prop · GP0314 · 2001-10-18 00:00:00 — tillsyn/kontroll över att lagarna efterlevs skapar också förutsättningar för en konkurrens på lika villkor mellan företagen, vilket även det är ett Att åstadkomma detta är en avgörande framtidsfråga inom gemenskapen. Det är en självklar roll för det allmänna att se till att lagstiftningen till skydd för konsumenterna efterlevs och att en god ordning på marknaden För att den offentliga tillsynen skall fungera inom EU:s gemensamma marknad krävs dels en effektiv marknadskontroll och Skr. 2001/02:148 lagtillämpning i varje land, dels ett väl fungerande samarbete mellan ansvariga organ i medlemsstaterna. Nätverk för sådant samarbete har kommit till stånd när det gäller gränsöverskridande marknadsföring (, IMSN), produktsäkerhet () och livsmedel (Food , FLEP). Svenska myndigheter har sedan starten spelat en aktiv roll i samarbetet. har rådet genom ett beslut inrättat ett europeiskt rättsligt nätverk på privaträttens område (2001/470/EG). Frågan om ett intensifierat samarbete har hög prioritet inom EU. Sålunda innehåller det nya direktivet om allmän produktsäkerhet (se 5.1.1) bestämmelser om förstärkt samarbete på området produktsäkerhet. De idéer om en ny metod för marknadsrättslig lagstiftning som kommissionen lagt fram i grönboken om konsumentskyddet i EU förutsätter också ett utbyggt samarbete mellan medlemsstaterna för att skapa större samstämmighet i fråga om normer och praxis rörande marknadsföring etc. inom hela gemenskapen (se 4.2, 5.2.1, 5.2.4). Med sin omfattande erfarenhet av marknadskontroll och praktisk lagtillämpning bör fortsätta att stödja och delta aktivt i detta samarbete med syftet att konsumenter verkligen skall få den starka ställning som lagstiftningen avser att ge. bör verka för att grunden för samarbetet skall finnas i en rättsakt. Det bör påpekas att behovet av effektiv marknadskontroll kommer att bli ännu mer uttalat med den förestående utvidgningen av gemenskapen. har marknaden på många områden blivit allt mer global. Mot den bakgrunden bör verka för att samarbetet för att komma till rätta med oönskad marknadsföring etc. bedrivs effektivt också i relation till länder och marknader utanför EU. Det är angeläget att de sanktioner som är förknippade med marknadsrättsliga regler är verkställbara över hela unionen. När exempelvis en i meddelad dom ålägger ett företag som handlat i strid mot marknadsförings- eller produktsäkerhetsregler att betala ett vite, är det dock osäkert om den kan verkställas i en annan medlemsstat. Detta är en svaghet i konsumentskyddet som bör söka få undanröjd. Det är viktigt att medlemsstaterna i största möjliga utsträckning genomför den konsumentskyddande lagstiftningen på likartat sätt. har kommissionen i flera fall inbjudit till samråd på genomförandestadiet. Enligt vår uppfattning är det önskvärt att sådana samrådsmöten hålls systematiskt. Vad som här sagts om offentlig tillsyn över marknaden minskar inte betydelsen av att konsumenterna själva eller genom sina organisationer agerar för att hävda sina intressen, med rättsliga eller andra medel. Konsumenternas eget agerande med stöd av t.ex. civilrättslig lag kan ge effekter för hela konsumentkollektivet och är dessutom ett uttryck för behövligt konsumentinflytande i en marknadsekonomi (se vidare 4.4). Även näringslivets egna åtgärder för att säkerställa att företag uppträder ansvarsfullt på marknaden har självfallet betydelse i sammanhanget. Mål och inriktning: skall verka för en utökad och systematisk konsultation av konsumentföreträdare inom berörda politikområden på EU-nivå och för att konsumenterna skall kunna påverka villkor och förhållanden på marknaden. skall också verka för att reglerna om finansiellt stöd på EU-nivå bättre anpassas till konsumentorganisationernas situation. Konsumentinflytande handlar både om att påverka politiska beslut och om att påverka företagens agerande på marknaden. Aktiva konsumenter kan genom medvetna köpval och genom att hävda sina rättigheter bidra till att forma marknaden och främja en sund konkurrens. En fungerande konkurrens bidrar till effektivitet i produktion och distribution, vilket i sin tur ger utrymme för press på priserna och annat som konsumenterna efterfrågar, t.ex. service och kvalitet. För att konsumenterna skall kunna vara starka aktörer, vilket en väl fungerande marknadsekonomi förutsätter, krävs att de har kunskaper om utbudet och om sina rättigheter. Dessa frågor berörs framför allt i avsnitt 4.3, 4.5, 5.2.1 och 5.2.2. I detta avsnitt kommer konsumenternas möjligheter till påverkan genom sina organisationer att behandlas. Artikel 153 i EG-fördraget föreskriver att gemenskapen skall bidra till att främja konsumenternas rätt att organisera sig för att tillvarata sina intressen. För att leva upp till denna bestämmelse uppställde kommissionen i sin handlingsplan för åren 1999 2001 ett övergripande policymål som gick ut på att konsumenterna skulle få en starkare röst inom EU. Konkreta åtgärder som vidtagits från kommissionens sida för att uppnå detta har bl.a. varit att stödja konsumentorganisationer finansiellt och ge administrativt stöd vid internationella möten med konsumentföreträdare. Kommissionen har också givit den rådgivande en mer aktiv roll. Kommissionen har vidare sökt främja en dialog mellan konsument- och näringslivsrepresentanter. En dialog mellan konsumentföreträdare och representanter från banksektorn har lett fram till en överenskommelse om vilken förhandsinformation som krävs vid bostadslån (se 5.2.5). Ett annat område där dialog enligt kommissionen kan spela en stor roll är elektronisk handel (se 5.2.4). Andra åtgärder som kommissionen nu anser vara nödvändiga är dels att ge utbildning och stöd åt konsumentföreträdare, dels att säkerställa att konsumentorganisationer i tillräcklig utsträckning deltar i de olika organ som är rådgivande till kommissionen. I den tidigare nämnda grönboken om det framtida konsumentskyddet föreslås ett större inflytande för konsumentföreträdare och andra intressenter när det gäller utformningen av spelregler för marknaden i olika avseenden (se 5.2.1). Detta ligger också i linje med förslagen i kommissionens vitbok om styrelseformerna i EU (KOM (2001) 428). De åtgärder kommissionen vidtar för att öka konsumentinflytandet bör i princip stödjas. För att uppnå regler av god kvalitet är det viktigt att alla marknadens parter aktivt konsulteras under beslutsprocessen. Det är angeläget att konsumenternas åsikter blir hörda inom alla kommissionens direktorat. Därutöver anser regeringen att en systematisk konsultation med konsumentföreträdare bör ske inom ramen för rådets arbete. På så sätt kan även medlemsstaterna få del av en mer samlad bedömning av vilka frågor konsumentföreträdare inom EU uppfattar som mest centrala. anordnade i egenskap av ordförande i rådet ett seminarium för europeiska konsumentorganisationer. Seminariet, som delfinansierades av kommissionen, hölls i direkt anslutning till det tidigare nämnda informella mötet i mellan inre marknads- och konsumentministrarna. En representant från seminariet inbjöds att framföra organisationernas synpunkter direkt till ministrarna på mötet. Detta uppskattades av alla berörda. bör verka för att liknande initiativ tas av kommande ordförandeskap. För att konsumentorganisationerna skall kunna hävda sina intressen krävs att det är lätt att följa frågornas behandling i medlemsstaterna och inom EU:s institutioner. Förbättringar i detta avseende har uppnåtts genom de nya reglerna om handlingsoffentlighet i , rådet och kommissionen. En viktig roll för konsumentorganisationerna är, förutom att påverka politiska beslut, också att på rättsliga eller andra sätt få till stånd förbättringar på marknaden när det gäller konsumenternas villkor. I ett vidare perspektiv kan konsumentorganisationerna utöva påverkan när det gäller frågor som rör etik, långsiktigt hållbara konsumtions- och produktionsmönster och global rättvisa. Det kan bland annat gälla globala miljöfrågor, genmodifiering och läkemedel. En sådan påverkan kan leda till förändringar som går vida längre än vad som kan uppnås med enbart lagstiftning eller politiska beslut. Det är angeläget att stödja konsumentorganisationerna också i detta. Konsumentorganisationer spelar vid sidan av konsumentmyndigheter en viktig roll inom standardiseringsarbetet genom att framhålla konsumentaspekter avseende bl.a. säkerhet, funktion och miljöegenskaper hos produkter (se 5.1.1). För att konsumentorganisationerna skall kunna utöva inflytande är det nödvändigt att de beviljas offentliga medel. Kriterier för kommissionens beviljande av stöd dels till europeiska konsumentorganisationers verksamhet, dels till projekt som genomförs av konsumentorganisationer eller offentliga organ, ställs upp i beslutet om en allmän ram för gemenskapens verksamheter till förmån för konsumenter (1999/283/EG). omfattar åren 1999 2003. Europeiska konsument- organisationer som beviljats finansiellt stöd är bl.a. BEUC (Européen des Unions de Consommateurs), AEC () och ANEC (Association de Normalisation Européenne pour les Consommateurs). Kommissionen har i sin lägesrapport (KOM (2001) 486 slutlig) beträffande den allmänna ramen för gemenskapens verksamheter till förmån för konsumenter konstaterat att antalet projektansökningar minskat gradvis . En förklaring är enligt kommissionen att det numera görs en hårdare precisering av vilka typer av projekt som kan få stöd, liksom kravet på medfinansiering. En annan förklaring kan vara den långa väntetiden innan konsument- organisationerna får besked om de beviljats projektmedel eller inte. kan vara svårt och dyrt för konsumentorganisationerna att hålla Skr. 2001/02:148 beredskap. avser mot denna bakgrund att verka för att kriterierna för beviljande av finansiellt stöd bättre anpassas till organisationernas situation när ett nytt beslut om en allmän ram skall tas fram. Mål och inriktning: Det är ett gemenskapsintresse att konsumenterna har bra kunskaper när de agerar på den inre marknaden. skall därför verka för bättre utbildning, vägledning och information. Insatserna på EU-nivå bör främst avse ett systematiskt erfarenhetsutbyte. De särskilda insatser som vidtas på EU-nivå bör ha en stark nationell och lokal förankring. Förutom genom en väl fungerande lagstiftning stärks konsumenternas ställning på marknaden genom att de har kunskap om sina rättigheter och skyldigheter och om förhållandena på marknaden. Konsumenterna behöver kunskaper för att rationellt kunna utnyttja mångfalden av varor och tjänster på en gemensam marknad, liksom informationssamhällets möjligheter. Kunskapsförmedling till konsumenter, inte minst ungdomar, är följaktligen en förutsättning för att skall lyckas leva upp till målet att vara en kunskapsbaserad ekonomi. Kunskap nås effektivt genom utbildning samt vägledning och information. En viktig kunskapskälla är information från företagen (se 5.2.1). I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande ingår konsumenternas rätt till utbildning i den övergripande målsättningen för konsumentskyddet inom EU (artikel 153). För att uppnå detta har kommissionen initierat en rad utbildnings- och informationsinsatser. Kommissionen har bl.a. utvecklat de s.k. Euroguichet-kontorens verksamhet. Ett sådant kontor, med namnet , finns också i . Dessa kontor ger allmän information till konsumenter om deras rättigheter inom EU. Kommissionen har vidare bedrivit informationskampanjer, senast om livsmedelssäkerhet, samt gett ut informationsmaterial om konsumentfrågor. Slutligen har kommissionen främjat ett utbyte av erfarenheter mellan medlemsstaternas myndigheter och konsumentorganisationer. Trots att det är ett betydande gemenskapsintresse att konsumenterna har bra kunskaper när de agerar på den inre marknaden, är det ändå på den nationella nivån som de flesta utbildningsinsatser kan bli mest effektiva. Konsumentorganisationer, konsumentmyndigheter m.fl. spelar här en viktig roll för att förmedla kunskap och via Internet göra relevant information tillgänglig för konsumenterna. För att höja kompetensnivån när det gäller konsumentfrågor i är det viktigt med ett erfarenhetsutbyte mellan medlemsstaterna och deras myndigheter, genom att medlemsstaterna kan få del av varandras Erfarenheter och resultat från varuprovningar samt övriga marknadsöversikter är I den mån informationsinsatser görs från kommissionens sida är det för Skr. 2001/02:148 att de skall få ett bra genomslag viktigt att de har en stark nationell och 4.6Ett förstärkt genomslag för konsumenternas intressen Mål och inriktning: skall verka för att konsumenternas intressen får genomslag i EU-institutionernas arbete och för att de tillvaratas inom ramen för övriga politikområden. Kunskap om konsumenternas förhållanden och om marknaden bör inhämtas systematiskt som underlag för prioriteringar på konsumentområdet. Ett självständigt och integrerat politikområde Som förut berörts införde Amsterdamfördraget flera förändringar som har betydelse för europeisk konsumentpolitik. Allmänt kan sägas att ändringarna innebär en mer vittgående målformulering när det gäller vad gemenskapen skall uppnå på konsumentområdet (artikel 153). Det har gjorts tydligt att konsumentfrågorna skall behandlas som ett självständigt politikområde och således inte enbart ses som en del av genomförandet av den inre marknaden. Detta är viktigt för att konsumentfrågorna skall behandlas i tillräcklig utsträckning på EU-nivå och för att arbetet skall få ett tydligt konsumentperspektiv. Att så sker gynnar den inre marknadens funktion. Att konsumenternas intressen långsiktigt bör sammanfalla med företagens bekräftades för övrigt vid det informella mötet mellan inre marknads- och konsumentministrarna i (se 4.1). Den politiska markering som ändringarna i EG-fördraget innebär skall inte underskattas. Den kan ha stor betydelse för det praktiska arbetet och därmed för konsumenternas vardag. Vikten av att konsumentpolitiken har en självständig roll framhölls i konsumentorganisationernas uttalande till ministrarna vid mötet i (se 4.4). En viktig fråga i sammanhanget är hur hanteringen av de konsumentpolitiska frågorna organiseras inom institutionerna. Att konsumentfrågorna behandlas inom ramen för ett eget generaldirektorat inom kommissionen bidrar till att ge dem tyngd. Rådets arbete förbereds när det gäller konsumentpolitik av en arbetsgrupp som enbart hanterar konsumentfrågor, vilket är ägnat att säkerställa att konsumentaspekterna bereds på ett rättvisande sätt i medlemsstaterna. har det fördelar att konsument- och inre marknadsfrågor nu sammanförts till en och samma rådskonstellation, eftersom konsumenternas intressen på den inre marknaden därmed lättare kan komma i fokus. Även andra fördragsändringar än den nämnda har betydelse för ett förstärkt konsumentpolitiskt genomslag. Artikel 153 stadgar att konsumentskyddskravet skall beaktas vid utformningen och genom- förandet av gemenskapens övriga politik och verksamhet. Vidare stadgar artikel 95.3 att inte bara kommissionen utan även rådet och skall sträva mot en hög konsumentskyddsnivå när regler beslutas för den inre marknaden. Med tanke på konsumentområdets horisontella karaktär är det viktigt Skr. 2001/02:148 att säkerställa att konsumentaspekterna beaktas tillräckligt inom ramen för övriga berörda politikområden. Detta gäller inte enbart konsumentskydd i snäv bemärkelse utan även konsumentpolitiska satsningar i övrigt, t.ex. åtgärder som underlättar konsumenternas val av varor och tjänster, hushållens resursanvändning och ett miljömedvetet beteende. I syfte att integrera konsumentfrågor i det praktiska arbetet inom andra politikområden avser kommissionen att inom sig inrätta en övergripande arbetsgrupp för konsumentpolitik. För att uppnå att konsumentintressena beaktas systematiskt avser kommissionen vidare att genomföra regelbundna konsekvensanalyser och utvärderingar som särskilt inkluderar konsumentaspekter. Därutöver avser kommissionen att stärka samarbetet i konsumentpolitiska frågor inom särskilda områden. I sammanhanget har transport, energi, finansiella tjänster och internationell handel nämnts. Dessa områden är viktiga men vi vill understryka vikten av att konsumenternas intressen kommer fram tydligare också inom jordbrukspolitiken och när det gäller ekologiskt hållbara konsumtions- och produktionsmönster. Bättre kunskap om konsumenternas förhållanden och om marknaden Som underlag för gemenskapens konsumentpolitiska prioriteringar krävs utvecklad kunskap om konsumenternas situation och om marknaden och dess funktionssätt. Denna kunskap skulle kunna förbättras inom EU genom bl.a. ett samarbete mellan medlemsstaterna. Ett forum för mer systematiskt utbyte av erfarenheter borde kunna göra nytta i detta sammanhang. bör verka för att kommissionen tar initiativ i linje med detta. I många fall behöver de konsumentrelaterade frågorna analyseras mer på djupet och därför bli föremål för forskning. Frågorna kan sträcka sig från ekonomi och juridik till beteendevetenskap, teknik och miljövetenskap. Forskningen kan visa hur samhällsutvecklingen kan påverka konsumenternas situation och peka på omständigheter som försvårar eller underlättar för dem att agera på marknaden. Forskningen kan belysa olika lösningar och visa på reformbehov. Regeringen behandlar dessa frågor i sin proposition Handlingsplan för konsumentpolitiken 2000 2005 (se avsnitt 2). Där sägs bland annat att begreppet konsumentforskning allmänt sett inte är särskilt väl etablerat inom EU, men att det inom ramen för EU:s s.k. ramprogram för forskning givits stöd till forskning om livsmedel, kost och hälsa inom ramen för temat livskvalitet och förvaltning av levande resurser. I det nya ramprogrammet för forskning och utveckling 2006 ges prioritet bl.a. åt säkra livsmedel och hälsorisker, hållbar utveckling samt medborgarna och EU:s styrelseformer. Åtminstone inom ramen för de två första av dessa temaområden bör det vara möjligt att stödja forskning som har ett konsumentperspektiv. Konsumentintressen på specifika områden Mål och inriktning: skall verka för en effektiv marknadskontroll och ett utvecklat skadeförebyggande arbete i . Ett ökat konsumentinflytande i europeisk och internationell standardisering är angeläget. Barns säkerhet bör ges hög prioritet. Det är vidare viktigt att tjänsters säkerhet blir föremål för gemenskapslagstiftning. Eftersom den fria rörligheten av varor och tjänster innebär att konsumenterna kan erbjudas varor och tjänster från hela unionen, behövs gemensamma regler för att säkerställa att varorna och tjänsterna är säkra. Det nya direktivet om allmän produktsäkerhet (2001/95/EG) innebär en klar förbättring av konsumentskyddet. Direktivet föreskriver uttryckligen att tillverkare och distributörer bara får släppa ut säkra konsumentprodukter på marknaden. Direktivet ställer vidare upp bestämda krav på medlemsstaternas marknadskontroll och på kännbara sanktioner mot företag som inte följer säkerhetskraven. Dessutom förstärks möjligheten att återkalla farliga varor. Företagen blir skyldiga att informera tillsynsmyndigheten när de upptäcker att deras varor inte är säkra. Ett system skall skapas för snabbt informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen för att möjliggöra akuta åtgärder när så behövs. I avsnitt 4.3 betonas vikten av en effektiv bevakning av marknaden. Detta gäller i hög grad marknadskontrollen på produktsäkerhetsområdet. Den måste ske systematiskt, och den måste också vara synlig för marknadens aktörer. Dessvärre måste marknadskontrollen inom gemenskapen generellt sett sägas vara eftersatt, vilket illustreras bl.a. av att tillverkare ofta använder CE-märket felaktigt. Detta skapar osäkerhet bland konsumenter och företag om den inre marknadens förmåga att tillhandahålla säkra varor och skapa konkurrensneutralitet. Från såväl konsument- som handelspolitisk synpunkt är det därför positivt att det nya direktivet om allmän produktsäkerhet skärper kraven på marknadskontroll inom varje medlemsstat och på gemensam nivå. I propositionen Handlingsplan för konsumentpolitiken 2001 2005 (se avsnitt 2) aviseras en översyn av produktsäkerhetslagen (1988:1604) med anledning av det nya direktivet. , som har en aktiv roll i det hittillsvarande samarbetet mellan produktsäkerhetsorgan, bör aktivt stödja ett utbyggt samarbete på detta område. Samarbetet bör också omfatta länder utanför EU. Det kan nämnas att regeringen avser att tillsätta en utredning om Skr. 2001/02:148 marknadskontrollen i . Utredningen skall föreslå åtgärder för att förstärka den kontroll som utförs i . Avslutningsvis vill vi peka på ytterligare en fråga. När konsumenterna beställer varor direkt från andra EU-länder eller länder utanför EU via Internet finns det inte någon importör som är ansvarig för att produkterna uppfyller reglerna om kemikaliesäkerhet. Denna aspekt är viktig att bevaka. Skador är ett stort folkhälsoproblem. Det är därför en viktig uppgift att utforma skadesäkra miljöer och produkter. Ett systematiskt skadeförebyggande arbete bygger på kunskaper om vilka olyckor som inträffar, hur olyckorna skett, vilka grupper av konsumenter som drabbats och hur man förändrar eller påverkar beteenden, produkter och miljöer. I olika länder i genomförs ett stort antal skadeförebyggande informationskampanjer med varierande resultat. Ytterst få av dessa åtgärder, som ofta genomförs till betydande kostnader, har samordnats med motsvarande projekt i andra europeiska länder. Framgångsrika säkerhetskampanjer kräver tid och stora ekonomiska insatser och bör därför i större utsträckning genomföras gemensamt av flera länder inom unionen. bör verka för ett utvecklat samarbete om skadeförebyggande information. Kontinuerliga data om olyckor och skador samt kunskap om på vilket sätt olika produkter och tjänster förorsakar eller medverkar i olycksförloppen, är nödvändiga för att det skall vara möjligt att långsiktigt höja produktsäkerheten. bör därför verka för ett utvecklat skaderapporteringssystem i . Frågan om att förstärka den svenska skaderapporteringen och ge bättre underlag för preventiva insatser och för utvärderingen av dessa bereds inom ramen för arbetet med en kommande proposition om mål för folkhälsan. Den s.k. nya harmoniseringsmetoden (New Approach) innebär att de väsentliga produktsäkerhetskraven formuleras i direktiv på gemenskapsnivå medan utformningen av detaljreglerna överlämnats till de centrala europeiska standardiseringsorganen (Comité Européen de Normalisation), Cenelec (Comité Européen de Normalisation Electrotechnique) och ETSI (). Kommissionen ger efter att ha hört medlemsstaterna dessa organ i uppdrag att precisera de övergripande säkerhetskraven i direktiven. Tillämpningen av standarderna är frivillig men en produkt som uppfyller föreskriven standard förutsätts uppfylla direktivens säkerhetskrav. Standarder har därmed fått en central betydelse i gemenskapens produktsäkerhetsarbete. Den nya harmoniseringsmetoden har bidragit till att arbetet med produktsäkerhet har kunnat effektiviseras som säkerheten höjts. Det har dock funnits problem som delvis haft sin grund i att säkerhetsnivåerna ibland varit dåligt preciserade i direktiven eller i uppdragen till standardiseringen. Det är därför av största vikt att säkerhetsnivåerna preciseras tydligt av de politiska organen och att standardiseringen endast ger ett tekniskt innehåll åt säkerhetsnivåerna. För att inte låsa teknikutvecklingen bör innehållet i standarderna uttryckas som funktionella krav. Medlemmar i de europeiska standardiseringsorganen på central nivå är de nationella standardiseringsorganen inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och i vissa kandidatländer. Arbetet i de europeiska organen sker genom de nationella medlemmarna och en europeisk standard fastställs efter omröstning bland de nationella medlemmarna. Det är viktigt att myndigheterna aktivt medverkar i standardiseringsarbetet eftersom de har relevanta kunskaper på produktsäkerhetsområdet.