysgrupp och analysvariabel 12 Data 12 2.4 Regelexperiment 13 Selektion av hushåll som kan ändra sin arbetstid 13 Metod 13 Vad jämförs resultaten med? 13 2.4.1 Grundavdrag höjs till 14 2.4.2 Barnbidrag höjs till 15 2.5 Avslutande kommentarer 15 3 Tid, val och inkomstfördelning 16 3.1 Inledning 16 3.2 Inkomstfördelning vid heltidsarbete 17 3.3 Inkomstfördelning med värdet av hemproduktion 18 Omfattande hemproduktion 18 Värdering av hemproduktion 19 Faktaruta 1 19 Beräkning av hemproduktionens värde 19 Utökad inkomst jämnare fördelad 19 3.4 Val av arbetstid ger överskattning av välfärdsklyftor 21 4 Underbilaga 21 Gemensamma begrepp och definitioner 21 Data och begrepp i avsnitt 1 22 Data och begrepp i avsnitt 3 22 Beräkning av disponibel inkomst vid heltidsarbete 22 HUS-undersökningen och jämförbarhet med SCB:s inkomstför- delningsundersökning, HINK 22 Bakomliggande analyser i avsnitt 3 23 Jämförelse mellan marknadsprincipen och alternativkostnads- principen 23 Känslighetsanalys av val av timlön för marknadsvärdering av hemproduktion 23 Tidsanvändningens betydelse för olika hushåll 24 Sammanfattning Inkomst- och välfärdsfördelningen i samhället beskrivs ofta genom att studera hur den disponibla inkomsten fördelar sig på olika grupper. Man bortser vanligen från det värde som hushållen sätter på offentlig produktion, arbete i hemmet och fritid, samt att hushållen anpassar sig efter olika regler. I redogörelsen belyses denna problematik med tre delstudier som på olika sätt utvidgar fördelningsanalyserna. Studierna visar att statiska fördelningsanalyser av disponibla inkomster ger en begränsad och delvis vilseledande bild av fördelningen av ekonomiska resurser. Ojämnheten överskattas eftersom man inte tar hänsyn till det ekonomiska värdet av offentlig konsumtion och hemproduktion. En betydande del av den ojämnhet som finns i nuvarande inkomstfördelning beror dessutom på att många personer av olika skäl väljer kortare arbetstid eller längre ledigheter . Valen påverkas av regelsystemen och marginaleffekterna. Skatters och bidrags omfördelande effekt För att förstå hur inkomstfördelningen direkt kan påverkas med regeländringar måste man känna till hur olika skatter och bidrag omfördelar. I den första delstudien används en dekomponeringsanalys för att beräkna hur olika delar statiskt bidrar till att utjämna inkomsterna. Analysen visar att faktorinkomsterna ger störst bidrag till den totala ojämnheten. Skatterna och transfereringarna medför i kombination med den offentliga konsumtionen sammantaget en betydande utjämning av inkomsterna. Pensionerna och subventionerna inom äldreomsorgen bidrar till en ojämnare fördelning av den ekonomiska välfärden. Det beror på att värdet av offentlig konsumtion har lagts till de disponibla inkomsterna för att bättre mäta omfördelningen. Stora värden omfördelas till äldre genom subventionerna till äldreomsorgen, vilket innebär att många äldre hamnar högt i inkomstfördelningen. Inkomstskatten är den faktor som, tillsammans med arbetsmarknadsstödet, utjämnar och omfördelar inkomsterna mest. Övriga transfereringar har också en utjämnande verkan. Skatternas, bidragens och den offentliga konsumtionens marginella fördelningseffekter undersöks också genom att hushållen tilldelas ett schablonbelopp i enlighet med de olika inkomstslagens fördelning. Med denna stiliserade metod är det endast den statliga skatten och subventionerna till äldreomsorgen som vid en marginell förändring bidrar till en ojämnare fördelning. Starkast utjämnande effekt har socialbidraget. Analysen visar att med ett utvidgat mått på hushållens ekonomiska resurser som inkluderar den offentliga konsumtionen blir skatternas, bidragens och subventionernas direkta omfördelande effekter mindre tydliga och delvis annorlunda än vid traditionella analyser av enbart disponibla inkomster. Hushållens beteende påverkar inkomstfördelningen och den offentliga sektorns budget I en statisk fördelningsanalys visas bara de direkta utjämningseffekterna av reglerna. Men reglerna kan också påverka inkomstfördelningen om hushållen anpassar sitt beteende när regler för skatter och bidrag ändras. Med en dynamisk analys kan man få vägledning om vilka effekter som kan förväntas. När reformer skall bedömas är hushållens eventuella anpassning av arbetstiden särskilt viktig. I den andra delstudien illustreras att hushållen kan förväntas anpassa arbetsutbudet när en reform påverkar deras inkomster och avkastning på arbete. Med hjälp av två exempel åskådliggörs vilka anpassningar som kan förväntas och hur detta påverkar inkomstfördelningen och de offentliga finanserna. Resultaten jämförs med de som erhålls i en statisk analys, där det antas att hushållen inte anpassar arbetsutbudet. Höjt grundavdrag: En stiliserad höjning av den lägsta nivån på grundavdraget från till medför i en statisk fördelningsanalys att de disponibla inkomsterna blir betydligt ojämnare fördelade. Men en sådan regeländring kan väntas stimulera framförallt de som står utanför arbetsmarknaden eller har låga inkomster till att arbeta mer. Då ökar lönerna bland dem med lägst inkomster. Ett ökat arbetsutbud i denna grupp medför därför att inkomstspridningen inte ökar i samma omfattning som vid en statisk analys, och att kostnaden för re- geländringen blir lägre. Höjt barnbidrag: Om barnbidraget höjs från till utjämnas inkomstfördelningen i den statiska analysen. Men höjda barnbidrag leder också till att färre personer behöver socialbidrag, där marginaleffekten är på ökat arbete. Regeländringen kan därför väntas medföra ett ökat arbetsutbud bland framförallt ensamstående mödrar vilket ytterligare minskar inkomstsprid- ningen som kostnaden för regeländringen minskar. Analyserna pekar på att regeländringar som minskar marginaleffekterna för de som arbetar i liten omfattning dynamiskt kan bidra till en jämnare inkomstfördelning. De visar också att belastningen på de offentliga finanserna kan bli något lägre än vad som visas i statiska analyser där hushållen inte väntas anpassa arbetstiden. Tid, val och inkomstfördelning I den tredje delstudien utvidgas inkomstbegreppet för att bättre avspegla hur hushållens val mellan marknadsarbete å ena sidan och fritid och hemproduktion å andra sidan påverkar inkomst- fördelningen. Resultatet av de båda analysmetoder som används visar att fördelningen av den ekonomiska välfärden blir betydligt jämnare fördelad än vad som normalt visas i inkomststatistiken. I den ena analysen illustreras vad det betyder för inkomstfördelningen att många personer frivilligt väljer att inte arbeta eller att arbeta bara litet. Det görs schablonmässigt genom att beräkna vad som händer med fördelningen av disponibla inkomster om alla med frivilligt lågt deltagande på arbetsmarknaden antas arbeta heltid . Inkomsterna ökar framför allt för de grupper som i den vanliga statistiken synes ha låga disponibla inkomster. Fördelningen av inkomsten blir således betydligt jämnare och andelen hushåll med en svag ekonomi (under halva medianinkomsten) minskar . I den andra analysen värdesätts hemproduktionen, som i de västeuropeiska länderna uppskattats motsvara av BNP. Genom att prissätta tiden för hemarbete beräknas värdet av hushållens hemproduktion. När värdesätts och beaktas blir inkomstfördelningen jämnare. Andelen hushåll som har en inkomst under halva medianinkomsten minskar . 1 Hur mycket utjämnar skatter och bidrag För att förstå hur inkomstfördelningen är uppbyggd och vilka möjligheter det finns att med politiska medel förändra den, krävs insikt om hur fördelningen påverkas av olika inkomstslag. Syftet med detta avsnitt är att beskriva hur olika offentliga åtgärder omfördelar ekonomiska resurser mellan hushåll. Förutom skatter och bidrag analyseras även effekterna av viss offentligt finansierad privat konsumtion (t.ex. sjukvård, utbildning och olika typer av omsorg). När analysen utvidgas till att även omfatta offentlig konsumtion förändras förutsättningarna för analysen av skatter och bidrag. Hushållens position inom inkomstfördelningen påverkas av att inkomsten inte snävt definieras som kontant disponibel inkomst. Hushåll med låg kontantinkomst kan klassas som medelinkomsthushåll när värdet av offentlig konsumtion inkluderas i dess inkomst. Hushåll med relativt god kontantinkomst kan hamna mitt i inkomstfördelningen om de i mindre utsträckning än andra gynnas av de offentliga subventionerna. Den analys som presenteras skall därför betraktas som utvidgad jämfört med tidigare liknande analyser och resultaten kan komma att avvika. Skatter, bidrag och offentlig konsumtion påverkar inkomstfördelningen både direkt och indirekt. Fördelningen av faktorinkomster (löner, företagarinkomster och kapitalinkomster) påverkas indirekt, dels via individernas val av arbetstid, dels genom pris- och lönepåverkan. Om skatte- och bidragssystemen inte fanns eller var annorlunda utformade skulle sannolikt individernas val av arbetstid, lönestrukturen och avkastningskraven på kapital m.m. sett annorlunda ut. På lång sikt påverkar t.ex. subventionerad utbildning fördelningen av inkomstmöjligheter och således även inkomsterna. I detta avsnitt analyseras endast de direkta effekterna. I avsnitt 2 undersöks vilka tänkbara effekter skatter och bidrag har på individernas val av arbetstid. Effekter på pris- och lönestrukturer behandlas inte i denna bilaga. 1.1 Dekomponering Den gängse metoden för att beskriva skatternas och bidragens direkta fördelningseffekter är att dekomponera inkomstspridningen. Den totala inkomstspridningen delas då upp med avseende på de inkomstslag som bygger upp den totala inkomsten. Ett alternativ till dekomponering är att beräkna spridningen stegvis. Först beräknas då ojämnheten hos ett inkomstslag, t.ex. faktorinkomst, därefter läggs inkomstslagen till ett i taget. Efter varje komponent beräknas ojämnheten på nytt och jämförs med det tidigare resultatet. På detta sätt kan man avgöra om ojämnheten ökar eller minskar när inkomstslaget adderas till inkomsten. Effekterna kommer vid en sådan analys att bero på i vilken ordning komponenterna adderas vilket undviks med dekomponeringsmetoden. I dekomponeringsanalysen delas den totala inkomstspridningen upp i ett antal klart avgränsade delkomponenter (inkomstslag). Varje delkomponent är i sin tur en produkt av två faktorer, dels en vikt som anger komponentens relativa storlek (eller betydelse) och dels ett koncentrationsindex. Koncentrationsindex som kan anta värden mellan -1 och 1, är ett mått på hur ett inkomstslag är fördelat i förhållande till den totala inkomsten. Ett negativt värde på koncentrationsindex betyder att det aktuella inkomstslaget motverkar ojämnheten i inkomstfördelningen, dvs inkomsterna från inkomstslaget är koncentrerade till hushåll med relativt låga totala inkomster. Ett sådant inkomstslag sägs vara progressivt. Ett positivt koncentrationsindex betyder att inkomstslaget bidrar till ojämnhet i fördelningen av total inkomst eller är regressivt. Vikten är inkomstens genomsnittliga andel av den totala inkomsten. Skatternas vikt antar negativa värden eftersom de utgörs av transfereringar från hushållen. Vid tolkning av skatternas bidrag till inkomstspridningen utifrån koncentrationsindexet blir därför värdet omvänt. Den totala inkomstspridningen, mätt som Gini-koefficienten för total inkomst , uppgår här till knappt 0,20 (tabell 1.1). Den totala inkomsten består i genomsnitt till av faktorinkomster. Dessa står också för det största bidraget till inkomstfördelningens totala ojämnhet. Faktorinkomsternas bidrag till ojämnheten (0,31) överstiger den totala ojämnheten vilket betyder att övriga inkomstslag utjämnar fördelningen med ca 0,11 enheter. Förutom faktorinkomsterna bidrar pensionerna och subventionerna till äldreomsorgen till den uppmätta ojämnheten. Att pensionerna är koncentrerade till den övre halvan av inkomstfördelningen är ett vanligt resultat även när endast kontant disponibel inkomst analyseras. När värdet av den offentliga konsumtionen ingår blir detta resultat än tydligare. De offentliga subventionerna är i stor utsträckning inriktade mot en konsumtion som de äldre står för (äldreomsorg, sjukvård och läkemedel) vilket medför att de lyfts upp ännu högre i inkomstfördelningen när värdet av denna konsumtion beaktas. Subventionerna av barnomsorg och utbildning bidrar även de till ojämnheten. Den kraftigaste utjämnande effekten står inkomstskatten för men övriga skatter motverkar också ojämnheten. Bland transfereringarna är det framförallt arbetsmarknadsstödet som har en utjämnande effekt. De flesta övriga transfereringarna verkar utjämnande men effekterna är små. Som tidigare nämnts beror inkomstslagens fördelningseffekter inte bara på hur progressiva eller regressiva de är utan även på hur stor andel av den totala inkomsten de utgör. Mest progressiv är den statliga inkomstskatten följt av socialbidraget, mest regressiva är subventionerna till äldreomsorgen följt av faktorinkomsterna. Att den subventionerade äldreomsorgen är så kraftigt regressiv beror på att de värden som påförs mottagarna i vissa fall är mycket stora. Äldreomsorgen är här försäkringsmässigt utlagd. Detta innebär att alla, oavsett egen konsumtion, erhåller genomsnittliga värden för det egna könet och den egna åldersklassen. Trots denna utjämning blir subventionerna höga i de aktuella åldersklasserna. Som exempel kan nämnas att män som är eller äldre påförs ett nettovärde (efter betalda avgifter) motsvarande . I kombination med (även en låg) pension lyfter detta mottagaren högt upp i fördelningen. Tabell 1.1 Inkomstslagens bidrag till ojämnheten i fördelningen av total inkomst enligt dekomponeringsmetoden Progression Vikt Gini-bidrag Faktorinkomst 0,3231 0,9606 0,3104 Transfereringar Pension 0,1236 0,2179 0,0269 Arbetsmarkn. stöd -0,2332 0,0564 -0,0131 Sjukpenning -0,0187 0,0142 -0,0003 Föräldrapenning -0,2727 0,0176 -0,0048 Barnbidrag -0,0626 0,0205 -0,0013 Bostadsbidrag -0,3220 0,0071 -0,0023 Bostadstillägg till pensionärer -0,1004 0,0056 -0,0006 Underhållsstöd (mottaget) -0,0721 0,0077 -0,0006 Socialbidrag -0,5536 0,0094 -0,0052 Studiestöd -0,0498 0,0168 -0,0008 Transfereringar (restpost) 0,1103 0,0120 0,0013 Offentlig konsumtion Utbildning 0,0348 0,0752 0,0026 Sjukvård 0,0170 0,0516 0,0009 Äldreomsorg 0,4478 0,0255 0,0114 Läkemedels- subvention 0,0402 0,0077 0,0003 Barnomsorg 0,0925 0,0280 0,0026 Tandvård 0,0296 0,0015 0,0000 Skatt och avgifter Kommunalskatt 0,2273 -0,3146 -0,0715 Statlig skatt 0,7085 -0,0304 -0,0215 Övriga skatter 0,3590 -0,0845 -0,0304 Moms 0,0759 -0,1037 -0,0079 Underhållsstöd (betalt) -0,0027 -0,0023 0,0000 Total inkomst 0.1963 1.0000 0.1963 Källa: HINK, SCB, beräkningar. Koncentrationsindexet skall tolkas som inkomstslagets fördelning givet den nuvarande omfattningen och givet fördelningen av övriga inkomster. Om ett inkomstslag vid låg omfattning är utjämnande kan det trots detta bidra till ökad ojämnhet om omfattningen ökar. Om man t.ex. tänker sig ett bidrag som endast går till den fattigaste medborgaren (när detta bidrag inte räknas in i inkomsten) så skulle detta verka utjämnande vid låga nivåer. Om detta bidrag sedan höjs successivt kommer den totala inkomsten (inkl. bidraget) till slut att bli så hög att mottagaren av bidraget flyttas upp till den övre delen av inkomstfördelningen. Bidraget kan då övergå till att istället bidra till ojämnheten i inkomstfördelningen. Ett positivt koncentrationsindex behöver alltså inte betyda att fördelningen skulle vara jämnare om bidraget inte fanns. Det behöver inte heller med nödvändighet innebära att en marginell ökning av bidraget leder till ökad ojämnhet (se vidare avsnitt 1.2). Resonemanget kan utvidgas till de flesta inkomstslag. Vid någon nivå kommer en transferering som till en början har minskat ojämnheten i inkomstfördelningen att få omvänd effekt om omfattningen ökar. Dekomponering kan framstå som komplicerad och svår att förstå, varför det blir svårt att använda resultaten som beslutsunderlag när t.ex. alternativa reformer skall värderas. I avsnitt 1.2 presenteras därför en alternativ metod som beskriver några inkomstslags marginella fördelningseffekter. 1.2 Inkomstslagens marginalfördelning Metoden är förhållandevis enkel. Ett inkomstslags marginella fördelningseffekt analyseras genom att en fast summa delas mellan alla hushåll så att de erhåller en andel som motsvarar deras andel av inkomstslaget i utgångsläget. Därefter jämförs den erhållna inkomstfördelningen med den ursprungliga. De "reformer" som dessa utläggningar innebär antas här vara ofinansierade och motsvarar således utnyttjande av ett reformutrymme. På motsvarande sätt kan även en neddragning analyseras. I ett läge då en faktisk reform/besparing är aktuell analyseras en sådan dock med betydligt högre precision i en mikrosimuleringsmodell. Fördelen med denna metod är att den är förhållandevis enkel att förstå och att inkomstslagens fördelningseffekter på marginalen kan analyseras. Nackdelen är att metodens egenskaper, till skillnad från dekomponeringsmetoden, inte finns belysta i vetenskaplig litteratur samt att flera av de reformer som analyseras inte går att utforma i praktiken. Tolkningen blir därför mer intuitiv än formell. Det belopp som används i analysen är , vilket är att betrakta som ett marginellt påslag. För vissa inkomstslag utgör dock denna summa en betydande ökning. För att försäkra sig om att resultaten inte kraftigt påverkas av storleken på den summa som delas ut har analysen upprepats med olika belopp. Även negativa belopp, d.v.s. minskningar, har prövats och resultatet blir då spegelvänt mot en ökning. Beloppets storlek påverkar inte resultaten i någon större utsträckning utan en flerdubbling av beloppet ger en flerdubbling av effekterna. Sambanden kan dock inte antas vara linjära. Effekten av ett ökat bidrag eller minskad skatt redovisas som relativ förändring av Gini- koefficienten respektive decilkvoten D9/D1. En Gini-elasticitet som motsvarar den procen- tuella förändringen av Gini-koefficienten då de olika inkomstslagen ökas , i stället för med , redovisas också. Alla påslag är gjorda netto, vilket innebär att det inte blir någon interaktion med skatt och andra transfereringar som bostadsbidrag och socialbidrag (såvida inte något av dessa inkomstslag analyseras). Detta innebär att för skattepliktiga transfereringar skulle ett betydligt större bruttobelopp än läggas ut för att uppnå de effekter som här redovisas. Som en tumregel bör bruttobeloppet för skattepliktiga transfereringar vara högre än nettobeloppet. Storleken beror dock på vilken regelförändring som beräknas. Även för bostadsbidrag och barnbidrag är bruttobeloppet något högre än nettobeloppet, då dessa transfereringar visserligen inte är skattepliktiga men påverkar socialbidraget. I analysen (tabell 1.2) uppkommer den till synes paradoxala effekten att när omfattningen ökar av ett inkomstslag som, enligt dekomponeringsanalysen, bidrar till den totala ojämnheten i fördelningen så minskar ojämnheten. Detta är dock förväntat i de fall inkomstslagets koncentrationsindex understiger Gini-koefficienten. Om omfattningen av ett inkomstslag som har en jämnare fördelning än den totala inkomsten ökas, kommer den totala jämnheten att öka även om inkomstslaget i sig inte är utjämnande. Dess bidrag till den totala ojämnheten kommer dessutom att öka. Tabell 1.2 Fördelningseffekt av en reform som innebär att 1 mdkr delas ut (skatt/avgift sänks) Procentuell ändring (D9/D1) Elasticitet Transferering Pension -0,050 -0,028 -0,050 Arbetsmarknadsstöd -0,202 -0,157 -0,101 Sjukpenning -0,101 -0,184 0 Föräldrapenning -0,302 -0,235 -0,050 Barnbidrag -0,151 -0,194 0 Bostadsbidrag -0,302 -0,134 0 BTP -0,101 -0,231 0 Underhållsstöd (mottaget) -0,151 0,143 0 Socialbidrag -0,403 -0,512 -0,050 Studiestöd -0,101 -0,212 0 Offentlig konsumtion Utbildning -0,050 -0,069 -0,050 Sjukvård -0,050 -0,009 -0,050 Äldreomsorg 0,101 0,101 0,050 Läkemedelssubvention -0,050 0,005 0 Barnomsorg -0,050 -0,032 0 Tandvård -0,050 -0,065 0 Skatt och avgift Kommunalskatt = 0,046 0,050 Statlig skatt 0,302 0,189 0,101 Moms -0,050 -0,065 -0,050 Underhållsstöd (betalt) -0,101 0,014 0 Källa: HINK, SCB, beräkningar. Effekterna av påslagen innebär i samtliga fall utom för äldreomsorgen och den statliga skatten att ojämnheten, mätt som Gini-koefficienten, minskar. Detta är det förväntade resultatet då dessa inkomstslag är de enda undersökta som enligt dekomponeringen har en ojämnare fördelning än total inkomst. Den statliga skatten verkar utjämnande och när dess omfattning minskar så ökar den totala ojämnheten. Om spridningen istället mäts med decilkvoten ger även påslagen på läkemedelssubventionerna, kommunalskatten och underhållsstöd (mottaget såväl som betalt) en ojämnare fördelning. Den reform som minskar ojämnheten mest är so- cialbidraget. Påslaget minskar i detta fall Gini- koefficienten och decilkvoten . Även detta resultat är förväntat då socialbidrag, enligt dekomponeringen, är det mest progressiva inkomstslaget. När inkomstslagen ökas i relation till deras storlek blir bilden något annorlunda. Den enprocentiga ökningen är i många fall för liten för att ha någon mätbar effekt på Gini- koefficienten (fjärde decimalen). De effekter som uppkommer har samma tecken som tidigare men starkast utjämnande effekt har arbetsmarknadsstödet. 1.3 Avslutande kommentarer När hänsyn tas till den offentliga konsumtionen är utjämningen av den ekonomiska standarden långt driven. Analyserna tyder på att det inom dagens skatte- och transfereringssystem finns små möjligheter till ytterligare utjämning. Den marginella avkastningen av att öka omfattningen av de befintliga omfördelningssystemen är liten. För att driva utjämningen längre krävs att prog- ressionen ökar. En ökad progression medför dock att, redan skadligt höga, marginaleffekter späds på ytterligare. En framåtblickande fördelningspolitik bör därför möjligen ta sikte mot andra metoder än statisk omfördelning av ekonomiska resurser. 2 Skatter, bidrag och arbetsutbud Skatter och bidrag används för att finansiera den offentliga sektorns verksamhet och omfördela ekonomiska resurser mellan hushåll. En ofta icke önskvärd effekt är att hushållens konsumtionsval och arbetsutbud påverkas vilket kan leda till att resurserna inte alltid utnyttjas på bästa sätt. Denna reaktion används ibland för att nå bestämda syften. Våra höga skatter på t.ex. alkohol, tobak och drivmedel motiveras främst med en önskan om låg konsumtion. Inför en ändring av regler för skatter och bidrag finns det olika förslag att ta ställning till. Som underlag genomförs i de flesta fall en analys som visar vilka hushållsgrupper som vinner/förlorar på de olika alternativen och hur de offentliga finanserna påverkas. Analysen är ofta statisk; hushållen antas då inte förändra sitt beteende på grund av nya regler. Den statiska effekten kan tolkas som den omedelbara eller kortsiktiga effekten. En statisk ansats kan försvaras i ett längre perspektiv vid mindre justeringar av de befintliga reglerna eller då det inte finns någon anledning att tro att beteendet påverkas. I andra fall bör en dynamisk analys eftersträvas, där målsättningen är att ta hänsyn till att hushållen ändrar sin konsumtion. Även när det inte går att argumentera för en statisk analys är det vanligen den som används.