prop · GP0372 · 2001-12-06 00:00:00 — Avsikten vid införandet var att bestämmelsen skulle tillämpas vid alla framtida överlåtelser avbeslutsbefogenheter med anledning av medlemskapet i EU.Som ovan har framgått har det dock alltsedan Amsterdamfördragets tillkomstframförts synpunkter på att utvecklingen inom EU gått mot en mindre striktuppdelning mellan pelarna och att lydelsen av 10 kap. 5 § första stycket RFborde ses över. Även har konstaterat attfördragsutvecklingen på flera olika sätt gått mot en mindre strikt uppdelningmellan en gemenskapsdel och övriga delar av unionssamarbetet. Denna uppfattningdelas av t.ex. den vid somanför att det synes allt svårare att göra någon principiell skillnad mellan deträttssamarbete som sker inom ramen för första respektive tredje pelaren. vid framhåller att detmot bakgrund av utvecklingen inom EU ter sig motiverat att ändra paragrafenslydelse. anser härutöver att de förarbetsuttalanden somgjordes i samband med tillkomsten av 10 kap. 5 § första stycket RF inte längreger en fullt rättvisande bild av samarbetet i EU:s olika pelare (s. 244).Även om det står helt klart att samarbetet i andra och tredje pelaren ärmellanstatligt delar regeringen och remissinstansernasuppfattning att utvecklingen av samarbetet inom EU har lett till attskillnaderna mellan framför allt första och tredje pelaren har minskat. Detfinns anledning att utgå från att denna utveckling kommer att fortsätta och attsamarbetet härigenom kommer att förändras. Regeringen vill särskilt peka på attmedlemskapsförhandlingar har inletts med tio länder i Central- och Östeuropasamt dessutom med och . Härutöver har erkänts status somkandidatland, men medlemskapsförhandlingar med detta land har inte inletts.Det går inte att förutse hur samarbetet i unionen kommer att se utmen det ligger nära till hands att anta att den förestående utvidgningsprocessen i vart fall kommer att leda till förändringar och krav på effektivarebeslutsformer i andra och tredje pelaren. Till detta kommer att världs- ochsamhällsutvecklingen i stort är sådan att ett samarbete som det inom unionenmåste utvecklas och förändras för att nya och förändrade krav skall kunnauppfyllas. Som exempel kan nämnas att de utförda terrordåden i ställer höga krav på ett effektivt och samlat agerande från EU:s sida närdet gäller terroristbekämpning. Mycket talar för att dessa krav kankomma att bli ännu större.Vidare har medlemsländerna kommit överens om att en ny regeringskonferens skallhållas . Konferensen skall bl.a. behandla hur man skall kunnaavgränsa EU:s och medlemsstaternas behörighet samt hur de nationella parlamenten skall kunna involveras mer i EU:s arbete.Härutöver har anfört att regeringen med all kraft bör verkaför att EU skall tillträda (bet. 2000/01:KUU1, rskr.2000/01:200). finns inte någon formell möjlighet varken för EGeller EU att ansluta sig till . En sådan anslutning kräverfördragsändringar, bl.a. för att relationerna mellan i i skall ut.Det är angeläget att även i fortsättningen kan följa med och ta en aktiv del i EU:s utveckling. Som har framgått kan redan nu förutses att samarbetetinom den närmsta framtiden kommer att förändras bland annat genomregeringskonferensen och genom den förestående utvidgningen. Detframstår som sannolikt att förändringarna kommer att förutsätta att det ärmöjligt att överlåta beslutanderätt inte bara när det gäller den första pelaren- EG - utan också inom området för andra och tredje pelaren. Som har nämnts ovan kommer även en anslutning till att kräva fördragsändringar.Det kan inte uteslutas att även dessa ändringar kommer att förutsättaöverlåtelse av beslutanderätt inom området för andra och tredje pelaren.Enligt regeringens mening talar redan detta för att det finns anledning att nuändra 10 kap. 5 § första stycket RF.Härtill kommer att grundlagsbestämmelsen, som är av central konstitutionellbetydelse, inte bör vara utformad på ett sådant sätt att återkommandetolkningsproblem uppstår. I de fall en ändring i de grundläggande fördragen -som är till fördel och som vi därför vill acceptera - föranlederöverlåtelse av beslutanderätt, är det angeläget att överlåtelsen tydligt fallerinom ramarna för det som faktiskt är möjligt att överlåta. Även om det enligtregeringens uppfattning står helt klart att de ändringar som har gjorts genomNicefördraget inte innebär att beslutanderätt överlåts till EU - utan endasttill EG - är det av allmänna och principiella skäl inte tillfredsställande attdet alls har kunnat ifrågasättas om är förenligt med 10 kap. 5 §första stycket RF. Regeringen vill här särskilt peka på vad Justitiekanslern har anfört i sitt remissyttrande över Nicefördraget.Sammantaget anser regeringen att övervägande skäl talar för att 10 kap. 5 §första stycket RF nu bör ändras så att beslutanderätt kan överlåtas inom ramenför allt samarbete i EU.Förutsättningar för överlåtelse av beslutanderättFörfattningsutredningen har föreslagit att ytterligare en uttryckligförutsättning för överlåtelse av beslutanderätt skall införas i bestämmelsen,nämligen att beslutanderätten inte rör principerna för statsskicket. Förslagethar ifrågasatts av flera remissinstanser. Regeringen utvecklar i det följandesin syn på frågan.Regeringsformens bestämmelser om statsskickets grunder sätter en gräns för vilka ytterligare beslutsbefogenheter som utan grundlagsändring kan överlåtas tillett mellanfolkligt samarbete. Regeringsformen återspeglar och vilar nämligen pådet förhållandet att det egna landet är en suverän stat med ett demokratisktstatsskick. Detta klargörs redan i dess första kapitels första paragrafs förstamening där det stadgas att "All offentlig makt i utgår från folket".Denna princip om folksuveränitet sätter en gräns för utvecklingen av samarbeteti EU på så sätt att det skulle strida mot regeringsformens nuvarandebestämmelser om det svenska statsskickets grunder om EU t.ex. utvecklades federation där medlemsstaterna är delstater och där ett direktvaltEU-parlament har den avgörande lagstiftningsmakten. En sådan utveckling skullealltså kräva omfattande grundlagsändringar (prop. 1993/94:114, s. 18).Som ovan har nämnts har i förarbetena till 10 kap. 5 §första stycket RF anfört att det område som inte kan överlåtas med stöd av denna bestämmelse inte är inskränkt till bestämmelserna om grunderna för statskicketutan också omfattar andra bestämmelser som bär upp grundläggande principer ivårt konstitutionella system (bet. 1993/94:KU21 s. 27). Utskottet pekadesärskilt på den fria åsiktsbildningens stora betydelse för vårt statsskick ochframhöll härvid offentlighetsprincipen, meddelarfriheten, förbudet mot censur,skyddet av uppgiftslämnare, ansvarighetssystemet och andra viktiga principer itryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen.Utöver den förutsättning för överlåtelse av beslutanderätt som uttryckligenanges i 10 kap. 5 § första stycket RF finns det alltså ytterligareförutsättningar vilket endast har gått att utläsa av förarbetena. Detär regeringens uppfattning att dessa ytterligare förutsättningar bör komma tilluttryck i grundlagstexten. Tillägget bör utformas på det sätt somFörfattningsutredningen har föreslagit.Regeringen vill här framhålla att det är som i samband med ett beslutom överlåtelse skall göra bedömningen att den överlåtna beslutanderätten interör principerna för statsskicket på samma sätt som gör bedömningen att gemenskapernas fri- och rättighetsskydd motsvarar det som ges i regeringsformen och i . Stadgandet i 10 kap. 5 § första stycket RF är alltsåen anvisning avsedd för lagstiftaren och inte för de rättstillämpande organen.Domstolar och myndigheter är skyldiga att tillämpa en rättsakt som utfärdats påett område där t.ex. EG genom överlåtelsen fått kompetens att lagstifta ochdetta även om rättsakten skulle begränsa t.ex. en viktig princip itryckfrihetsförordningen. Det är bara om en regel i en förordning eller ettdirektiv skulle befinnas ligga utanför det område där och de övrigamedlemsstaterna i fördragsenlig ordning har överlåtit beslutanderätt somrättsakten inte är giltig som EG-rätt - dvs. saknar rättsverkan - i Sverige.Sådana situationer, som innefattar frågan om de beslutande organen inom EU harhandlat utanför sin befogenhet, avgörs normalt sett av att frågan underställsEG-domstolen för avgörande.Riksdagen beslutar om ytterligare överlåtelse av beslutanderättTill bemötande av vad vid Uppsalauniversitet har anfört om att förslaget leder till fortsatt marginalisering avriksdagen och en uttunning av folkstyret vill regeringen slutligen anföraföljande.Varken EG eller EU har kompetens att tilldela sig själva någrabeslutsbefogenheter. De saknar vad man ibland kallar kompetens-kompetens.Unionens organ har den kompetens som följer av de av medlemsstaterna beslutadefördragen och de kan inte tilldela sig själva några ytterligare kompetenser. För att t.ex. EG skall kunna tilldelas ytterligare beslutsbefogenheter krävssåledes att medlemsstaterna kommer överens om det i fördragsenlig ordning. Varje nytt fördrag måste ratificeras av samtliga medlemsstater i överensstämmelse med deras konstitutionella bestämmelser. För svenskt vidkommande gäller attriksdagen först måste fatta ett beslut om godkännande av det nya fördraget ochdärefter ytterligare ett beslut om överlåtelsen i form av lagstiftning. Bådadessa beslut skall antas med den särskilda beslutsordning som föreskrivs i 10kap. 5 § första stycket RF. Det ligger således alltid i hand attslutligt avgöra om ytterligare överlåtelse av beslutanderätt skall ske. Härtillkommer att vad som överlåts bestäms av innehållet i de fördrag enligt vilkaöverlåtelse sker. Det är därför i princip möjligt för att vid varjegivet tillfälle då överlåtelse beslutas överblicka och förutse vilkabeslutsbefogenheter som överlåts.Det bör också framhållas att det nu aktuella förslaget inte innebär någonutvidgning av det överlåtbara området utan endast innebär att mottagaren avbeslutanderätten ändras.5.4 Samverkan mellan och regeringen i EU- frågor5.4.1 BakgrundI samband med anslutning till EU infördes i RO bestämmelser somreglerar samverkan mellan och regeringen i frågor som rör EU (prop.1994/95:19, 1994/95:TK1, bet. 1994/95:KU22, rskr. 1994/95:65 och 66).Bestämmelserna var till en början spridda på olika ställen i RO men samladesgenom en lagändring som trädde i kraft i ett nytt 10 kap.(bet. 1996/97:KU2, rskr. 1996/97:74, 75 och 76). Enligt 10 kap. 1 § RO skallregeringen bl.a. fortlöpande informera om vad som sker inom ramen församarbetet i Europeiska unionen och enligt 10 kap. 4 § RO skall , församråd med regeringen i frågor som gäller Europeiska unionen, inom sig tillsätta en unionen (). Även utskotten har en centralroll som samrådsorgan.Frågan om huruvida regeringens skyldighet att informera och samråda medriksdagen i EU-frågor bör regleras i grundlag har övervägts vid fleratillfällen. inför EG, som förutsatte att informations- ochsamrådsplikten skulle komma till uttryck i RO, anförde att det sedan ytterligare erfarenheter vunnits av EG-samarbetet kunde övervägas om informations- ochsamrådsplikten borde framgå av regeringsformen (SOU 1993:14, s. 243). Vidare har uttalat att bestämmelserna omregeringens skyldighet att informera och samråda med i EU-frågor är av sådan vikt att en reglering i grundlag kan motiveras (bet. 1994/95:KU22 och1996/97:KU2).I december 1998 beslutade talmanskonferensen att tillkalla en kommitté medparlamentarisk sammansättning med uppdrag att se över och utvärdera vissa frågor som rör arbetsformer. Kommittén utsåg en referensgrupp röranderiksdagens hantering av EU-frågor. Samtliga riksdagspartier var representerade i referensgruppen som lämnade en slutrapport till kommittén.Referensgruppen anförde i slutrapporten att bestämmelserna om samverkan mellanriksdag och regering är av mycket stor betydelse för möjligheterna för att påverka utvecklingen inom de områden som samarbetet i EU avser.Referensgruppen anförde vidare att eftersom de EU-frågor som leder fram tillbindande normgivning inte är rent utrikespolitiska utan ofta rörinrikespolitiska förhållanden motiverar detta att ges ett ännustarkare inflytande över EU-frågorna än över den traditionella utrikespolitiken. Ett sätt att markera den starka ställning som bör ha i dessa frågorär, enligt referensgruppen, att roll regleras i regeringsformen.Mot denna bakgrund föreslog referensgruppen att regeringens skyldighet attinformera och samråda med i EU-frågor skulle regleras i en särskildbestämmelse i 10 kap. RF. Referensgruppen framhöll att förslaget i sig inteinnebar någon ändring av gällande regler utan var ett sätt att markera frågansvikt. Enligt referensgruppen syftade förslaget inte heller till att ändra denpraxis som har utvecklats i förhållandet mellan riksdag och regering iEU-frågor. , som enhälligt ställde sig bakom referensgruppensförslag, överlämnade genom talmannen frågan till regeringen.För att samordna referensgruppens förslag till grundlagsändring medFörfattningsutredningens arbete gav regeringen i uppdrag att lämna förslag till en ny bestämmelse i regeringsformen som ska regleraregeringens skyldighet att informera och samråda med i EU-frågor.5.4.2 Förslag till grundlagsreglering av regeringens skyldighet att informeraoch samråda med i EU-frågorRegeringens förslag: I regeringsformen föreskrivs att regeringen fortlöpandeskall informera och samråda med organ som utses av om vadsom sker inom ramen för samarbetet i Europeiska unionen. Vidare föreskrivs attnärmare bestämmelser om hur informations- och samrådsskyldigheten skallfullgöras meddelas i riksdagsordningen.Författningsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens.Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i denna deltillstyrker eller har inget att invända mot utredningens förslag. Länsrätten iStockholms län anser dock att förslaget inte kan genomföras med mindre en analys därav ger vid handen att det inte uppstår hinder frånkompetensfördelningssynpunkt. Samhällsvetenskapliga fakulteten vid Lundsuniversitet anser att frågan bör analyseras mer utförligt innan beslut omproposition fattas.Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar uppfattningen att det finns ett värde i att det införs en bestämmelse i regeringsformen om regeringensskyldighet att informera och samråda med i EU-frågor. Att dennasamverkan mellan riksdag och regering grundlagsfäst är, som referensgruppen harframhållit, ett sätt att markera den starka ställning som bör ha närdet gäller dessa frågor.Vad gäller den nya bestämmelsens placering i 10 kap. RF är regeringen av sammauppfattning som . Bestämmelsen bör alltså placeras somett nytt första stycke i 6 § där roll regleras. På så sättsamlas reglerna om regeringens informations- och samrådsskyldighet i en endaparagraf.Med anledning av vad Länsrätten i och Samhällsvetenskapligafakulteten vid har anfört vill regeringen framhålla attförslaget i sig inte innebär någon ändring av de nu gällande reglerna i RO utanär ett sätt att markera frågans vikt. Förslaget syftar inte heller till attändra den praxis som har utvecklats i förhållandet mellan riksdag och regering i EU-frågor.Som har funnit bör det faktum att vårt land harbetydelsefulla relationer inte bara med andra stater utan också med ettbetydande antal mellanfolkliga organisationer komma till utryck genom attrubriken till 10 kap. RF ändras så att den i fortsättningen lyder "Förhållandettill andra stater och mellanfolkliga organisationer".5.5 Ändring i 10 kap. riksdagsordningenRegeringens förslag: Riksdagsordningen ändras som en följd av att den skyldighet för regeringen att informera och samråda med i EU-frågor som har reglerats i riksdagsordningen, nu föreslås bli reglerad i regeringsformen.Författningsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del tillstyrkereller har inget att invända mot utredningens förslag.Skälen för regeringens förslag: Förslaget är en följd av förslaget till nybestämmelse i 10 kap. 6 § första stycket RF.6 Lagrådets sammansättning6.1 Reglerna om lagrådetReglerna om Lagrådet finns i 8 kap. 18 § RF och i lagen (1979:368) om Lagrådet.I regeringsformen anges att det skall finnas ett lagråd för att avge yttrandeöver lagförslag och att domare från och Regeringsrätten skallingå i Lagrådet. Yttrande från Lagrådet inhämtas av regeringen eller av ettriksdagsutskott enligt vad som närmare anges i riksdagsordningen. Iregeringsformen anges vidare vilka lagförslag som bör granskas av Lagrådet ochvad granskningen skall avse. Slutligen framgår att närmare bestämmelser omLagrådets tjänstgöring och sammansättning meddelas i lag. Lagen (1979:368) omLagrådet reglerar samtliga administrativa och organisatoriska frågor som rörLagrådet och dess verksamhet. Lagen styr Lagrådets konkreta arbetsförhållandenoch är förhållandevis detaljerad.Av 8 kap. 18 § RF framgår att domare från och Regeringsrättenskall ingå i Lagrådet. Den närmare sammansättningen framgår av reglerna i lagen(1979:368) om Lagrådet. Lagrådet består av minst en och högst fyra avdelningar.Det är regeringen som bestämmer om Lagrådet skall bestå av mer än en avdelning(1 §). Justitieråd och regeringsråd, sammanlagt högst nio vid ett och sammatillfälle, tjänstgör i Lagrådet (2 § första stycket). Vid behov kan även annanlagfaren person förordnas att tjänstgöra som ledamot (2 § andra stycket). Varjeavdelning består av tre eller - om det finns särskilda skäl vid behandling avett visst ärende - fyra ledamöter. I en avdelning skall det ingå bådejustitieråd och regeringsråd (3 §). Det är regeringen som bestämmer hur mångajustitie- och regeringsråd som skall arbeta i Lagrådet och hur de skalltjänstgöra på avdelningarna (4 §). De båda högsta domstolarna avgör själva vilka domare som skall vara ledamöter i Lagrådet och vilken avdelning de skalltillhöra. Andra lagfarna ledamöter än aktiva domare i de högsta instanserna,utses av regeringen.6.2 Regeringens beslut i administrativa frågor om LagrådetDet är regeringen som fattar de administrativa och organisatoriska beslut sombehövs för Lagrådets verksamhet, t.ex. hur många avdelningar av Lagrådet sombehöver vara i tjänst och hur avdelningarna skall vara sammansatta.Regeringskansliet samlar för detta ändamål löpande in uppgifter om planerade och pågående lagrådsremisser. Uppgifterna ligger sedan till grund för regeringensbeslut om Lagrådets tjänstgöring och sammansättning . Enlagrådsperiod sträcker sig från och med Högsta domstolenshöstsession med udda slutsiffra (6 §). Normalt fattas det grundläggande regeringsbeslutet om Lagrådets tjänstgöring och sammansättning det år som den nya lagrådsperioden inleds. Bedömning av arbetssituationen iLagrådet sker därefter löpande för att kontrollera att tillgången tilllaggranskning skall motsvara behovet vid varje givet tillfälle.6.3 Lagrådets arbetsbelastningUnder har Lagrådet fått 1000 remisser för laggranskning. Detmotsvarar ett genomsnitt på 91 remisser . Antalet remisser skiftar mycketmellan åren. kom exempelvis 62 remisser till Lagrådet medan 107 remisser registrerades . var antalet remisser 91. Det finns ingentingsom tyder på att behovet av laggranskning kommer att minska , varkeni fråga om antalet remisser eller lagtexternas komplexitet. Det står också klart att laggranskningen berör aspekter av juridiken, till exempel Sverigesåtaganden på grund av EU-medlemskapet, som inte var aktuella sedan.Mängden arbete i Lagrådet varierar kraftigt under lagrådsperioden.Arbetsbelastningen är störst i anslutning till så kallade stoppdagar. Med stoppdagar avses den dag en proposition senast skall vara lämnad tillriksdagen för att vara färdigbehandlad (jfr 3 kap. 3 §riksdagsordningen). Arbetstopparna medför ofta att regeringen tillsätter en,två, extra lagrådsavdelningar för att arbetet skall av i tid.För varje extra avdelning tas ytterligare minst ett justitieråd från Högstadomstolen och ett regeringsråd från Regeringsrätten i anspråk förlaggranskningen. Det innebär att arbetsbelastningen i Lagrådet får direktaåterverkningar för arbetssituationen i och Regeringsrätten.6.4 Dimensioneringen av och RegeringsrättenVerksamheten i Lagrådet påverkas av reglerna om Högsta domstolens ochRegeringsrättens sammansättning och av domförhetsreglerna för dessa domstolar.Högsta domstolen består av 16 ledamöter eller det högre antal som behövs, 3 kap. 4 § . arbetar 16 justitieråd i Högsta domstolen.Regeringsrätten består av 14 regeringsråd eller det högre antal som behövs, 3 §lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Antalet regeringsråd är 18.2000 års lagrådsutredning har gjort en genomgång av de reformer som harföranlett en ändrad dimensionering av och Regeringsrätten sedan tillkomsten av Lagrådet (SOU 2001:37 s. 14-18). Reglerna har varit utformade som minimiregler, ett visst antal råd eller det högre antal som av särskilda skäl behövs. Kravet på att det skulle finnas särskilda skäl föratt ha fler ledamöter i de högsta domstolarna avskaffades 1994.Antalet justitieråd och regeringsråd har minskat sedan tillkomsten av den nugällande lagen (1979:368) om Lagrådet. Lagens tillkomst föranledde i sig intenågon ändring av reglerna om antalet ledamöter i ochRegeringsrätten. Antalet ledamöter i skulle uppgå till 22 eller det högre antal som av särskilda skäl bedömdes nödvändigt. Minimiantaletregeringsråd skulle uppgå till 18. och framtill var antalet ledamöter i normalt 25. Därefter minskades antalet till 22 ledamöter. minskades minimiantalettill 20 och 1996 till 16 ledamöter. Minimiantalet regeringsråd utgjordes vidtillkomsten av den nu gällande lagen (1979:368) om Lagrådet av 18 ledamöter.1996 minskades minimiantalet till 14 ledamöter.Antalet domare i och Regeringsrätten har alltså successivt minskat, både när det gäller minimibestämmelserna i lagtexten ochnär det gäller det faktiska antalet tjänstgörande ledamöter. Minskningarna beror i stor utsträckning på ändrade domförhetsregler.6.5 Lagrådets förankring i och RegeringsrättenÄnda sedan tillkomsten av regeringsform har domarna i Högsta domstolengranskat nya lagar. När Regeringsrätten inrättades 1909 fick också den nyadomstolen bidra med ledamöter till Lagrådet. Sedan tillkomsten av Lagrådet 1909har utgångspunkten varit att laggranskningen skall skötas av domare från Högstadomstolen och Regeringsrätten. Det var inte som det blev möjligt att förordna någon annan "lagfaren, skicklig och oväldig person" till Lagrådet(prop. 1964:140 s. 83).Lagrådets sammansättning 1990-2000Under arbetade sammanlagt 23 justitieråd och 17 regeringsrådi Lagrådet under längre eller . arbetade vidskilda tillfällen fem före detta justitieråd och åtta före detta regeringsråd iLagrådet enligt regeringens förordnanden. Ytterligare fyra personer som inte var aktiva domare deltog i arbetet.Sammantaget innehöll samtliga tjänstgörande lagrådsavdelningar utom Lagrådetsförsta avdelning en före detta domare i Högstadomstolen eller Regeringsrätten eller annan utomstående jurist. Lagrådets första avdelning var sammansatt av enbart aktiva justitie- och regeringsråd ända framtill då en ny lagrådsperiod inleddes med pensionerade justitierådsom ordförande på både första och andra avdelningen.Under 1990-2000 har Lagrådet bestått av maximala fyra avdelningar undersammanlagt åtta sammanhängande perioder. Vid 21 sammanhängande arbetsperiodereller har Lagrådet arbetat på tre avdelningar, i allmänhet ianslutning till arbetstoppar (jfr SOU 2001:37 s. 18 och19). har Lagrådet tjänstgjort på två avdelningar med undantagför fyra perioder 1994-1996 (om sammanlagt ) då Lagrådet arbetade påen avdelning.6.6 Lagrådets sammansättning i framtidenRegeringens förslag: Pensionerade domare i och Regeringsrättenskall i princip likställas med aktiva domare i de båda högsta domstolarna närdet gäller tjänstgöring i Lagrådet. Utgångspunkten skall fortfarande vara attdet i största möjliga utsträckning skall vara aktiva justitieråd ochregeringsråd som arbetar i Lagrådet.