prop · GO033 · 2001-01-01 00:00:00 — Nyttjandet av kunskaperna måste dock vara förenlig med högt ställda hälso- och miljökrav liksom etiska krav. Som ett uttryck för den moderna biologins potential sker nu globalt inom jordbruks-, livsmedels- och läkemedelssektorerna stora satsningar i multinationella företag med stora resurser för forskning och utveckling. Den privata sektorn kan inte förväntas ta hela ansvaret för att dess forskning och utveckling är långsiktigt förenlig med samhällets mål om en hållbar utveckling. Det är därför angeläget att samhället stöder en grundläggande kunskapsuppbyggnad som ger både samhället och industrin möjligheter att utnyttja resultaten av den snabba utvecklingen och ger möjligheter att kritiskt följa och bedöma utvecklingen och agera mot en utveckling som inte är önskvärd från samhällets synpunkt. I detta perspektiv ökar också statens ansvar för forskning och utveckling som av företagen inte bedöms som kommersiellt intressant, t.ex. om ekologiskt hållbara produktionssystem och växtförädling för regionala behov. Detta gäller även för utvecklingsländers behov, eftersom dessa lider stor brist på resurser för att hantera sina stora miljö-, resurs- och försörjningsproblem. Regeringens strävan att främja en ekologiskt hållbar utveckling omfattar inte endast den nationella utvecklingen utan har en global dimension. Alla prognoser tyder på en fortsatt kraftig befolkningsutveckling, som den odlade jordbruksarealen inte kan öka i samma takt. Snarare tyder många rapporter på att försörjningsunderlaget dramatiskt försämras främst genom jordförstöring, bebyggelse och vattenbrist. Svensk forskning och svenskt utvecklingssamarbete har en viktig roll i att bidra till utveckling av både effektivt och miljöriktigt jordbruk och hushållning med mark- och vattenresurser. och andra industrialiserade länder har även ett ansvar att bidra till en hållbar jordbruksutveckling i utvecklingsländerna både som importörer av jordbruksprodukter från dessa länders arealer och som exportörer av överskottsproduktion på världsmarknaden. Detta är nödvändigt för att uppnå målet om en långsiktig livsmedelsförsörjningssäkerhet i ett internationellt perspektiv. De strategidokument och övrigt underlag som inlämnats belyser den stora bredden i kunskaps- och kompetensbehoven inom olika lantbruksvetenskapliga sakområden. Att tillgodose dessa behov är en utmaning för såväl det kommande för miljö, areella och samhällsbyggande som för SLU och andra universitet och högskolor. Regeringen har identifierat tre insatsområden av strategisk betydelse som bör bli föremål för särskilda satsningar: Funktionsgenomik, Risker med den moderna biologins utveckling samt Ekologiskt lantbruk. Dessutom redogörs för behov inom ett antal viktiga lantbruksvetenskapliga forskningsområden, där prioriteringar måste göras inom nuvarande resursram. Särskilda satsningar är världsledande inom delar av den lantbruksvetenskapliga funktionsgenomiken, t.ex. inom husdjursforskning och skoglig forskning. Funktionsgenomiken utnyttjar den i snabb takt ökande informationsmängden om olika däggdjurs, växters och mikroorganismers arvsmassa som gör att genernas funktioner kan detaljstuderas. Tillgången till dessa kunskaper förändrar drastiskt förutsättningarna för forskningen inom bl.a. växt- och husdjursförädling, växt- och skogsskydd och veterinärmedicin. Forskningsområdet lovar att ge fördjupade insikter on t.ex. fotosyntensen, varpå nästan allt liv på jorden vilar, liksom om djursjukdomars genetiska bakgrund. De möjligheter som kunskaper om dessa samband ger att styra processer i växter och även hos människor och djur öppnar helt nya möjligheter och i vissa fall även oroande perspektiv. För att hålla jämna steg med och andra industriländer i den vetenskapliga utvecklingen och kunna delta i internationellt forskningssamarbete, t.ex. inom EU och ha en beredskap , krävs betydande satsningar inom landet. Det gäller inte minst jordbruks- och livsmedelsområdet och miljöområdet, där säkerhets- och miljökrav kommer att kräva betydande kunskapsunderlag. Lantbruksvetenskaplig forskning omfattar viktiga delar inom den satsning på funktionsgenomik som regeringen föreslår på annan plats i denna proposition. Gentekniken kommer, i kombination med genombrotten inom funktionsgenomiken, att innebära kraftigt ökade möjligheter att modifiera växter, djur och mikroorganismer för bestämda syften. En viktig förutsättning för nyttjandet av kunskaperna är dock att den inte får innebära några oacceptabla risker för människors och djurs hälsa eller för miljön och att den även är förenlig med högt ställda etiska krav. För att säkerställa att utvecklingen inte innebär oacceptabla risker krävs forskning som ger underlag för de riskbedömningar som måste göras av tidigare oprövade organismer. Forskningen bör gälla både ekologiska och genetiska effekter av den modifierade organismen. Eventuella risker med genetiskt modifierade organismer i livsmedel behöver också klarläggas. Dessa forskningsbehov bör beaktas av forskningsrådet för miljö, areella näringar och samhällsbyggande inom ramen för den förstärkning som föreslås för rådet på annan plats i denna proposition. Ekologiskt lantbruk kännetecknas av en strävan mot hög grad av självförsörjning av foder och växtnäringsämnen inom gården. Lättlöslig handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel används inte utan ersätts av andra åtgärder. Inom djurhållningen läggs stor vikt vid sjukdoms- och parasitförebyggande åtgärder och vid att ge djuren möjligheter till ett naturligt beteende samt en i övrigt god djuromsorg. Regeringen anser att den ekologiska produktionen från en samhällelig utgångspunkt bl.a. är ett medel i arbete med att nå vissa av de nationella miljömålen och ett steg mot en uthållig utveckling av jordbrukssektorn. Forskningsområdet kräver att grundvetenskaplig kompetens inom naturvetenskapliga, samhällsvetenskapliga och ekonomiska discipliner integreras med mera produktionsinriktad forskning. På grund av forskningsområdets krav på flervetenskapliga och/eller tvärvetenskapliga ansatser, bör området stödjas med en särskild forskningssatsning. Regeringen föreslår därför i årets budgetproposition en särskild satsning på detta forskningsområde om . Prioriteringar inom jordbruksforskning En hållbar samhällsutveckling kräver en effektivare markanvändning, vilket innebär att produktionen på bästa sätt utnyttjar det enskilda fältets inneboende egenskaper utan att långsiktigt försämra dessa eller belasta andra ekosystem, grundvattnet eller atmosfären. Forskningen måste också inriktas på att sluta näringskretsloppen. Risken för spridning av eventuella smittor bör också beaktas. Fördjupade studier av kvävedynamiken i marken är nödvändiga särskilt med avseende på omsättningen av organiskt material. Kunskapen om fosfor är alltjämt otillräcklig som underlag för rådgivning till lantbrukarna. Effekterna av rötslam på odlade grödor måste noga analyseras med avseende på ämnen som kan äventyra människors och djurs hälsa. Problemen med markpackning och okontrollerad vittring är alltjämt stora. För att öka kunskapen om dessa processer behövs en fördjupad forskning innefattande ingående markfysikaliska och markkemiska studier, som bl.a. ger förutsättningar för ökad användning av prcisionsteknik i växtodlingen. Växtodlingen ska ske på ett sådant sätt att den biologiska mångfalden inte utarmas, utan snarare gynnas. Forskning om alternativa odlingssystem som uppfyller krav på ekologisk uthållighet skall därför bedrivas för att stödja bl.a. detta mål. Växtodlingen har alltjämt problem med växtsjukdomar, skadedjur och ogräs. Motmedlen har hitintills i huvudsak varit kemiska insatser i form av bekämpningsmedel samt olika skötselåtgärder. Det är angeläget att öka förståelsen av växternas egna försvarssystem och tolerans mot stress. Den moderna biologin och framförallt funktionsgenomiken erbjuder härvidlag stora möjligheter. Forsatt forskning är angelägen kring ogräsens biologi och bekämpning. Inom växthusodlingen och vid täckodling behövs ökad kunskap för kontroll av skadegörare. Kunskapsbristerna inom områdena biodling och pollination är stora och en bred kunskapsuppbyggnad är angelägen. En hög kvalitet på animaliska livsmedel grundläggs genom att djur med god genetisk bakgrund föds upp på ett sätt som befrämjar djurens hälsa. Också inom husdjursförädlingen erbjuder den moderna biologin nya möjligheter. Molekylär genetik och populationsgenetik knyts samman till nya kraftfulla verktyg för avkommebedömning och avel och funktionsgenomiken kan även här förväntas ge helt nya möjligheter. Avelsmålen skall innefatta inte enbart produktionsegenskaper utan även hälsoegenskaper som motståndskraft mot olika sjukdomar och hållbarhetsegenskaper. Ökade kunskaper om husdjurens ämnesomsättning och om foderkvaliteten är förutsättningar för ett framgångsrikt hälsoarbete. För att vara långsiktigt uthållig och etiskt försvarbar behöver djurhållningen utvecklas mot ett allt mindre beroende av antibiotika. Eftersom antibiotikaresistens hos bakterier är ett växande globalt problem behövs akut ökad kunskap om bakomliggande molekylära och ekologiska mekanismer och konsekvenserna av resistensutvecklingen. Zoonoser är smittsamma sjukdomar som kan överföras mellan djur och människor. Beredskap för och kunskap om zoonoserna är viktiga för folkhälsan, särskilt som risken för import av sjukdomar över gränserna ökar. Hög livsmedelssäkerhet innebär bl.a. minimalt upptag av toxiska ämnen från mark och vatten, frihet från läkemedels- och bekämpningsmedelsrester, förebyggande av mögelgifter (mykotoxiner) i växtodlingen och i vegetabiliska produkter, god infektionskontroll med minimal antibiotikaanvändning inom djurhållning och vattenbruk, kontroll och bekämpning av smittsamma djursjukdomar (zoonoser). En viktig uppgift för livsmedelsindustrin är att bevara de värden som livsmedelsråvarorna besitter från början och att tillföra nya värden i hela kedjan till konsumentprodukten. Det är mycket viktigt att öka kunskapen om råvarans egenskaper relativt processpåverkan i såväl nya som befintliga processer. Allmänhetens ökade intresse för hälsoeffekter av livsmedel har stimulerat också livsmedelsindustrin i denna riktning. För att kunna utveckla funktionella livsmedel krävs inte bara produktutveckling och karakterisering av produktens sammansättning, utan också möjligheter att testa dess effekter på människors hälsa och visa att det inte finns några negativa effekter av en längre tids konsumtion. Det är viktigt att förstå de mekanismer som är knutna till olika hälsoeffekter. Genteknik och bioteknik ger oanade möjligheter att påverka råvarusammansättning och tillverkningsprocesser liksom att utveckla nya produkter genom att kvantitet och egenskaper på stärkelse, proteiner, fetter och andra ingredienser kan modifieras i önskad riktning i växter. Eventuella risker med användningen av genetiskt modifierade organismer (GMO) i livsmedel måste noga studeras. Jordbruket och skogsbruket har en stor potential att producera förnybara råvaror för andra industrigrenar än livsmedelsindustrin och skogsindustrin. För att nya material ska få genomslag på marknaden måste de ha speciella fördelar jämfört med existerande material eller fylla behov där konsumenterna är villiga att betala en merkostnad. Miljö- och uthållighetsaspekter får här växande betydelse. Möjligheterna att med genteknik modifiera befintliga gagnväxter för produktion av nya intressanta råvaror är mycket stora. Regeringen har tillkallat en särskild utredare för att utarbeta ett förslag till en svensk hästpolitik. I uppdraget ingår bl.a. att bedöma behovet av stöd till forskning inom hästsektorn. Prioriteringar inom skoglig och skogsindustriell forskning Skogsbruket och skogsindustrin har stor betydelse för svensk ekonomi. Som skogsindustrination har en relativt omfattande skoglig och skogsindustriell forskning och utbildning. Grundläggande skogsvetenskaper har sin tyngdpunkt vid SLU medan grundläggande skogsindustriell forskning huvudsakligen bedrivs vid andra universitet och högskolor. Skogsindustrin har dessutom egen forskning inom företagen samt med staten gemensamt finansierad forskning vid institut med inriktning mot skogsbruk (, SkogForsk), träbearbetningsindustri (, Trätek) samt pappers- och massaindustrin (Skogsindustrins tekniska forskningsinstitut, STFI). Skogsekosystemforskning har stor betydelse för området skogsbrukmiljö. Svensk forskning om växthuseffekten är internationellt uppmärksammad och det är angeläget att den fortsatt kan spela en viktig roll i den vetenskapliga analysen av påverkan på klimatet och konsekvenser av detta. Kunskaper om processer i skogsmark, träd och ekosystem samt hur naturresursen utnyttjas och brukas kommer att ha stor betydelse för framtida åtgärder. Skog och ved har stor ekologisk betydelse för bevarande av biologisk mångfald och ett flertal s.k. nyckelbiotoper är knutna till skog. ekonomiska beroende av skogsproduktionen och pådrivande roll i miljöarbetet gör det angeläget att fortsatt utveckla skogsbruket. Forskning som ger vetenskapligt underlag till bevarandestrategier och skogsbruksåtgärder för hållbart nyttjande av skogen som resurs är därför angelägen. Skogarnas funktion i biogeokemiska och hydrologiska kretslopp uppmärksammas alltmer. Skogsekologisk forskning, inklusive försurningsforskning, har en stark ställning i , vilket gör det möjligt att delta i internationellt samarbete inom området. Ekologisk forskning kring skogsekosystemens funktioner och biogeokemi är därför motiverad. Skogsbeståndet i ökar, liksom i många andra länder. Ökningen av skogsproduktionen gör det möjligt att ta ökad miljö- , kultur-, och naturvårdshänsyn som skogen och skogsråvaran utnyttjas. Nyttjande av förnybara energikällor blir allt viktigare, inte minst med hänsyn till behovet att minska beroendet av fossila bränslen. Åtgärder bör grundas på goda kunskaper om skogsekosystemens uthålliga produktionsförmåga och roll i bevarandet av biologisk mångfald. utvecklade skogsskötselsystem måste nu kompletteras med uthålliga system för uttag av biobränsle samt system som klarar målen om biologisk mångfald, tätortsnära skogsbruk och ädellövskogsbruk. Det är angeläget att en sådan forskning också har naturvårds- , kulturvårds- och miljöskyddsaspekter som ingående viktiga komponenter. Forskningen har en roll för privatskogsbrukets utveckling men även för analys av konsekvenserna av det ökade antalet privatskogsbrukares agerande. Nyttjandet av skogar och skogsresurser kräver att ett flertal ofta motstridiga intressen kan förenas för att på bästa sätt nyttja denna naturresurs. Den skogliga forskningen har starka kopplingar med miljöpolitiken och jordbrukspolitiken. Forskningen är viktig för internationella överenskommelser om begränsning av utsläpp och skydd för natur- och miljövärden. har skogsnäringens forskningsbehov varit föremål för flera utredningar. Den senaste utredningen beskriver industrins situation, nuvarande forskning och även forskningens betydelse för den svenska skogsnäringens konkurrenskraft. Regeringen ser positivt på förslaget att fokusera medel till nationella nätverk med en bred sammansättning av kompetenser från etablerade forskningsmiljöer. Det är en angelägen uppgift för berörda myndigheter att i samverkan med övriga aktörer bidra till effektivisering och förnyelse inom områden där kan bygga upp konkurrenskraftiga forskningsmiljöer. har olika forskningsstiftelser, såsom , och Mistra (), tillkommit som viktiga finansiärer av forskning och utveckling för skogsnäringens behov, vad gäller såväl grundläggande som mera tillämpad forskning. Det är viktigt att det statliga forskningssystemets insatser på detta område i största möjliga utsträckning samordnas med dessa stiftelsers insatser. Svenska forskare inom området trä- och fiberforskning är ledande, bl.a. genom en tidig och mycket framgångsrik tillämpning av funktionsgenomiken på träd. Fortsatt satsning inom detta område är därför väsentlig. Övriga prioriteringar inom politikområdet Det finns ett behov av långsiktig kunskapsuppbyggnad om glesbygdens och landsbygdens omvandling. Forskningen bör fokusera på hur befolkning, företag och miljö reagerar på utvecklingen i omgivande strukturer. Inom området landsbygdsutveckling behövs nya sätt att identifiera och beskriva de möjligheter och problem som utmärker den moderna landsbygden i . Det finns anledning att anlägga ett genusperspektiv i dessa studier. De areella näringarnas roll att tillgodose estetiska, kulturella och sociala behov ökar starkt. Forskningen bör inriktas på att utveckla detta nya område i kombination med traditionell landsbygdsverksamhet. Landsbygdsforskningen i den västliga världen visar att det råder stora och ofta oförklarade variationer vad gäller dynamik mellan olika landsbygdsområden. Att söka förklaringar till sådan variation är en viktig forskningsuppgift. Småföretagande i landsbygdsmiljöer ställer ofta krav på entreprenörskap som bör studeras närmare som underlag för utveckling av landsbygden. har tillsammans med utarbetat ett forskningsprogram för den svenska fiskforskningen. ansvarar inom detta för tillämpad forsknings- och undersökningsverksamhet som rör yrkesfisket, fritidsfisket, fiskevården och vattenbruket medan ansvarar för grundläggande forskning och övrig tillämpad forskning. anger i sin forskningstrategi huvudmålen för rådets fiskforskning. Regeringen anser att dessa huvudmål är viktiga och delar bedömningen att de strategiska forsknngsfälten för att nå dessa mål är ekologi, fysiologi och genetik. forsknings- och undersökningsverksamhet är nödvändig för hållbar utveckling av fiskeresurserna i enlighet med nationell politik och internationella åtaganden. Förvaltningen sker främst av kommersiellt viktiga arter, av ekologiska nyckelarter och av fiskarter vars förekomst kan vara hotade. För att upprätthålla verksamhetens kvalitet behöver en kontinuerlig foU vidmakthållas. Det dynamiska samspelet mellan renar och vegetation liksom samspelet mellan renar, andra bytesdjur och rovdjur, där existensmöjligheterna för alla tre är i fara samt rennäringens samspel med t.ex. skogsbruk och annan markanvändning kräver fördjupad forskning. Prioriterade mål bör vara att maximera nyttan av använda betesresurser m.m. inom ramen för ekonomiskt och ekologiskt hållbara uttag. Renskötselns sociala och kulturella funktioner har avgörande betydelse för både renskötselns och den samiska kulturens långsiktiga överlevnad. Forskning kring hur dessa relationer ser ut bör prioriteras. Rennäringens nuvarande och potentiella betydelse för regional välfärd och attraktivitet via sekundära sysselsättningseffekter i andra näringar, service och besöksnäringar är praktiskt taget okänd. Att klarlägga dessa relationer och anvisa vägar för vidareutveckling bör ges hög prioritet. För att uppnå största möjliga nytta är det av stor vikt att den statligt finansierade forskningen inom området koordineras med den FoU- verksamhet som bedrivs med stöd av olika finansieringskällor. Viltforskningens syfte är att utveckla och förmedla kunskaper som behövs för ett uthålligt nyttjande och en god förvaltning av landets viltbestånd. är en av de viktigare myndigheterna i tillämpningen av regleringar och viltforskningen spelar en viktig roll för att de ska kunna följas. Forskningen är i huvudsak naturvetenskaplig, men ett begränsat utrymme har även givits viss samhällsvetenskaplig forskning till stöd för viltförvaltningen. Regeringen anser att även fortsättningsvis bör disponera medel ur Jaktvårdsfonden. för miljö, lantbruk och samhällsplanering bör dock i samråd med och berörda intressenter utreda hur de olika forskningsbehoven inom området skall tillgodoses och hur kontakten mellan grundläggande och åtgärdsinriktad forskning skall säkerställas. 10.8 Forskning om kultur och medier Regeringens bedömning: Det finns ett uttalat behov av kunskapsuppbyggnad och forskning inom museiområdet. Regeringen föreslår i budgetpropositionen att anvisas för en museipedagogisk satsning som bland annat innefattar insatser för erfarenhetsutbyte, metodutveckling och forskning. Kulturområdets forskning och utvecklingsarbete Sektorsforskningen inom kulturområdet spänner över ett vidsträckt område som inte bara innefattar konstarter, kulturarv eller kulturinstitutioner utan även grundläggande värderingar och förhållningssätt. , som även fördelar medel för forskning och utveckling vid ansvarsmuseerna, , och Språk och folkminnesinstitutet har anvisade medel för verksamhetsforskning och utvecklingsarbete inom kultursektorn. har i uppgift att bl.a. följa utvecklingen och ge ett samlat underlag för den statliga kulturpolitiken. skall även verka för samordning. är central förvaltningsmyndighet för kulturmiljön och kulturarvet. Språk och folkminnesinstitutet har bl.a. till uppgift att samla in, bevara, vetenskapligt bearbeta och ge ut material om dialekter, folkminnen, folkmusik, ortnamn och personnamn. Flera av myndigheterna har ett etablerat internationellt samarbete med universitet, högskolor och andra myndigheter. Inom ramen för EU:s femte ramprogram för forskning och utveckling (1998 2002) finns flera tematiska program som innehåller delområden för kulturområdet bl.a. Morgondagens stad och kulturarvet och Multimediainnehåll. Det är angeläget att myndigheterna inom kulturområdet i ökad utsträckning stimuleras till ett ökat deltagande i olika internationella sammanhang, bl.a. inom ramen för EU:s ramprogram för forskning och utveckling. Institutionerna bedriver av tradition ett omfattande forsknings och utvecklingsarbete och kunskapsuppbyggnad inom sina kärnämnen. Flera av insatserna har karaktären av långsiktiga nationella åtaganden. Dessa insatser är av stor betydelse för universitetsforskningen eftersom det handlar om t.ex. grundläggande materialbearbetning som är en förutsättning för vidare grundforskning. Kulturarvsinstitutionernas, i synnerhet museernas, forskning är starkt knuten till samlingarna vilket gör att deras roll som kunskapsuppbyggare knappast kan ersättas av andra. Ansvarsmuseernas forskning inriktas i huvudsak på museernas uppgifter att vårda samlingarna, göra dem tillgängliga för forskning, utföra dokumentationsarbete samt bedriva utåtriktad verksamhet. Ansvarsmuseerna har i egenskap av expertorgan till uppgift att tillhandahålla specialiserad kunskap till andra museer och till samhället i övrigt. har kulturarvsinstitutionernas betydelse i samhället uppmärksammats. Från att ha haft som enda uppgift att samla in, vårda, bevara och tillgängliggöra det som uppfattades som ett objektivt kulturarv växer nu kraven, såväl internt som externt, på att institutionerna också aktivt skall medverka i samhällsdebatt och normbildning. Denna utvecklade syn på kulturarvsinstitutionernas betydelse innebär också att kraven på forskningen förändras. Humanistisk samhällsvetenskapliga forskningsrådet () gavs 1997 i uppdrag att utreda och föreslå åtgärder för uppbyggnad och utveckling av sektorsforskningen inom kulturområdet. I den slutrapport som presenterades efterlyser en tydligare samverkan mellan kultursektorn och universitetsforskningen, liksom att de tvärvetenskapliga forskningsinsatserna bör utvecklas. anser även att ett nytt forskarämne, museivetenskap, bör införas och att forskningsmedlen till museisektorn bör ökas så att det står i paritet med övriga verksamhetsområden inom kulturarvsområdets sektorsforskning. Vidare föreslås att medel bör avsättas för museivetenskaplig forskning i form av ett särskilt, tidsbegränsat ramprogram vid . För att stärka forskningens status vid myndigheterna föreslår slutligen att det inrättas särskilda forskartjänster samt att medarbetare utan forskarkompetens ges möjlighet till forskarstudier. Kultursektorns forskning skall tillgodose de egna behoven av kunskapsuppbyggnad bl.a. när det gäller kompetensförsörjning och frågor om vård och bevarande av samlingar.