prop · GO0331 · 2001-01-01 00:00:00 — De handlingsalternativ som ligger närmast till hands för att reglera de uppräknade förfarandena är antingen att föra in försäljningsskattelagens bestämmelser i bilskrotningslagen eller att bilskrotningslagen hänvisar till fordonsskattelagen i dessa avseenden. En hänvisning till fordonsskattelagen får dock anses som olämplig eftersom detta skulle kunna innebära förändringar av den administrativa hanteringen av skrotningsavgiften. Det får därför anses lämpligare att de regler i försäljningsskattelagen som tillämpas i fråga om skrotningsavgift förs in i bilskrotningslagen. Vissa förändringar i sak bör dock göras. I samband med att bilskrotningsavgiften infördes ansåg regeringen (prop. 1975:32) att avgiften skulle tas ut som ett engångsbelopp i samband med uppbörden av den dåvarande omsättningsskatten. Omsättningsskatten omvandlades till en försäljningsskatt på motorfordon. Anledningen till detta var att regeringen eftersträvade ett administrativt lätthanterligt system. Detta innebar dock att ett antal bestämmelser avsedda för försäljningsskatt på motorfordon per automatik blev tillämpliga även på bilskrotningsavgiften. Exempel på sådana bestämmelser är möjligheten till befrielse från skrotningsavgift för diplomatbilar, dvs. bilar som ägs av utländska beskickningar eller dess personal, och flyttsaksfordon, dvs. fordon som svenskar bosatta i utlandet tagit med sig tillbaka till vid återflytt. När systemet infördes fanns inga sakskäl till att dessa möjligheter till befrielse från skrotningsavgift skulle gälla. Det finns däremot miljöskäl som talar för att alla bilar som registreras i skall omfattas av skrotningsavgiften. Skälet till detta är att alla bilar , oavsett ägare, kommer att skrotas. Bilar som initialt ägs av utländska beskickningar eller dess personal säljs sannolikt vidare på den svenska marknaden, varvid de senare skrotas i . Detsamma gäller för flyttsaksfordon. Regeringen finner det angeläget att bilar som förs in på den svenska marknaden omfattas av det ekonomiska incitamentet till att lämna in bilen för skrotning. Någon kompensation skall därför som huvudregel inte ges. Det får dock accepteras att möjligheten till kompensation för diplomatfordon kvarstår. Regeringen anser mot denna bakgrund att nuvarande bestämmelser om möjlighet till kompensation för skrotningsavgiften skall avskaffas frånsett diplomatfordon. 13 Uppgiftsskyldighet för registrerade trossamfund Regeringens förslag: skall när det gäller deklarationsskyldigheten och skyldigheten att lämna särskild uppgift behandlas på samma sätt som ideella föreningar som är undantagna från skattskyldighet för vissa inkomster. Skälen för regeringens förslag: Associationsformen registrerat trossamfund infördes genom lagen (1998:1593) om trossamfund. Lagen trädde i kraft . Flertalet av de registrerade trossamfunden bedrev tidigare sin verksamhet i form av en ideell förening. års taxering skall bestämmelserna om skattskyldighet för ideella föreningar också tillämpas för registrerade trossamfund. Bestämmelser om detta infördes efter förslag i prop. 1998/99:38 Staten och trossamfunden begravningsverksamheten, kulturminnena, personalen, avgiftsbetalningen, m.m. Någon konsekvensändring av bestämmelserna om deklarationsskyldighet och skyldighet att lämna särskild uppgift enligt lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter gjordes dock inte. Om ingen ändring görs skulle registrerade trossamfund bli tvungna att lämna självdeklaration om dess intäkter under beskattningsåret har uppgått till . Ideella föreningar som är undantagna från skattskyldighet för vissa inkomster behöver däremot endast lämna självdeklaration när dess övriga intäkter överstiger grundavdraget, dvs. En ideell förening som är undantagen från skattskyldighet skall lämna en särskild uppgift om inkomst och förmögenhet som inte skall tas upp till beskattning. När det gäller uppgiftsskyldigheten saknas det anledning att behandla registrerade trossamfund annorlunda än ideella föreningar som är undantagna från skattskyldighet för vissa inkomster. Regeringen föreslår därför regeländringar i 2 kap. 8 och 26 §§ lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter med innebörd att registrerade trossamfund skall behandlas på samma sätt som ideella föreningar som är undantagna från skattskyldighet när det gäller deklarationsskyldigheten och skyldigheten att lämna särskild uppgift. Den nu aktuella lagtexten hänvisar till numera upphävda lagar, bland annat lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter har ännu inte anpassats till inkomstskattelagen (1999:1229) utan hänvisar till upphävd men fortfarande tillämplig lagtext. Regeringen har för avsikt att återkomma med förslag till bestämmelser om självdeklarationer och kontrolluppgifter som är anpassade till den nya lagen och som skall kunna tillämpas års taxering. 14 Vissa arvsskattefrågor 14.1 Kostnader för vård och skötsel av gravplats Regeringens bedömning: Något förslag om avdrag vid arvsbeskattningen för kostnader för vård och skötsel av gravplats läggs inte fram. Promemorians förslag: Överensstämmer inte med regeringens på så sätt att det i promemorian föreslås att ett avdrag medges för kostnad enligt avtal för skötsel och vård av grav med ett högsta belopp om . Remissinstanserna: , Länsrätten i , Kammarkollegiet och avstyrker att avdragsrätt vid arvsbeskattningen införs för kostnader för vård och skötsel av gravplats. Enligt länsrätten framstår det som principiellt felaktigt att sätta ned arvsskatten för den som väljer att leja bort skötseln. Kostnaden för vård av gravplats är de efterlevandes kostnad och inte den avlidnes. Den bör därför inte få dras av vid beräkning av arvsskatt. Det skulle dessutom ske på andras bekostnad. Det kan finnas många andra orsaker till att vården av en gravplats blir dyr än att anhöriga har flyttat före bouppteckningen. Man kan flytta senare eller på grund av hög ålder eller sjukdom få svårigheter att ta sig till kyrkogården. Kammarkollegiet anför att vid arvsbeskattningen tillämpas strikt principen att dödsdagen är avgörande för värderingen av den dödes tillgångar och skulder. Vissa angivna undantag från denna princip finns. Det saknas skäl att medge ytterligare undantag och en avdragsrätt för kostnader för vård av gravplats avstyrks därför. Enligt uppfattning framgår det inte av promemorian att någon av de övervägda avdragsmöjligheterna skulle kunna grundas på kontrolluppgifter för ADB. Avdragsrätten skulle alltså innebära ytterligare poster som måste hanteras manuellt. Detta vore ett steg i fel riktning. Verket avstyrker därför att förslaget genomförs. Hovrätten för , Kammarrätten i , , , , och Judiska i anser att avdrag skall medges med ett högre belopp eller med verkliga kostnader. , LO och FONUS tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens bedömning: I en motion till (1988/89:Sk367) yrkades att kostnader för vård och skötsel av gravplats skulle få dras av vid arvsbeskattningen. gav regeringen i uppdrag att i lämpligt sammanhang ta upp frågan om en avdragsrätt vid arvsbeskattningen för kostnader av detta slag och lägga fram ett förslag till (bet. 1988/89:SkU22, rskr. 1988/89:158). När någon avlidit skall en bouppteckning upprättas. Arvsskatten skall i regel beräknas med ledning av de värden som tagits upp i bouppteckningen. I 20 kap. anges att den avlidnes tillgångar och skulder skall antecknas och värderas sådana de var vid dödsfallet. Härutöver får kostnader för begravning och bouppteckning dras av enligt en särskild bestämmelse i 13 § 1 mom. 3 lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, AGL. Till begravningskostnader hänförs alla kostnader som är erforderliga för begravningen. Hit räknas bl.a. utgifter för gravplats och gravvård med inskription, däremot inte utgifter som är hänförliga till den framtida vården av graven (jfr NJA 1966 s. 609). Om den avlidne i testamente förordnat att utgifter för den kommande vården av graven skall betalas av dödsboets medel har i beskattningsmyndigheternas praxis skuldavdrag vägrats och detta i stället betraktats som ett legat som beskattats särskilt (m.fl. Skatt på arv och gåva, avsnitt 7:8 och , avsnitt 9.5 s. 12). Kostnader för sorgkläder till efterlevande make samt barn och trotjänare, som för sin försörjning varit beroende av den avlidne, får enligt praxis också räknas av (jfr SvJT 1957 s. 348). Vidare får kostnader för förtäring i samband med begravningen anses vara avdragsgilla. Till bouppteckningskostnad, som också anses vara avdragsgill, hör skäligt arvode åt bouppteckningsförrättare och särskilda värderingsmän. Kostnader för boutredningen i övrigt tas inte upp i bouppteckningen. I promemorian redovisas att frågan om avdragsrätt vid arvsbeskattningen för kostnad för vård och skötsel av gravplats är förenad med komplikationer. Kostnad för framtida skötsel av gravplats är en kostnad som inte föreligger vid dödsfallet, den sträcker sig ofta långt framåt i tiden och möjlighet finns att gravrätten sägs upp och skötselkostnaden därmed upphör före avtalstidens slut. Kostnaden har inte heller det omedelbara samband med dödsfallet som kostnader för begravning och bouppteckning har. Å andra sidan kan det hävdas att kostnader för skötsel av grav ändå har ett sådant samband med dödsfallet att avdrag vid arvsbeskattningen bör ske. I promemorian anges att det kan ifrågasättas om en avdragsrätt över huvud taget skall införas men om man ändå väljer att införa en sådan avdragsrätt bör avdraget av i första hand statsfinansiella skäl begränsas till kostnader enligt avtal med högst . Förslaget i promemorian om en avdragsrätt begränsad till har fått ett negativt mottagande av remissinstanserna. Kritiken har dels tagit sikte på den principiella aspekten dels det belopp som föreslagits. De som varit kritiska mot beloppet har ansett att avdrag skall medges med verkliga kostnader. Som ovan angetts har i promemorian framförts att det kan ifrågasättas om en avdragsrätt av detta slag över huvud taget skall införas. Flera remissinstanser har framfört principiella invändningar mot en avdragsrätt. Mot bakgrund härav avstår regeringen från att lägga fram något förslag om avdrag vid arvsbeskattningen för vård och skötsel av gravplats. Regeringens bedömning: Någon lagreglering av frågan om avdragsrätt vid arvsbeskattningen för skulder hänförliga till den avlidnes bostad bör inte ske. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i frågan. Hovrätten för , Kammarrätten i , Länsrätten i och Kammarkollegiet delar uppfattningen att någon lagregel inte bör införas. vidhåller att det inte kan godtas att fastighetsägare behandlas sämre än hyresgäster när det gäller rätten till avdrag. Skälen för regeringens bedömning: har framfört krav på att den avdragsrätt som enligt praxis (NJA 1958 s. 527) medges för hyresskuld även borde tillämpas för fastighetsägares styrkta boendekostnader efter dödsfallet (Fi1988/340). Det är endast faktiska skulder som får dras av i bouppteckningen. Det krävs i princip att det på dödsdagen har förelegat en betalningsförpliktelse för den avlidne eller i förekommande fall för hans eller hennes efterlevande make. En skuld skall specificeras och individualiseras så att det klart framgår vad den avser. Skulden tas vanligen upp till sitt kapitalbelopp jämte upplupen ränta per dödsdagen. Enligt praxis medges avdrag bl.a. för beräknad hyreskostnad för den avlidnes bostad efter dödsfallet med avräkning för vad som redan betalats före dödsfallet (NJA 1958 s. 527). Som allmän norm angavs att det skulle anses föreligga en belastning motsvarande hyran efter dödsfallet eller den inom vilken hyresrätten upphör eller enligt lag kan upphöra genom uppsägning. Fastighetsägare som uppburit förskottshyror och som avlidit före utgången av skall ta upp inbetald hyra som en tillgång i bouppteckningen. Avdrag har dock medgetts som motsvarar förpliktelsen att tillhandahålla lägenheterna utan ytterligare ersättning (NJA 1971 s. 193). Som ovan angetts skall en skuld vanligen tas upp till sitt kapitalbelopp jämte upplupen ränta per dödsdagen. En hyresskuld och en ränteskuld kan inte anses jämförbara bl.a. på grund av att räntan motsvaras av en tillgång. I praxis har avgjorts vilka skulder som kan dras av. Att lagreglera dessa frågor eller att lagstifta om avdragsrätt för andra allmänna hushållskostnader är enligt regeringens mening inte aktuellt. 15 Offentlig-finansiella effekter Som redogjorts för i budgetpropositionen beräknas förslaget om höjda fribelopp vid förmögenhetsbeskattningen ge en budgetförsvagning i periodiserade termer på . Till grund för regeringens beräkning av avfallsskattelagens offentlig- finansiella effekter låg betänkande (SOU 1996:139) Skatt på avfall. I utredningen redovisas beräkningar på olika avfallsmängder utifrån grova kategorier. En uppdelning finns efter total avfallsmängd, avfall som behandlas och avfall som deponeras. Mängderna deponerat avfall bygger på statistik från avfallsanläggningar av hur mycket avfall som läggs på deponin. Det är en rimlig bedömning att denna mängd avser den faktiska mängd som läggs på deponin, dvs. för t.ex. avvattning innanför grindarna på avfallsanläggningen är det avfallets vikt efter avvattning som legat till grund för utredningens beräkningar. Detta innebär att för t.ex. avvattning och rening av flytande avfall, har de skattebelopp i storleksordningen , som skulle motsvara införd mängd vatten (), aldrig räknats in i de mängder som legat till grund för beräkningen av de statsfinansiella effekterna. Även beträffande flytande avfall i vassbäddar och vattenverksslam kan det antas att dessa avfallsmängder inte ingått i underlaget för vad som skulle beskattas. För de metoder som föreslås undantas från avfallsskatteplikt kan dessutom generellt sägas att de antingen inte alls skulle genomföras om de beskattas eller att de, genom att verksamheten bedrivs utanför en skattepliktig anläggning eller att verksamheten på olika sätt bryts ut från annan verksamhet, ändå inte skulle bli föremål för beskattning. Några statsfinansiella effekter bedöms därför inte uppkomma av förslagen. De beräkningar som gjorts av visar att en differentiering av vägavgiften utifrån vilka krav på utsläpp av föroreningar som ett fordons motor uppfyller ger ökade skatteintäkter med . En sådan differentiering kan innebära en viss ökning av ärendemängden hos länsrätten avseende bedömningar av vilka krav på utsläpp av föroreningar som ett fordons motor uppfyller. Det går dock inte att nu ha någon närmare uppfattning om i vilken utsträckning arbetsbördan kommer att öka för länsrätten. Några offentlig-finansiella effekter av övriga förslag kan inte förutses. 16 Författningskommentar 16.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt 19 § Tredje stycket innehåller bestämmelser om fribeloppens storlek. Ändringen innebär att fribeloppet höjs från till för fysisk person, dödsbo, familjestiftelse samt i de fall då sambeskattning skall ske av en ensamstående förälder och dennes hemmavarande barn . I de fall sambeskattning skall ske av makar eller sambor, höjs fribeloppet till . Samma sak gäller när sambeskattning skall ske av föräldrar, som i egenskap av makar eller sambor skall sambeskattas, och deras hemmavarande barn . 21 § I paragrafens första stycke regleras i vilka fall sambeskattning skall ske. Införandet av ett högre, särskilt fribelopp för sambeskattade par medför att det är nödvändigt att skilja på olika situationer för sambeskattning av föräldrar och deras hemmavarande barn. I den ändrade punkten 3 regleras det fall då sambeskattning skall ske av sambeskattade par och deras hemmavarande barn. I det fallet är fribeloppet . I den nya punkten 4 regleras det fall då sambeskattning skall ske av en ensamstående förälder och dennes hemmavarande barn. Fribeloppet är då . 16.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1563) om tobaksskatt 9 § Ändringen är föranledd av att frågan om vem som är skattskyldig med anledning av import av skattepliktiga varor från tredje land regleras i den nya paragrafen 9 c. 9 b § Ändringen är föranledd av att punkten 7 i första stycket 9 § skall betecknas 6. 9 c § I paragrafen, som är ny och ersätter 9 § första stycket 6, ges bestämmelser om vem som är skyldig att betala skatt för import av skattepliktiga varor från tredje land. Med tredje land förstås enligt lagen länder och områden utanför Europeiska gemenskapens punktskatteområde (se 1 § fjärde stycket). Den nya huvudregeln är att den som med anledningen av importen är skyldig att betala tull för varorna enligt tullagstiftningen också är skyldig att betala tobaksskatt för varorna. Med tullagstiftning förstås samt svenska tullförfattningar (se 1 kap. 5 § förslaget till ny tullag i prop. 1999/2000:126). Vem som är skyldig att betala tull för varor med anledning av import regleras dock inte i svenska tullförfattningar utan i tullkodexen. Enligt artikel 4.12 i tullkodexen är en gäldenär varje person som har betalningsansvar för en tullskuld. Gäldenären är alltså den som enligt tullagstiftningen är skyldig att betala tull med anledning av import och därmed också den som är skyldig att betala skatt enligt förevarande paragraf. Bestämmelserna om tullskuld finns i artiklarna 201 216 i tullkodexen. Vid tillämpningen av förevarande paragraf saknar dock bestämmelserna om uppkomst av tullskuld vid export betydelse. I fall tobaksvaror från tredje land övergår till fri omsättning, uppkommer en tullskuld och gäldenär är deklaranten (se artikel 201 i tullkodexen). Eftersom deklaranten är den som importerar varan innebär ändringen ingen skillnad mot vad som gäller enligt 9 § första stycket 6. När det gäller införsel från områden som ligger inom EG:s tullområde men utanför dess skatteområde innebär förslaget att den som lämnar en anmälan enligt 3 kap. 3 § tullagen skall anses som deklarant. Vid olaglig införsel och olagligt undandragande från tullövervakning av tobaksvaror uppkommer en tullskuld. Med att varor olagligt undandras tullövervakning avses bl.a. att varor förs ut från ett tullager utan att hänföras till något nytt tullförfarande eller att varor som transiteras försvinner på vägen. Gäldenär i dessa fall är den som olagligen förde in varan eller olagligen undandrog varan från tullövervakning. Här är dock även den som medverkat till införseln eller undandragandet och den som efter införseln eller undandragandet tagit befattning med varorna gäldenär, under förutsättning att denne var medveten om eller rimligen borde ha varit medveten om att införseln eller undandragandet var olagliga. Den som olagligen för in eller undandrar en tobaksvara har importerat varan och omfattas därför av nuvarande lydelse av paragrafen. Det torde i vissa fall även kunna gälla den som medverkat till införseln eller undandragandet. Nuvarande reglering i 9 § första stycket 6 kan dock inte anses omfatta den som efter en olaglig införsel eller olagligt undandragande tagit befattning med varan. I sist nämnda avseende utgör alltså ändringen en utvidgning av skattskyldighetsbegreppet för import. En tullskuld kan även uppkomma i fall tobaksvaror används eller förbrukas i en frizon eller ett frilager under andra förutsättningar än de som fastställs i gällande lagstiftning. Gäldenär i sådana fall är den som förbrukade eller använde varorna och varje annan person som deltog i denna förbrukning eller användning och som var medveten om att varorna förbrukades eller användes i strid med gällande lagstiftning. Den som förbrukar eller använder en tobaksvara i nu aktuella fall kan knappast anses ha importerat varan och även beträffande dessa fall innebär alltså ändringen att skattskyldighetsbegreppet för import utvidgas. Enligt tullkodexen gäller att om flera personer är gäldenärer i fråga om en och samma tullskuld skall de solidariskt ansvara för skulden (se artikel 213). Det innebär att flera personer kan bli solidariskt ansvariga för att betala skatt med anledning av import. Som exempel kan nämnas den som olagligen för in en vara och den som därefter tar befattning med varan. I första stycket 1 regleras fall som är import i tullagstiftningens mening, dvs. fall där varorna förs in från ett område som ligger utanför EG:s tullområde. För att punkten även skall omfatta varor som inte är tullbelagda föreskrivs att i sådana fall skall skatten betalas av den som skulle varit skyldig att betala tull enligt tullagstiftningen, om varorna hade varit tullbelagda. Syftet är att bestämmelsen skall ha samma materiella innehåll som 5 kap. 11 § första stycket förslaget till ny tullag i prop. 1999/2000:126. Vad som avses med EG:s tullområde framgår av 1 kap. 5 § nya tullagen. I första stycket 2 regleras fall som inte är import enligt tullagstiftningen men som betraktas som import enligt förevarande lag. Det rör sig om varor som förs in från områden som ligger inom EG:s tullområde men utanför dess skatteområde, t.ex. . Även här skall alltså tullkodexens bestämmelser om vem som är gäldenär gälla i tillämpliga delar. För nu aktuella fall förskrivs därför att skatten skall betalas av den som skulle ha varit skyldig att betala tull för varorna enligt tullagstiftningen om varorna hade varit tullbelagda och förts in från ett område som ligger utanför EG:s tullområde. Syftet med ändringen är att de regler som gäller enligt punkten 1 även skall tillämpas i fråga om dessa fall. I likhet med vad som gäller enligt punkten 1 för varor som inte är tullbelagda skall alltså frågan om vem som är skattskyldig för en införsel från t.ex. avgöras enligt de bestämmelser som hade gällt om skyldighet att betala tull förelegat. 20 § Ändringen i första stycket 7 är föranledd av att punkten 7 i första stycket 9 § skall betecknas 6. Eftersom skattskyldighetens inträde för den som med anledning av import skall betala skatten till inte uttryckligen regleras i nya tullagen regleras frågan i en ny punkt 8 i första stycket. Enligt huvudregeln inträder skattskyldighet som enligt tullagstiftningen medför skyldighet att betala tull. Huvudregeln omfattar alltså tullbelagda varor som förs in från områden som ligger utanför EG:s tullområde. För att även fånga upp varor som inte är tullbelagda (se 9 c § första stycket 1) och varor som förs in från områden som ligger inom EG:s tullområde men utanför EG:s skatteområde (se 9 c § första stycket 2) föreskrivs, att skattskyldigheten i dessa fall skall inträda då skyldigheten att betala tull skulle ha inträtt om sådan skyldighet förelegat. Detta uppnås genom tillägget eller skulle ha inträtt om skyldighet att betala tull förelegat . Sista ledet i den nya punkten 8 skall alltså tillämpas dels när varor förs in från områden som ligger utanför EG:s tullområde men där varorna inte är tullbelagda (9 c § första stycket 1), dels när varor förs in från områden som ligger inom EG:s tullområde men utanför EG:s skatteområde (9 c § första stycket 2). Avgörande för när skattskyldigheten inträder är bestämmelserna om uppkomst av tullskuld i artiklarna 201 216 i tullkodexen. Om en importdeklaration lämnas inträder skattskyldigheten när deklarationen tas emot (artikel 201). Vid olovlig införsel eller olagligt undandragande från tullövervakning inträder skattskyldigheten då varorna olagligen införs eller undandras (artiklarna 202 och 203). När varor förbrukas eller används i en frizon eller frilager i strid med gällande lagstiftning inträder skattskyldigheten då varorna används eller förbrukas första gången i strid med gällande lagstiftning (artikel 205). Se även kommentaren till 9 c §. För upplagshavare och registrerade varumottagare, som enligt 19 § inte skall betala skatt till med anledning av import, är det händelser efter importen som gör att skattskyldighet inträder, se första stycket 1 och 2 i förevarande paragraf. 22 § Ändringen är föranledd av att punkten 7 i första stycket 9 § skall betecknas 6.