prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — C-406/98 (Ä 198/98); Hauptzollamt mot Sagpol S.C; Begäran från Bundesfinanzhof, Målet gäller samma fråga som i mål C-310/98 (Ä 146/98). gjorde gällande samma uppfattning som i det målet. Dom i målet meddelades gemensamt med domen i mål C-310/98. C-407/98 (Ä 195/98); och mot Fogelqvist; Målet gällde tolkningen av artikel 2.1 och 2.4 i rådets direktiv /207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning, befordran samt arbetsvillkor. Frågan var om direktivet hindrar sådana regler om positiv särbehandling vid tjänstetillsättningar som finns i förordningen (1995:936) om vissa anställningar som professor och forskarassistent vilka inrättas i jämställdhetssyfte samt i 4 kap 15 § och i 15a § högskoleförordningen (1993:100). hävdade att direktivet inte hindrar sådana regler. Förutom yttrade sig en av parterna i det nationella målet och kommissionen. Enligt domstolen hindrar artikel 2.1 och 2.4 i ovan nämnt direktiv samt artikel 141.4 EG tillämpning av de aktuella svenska bestämmelserna i förordningen (1995:936) om positiv särbehandling. Artikel 2.1 och 2.4 i direktivet samt artikel 141.4 EG utgör även hinder för tillämpning av en sådan nationell lagstiftning om den är begränsad till att gälla tillsättning av antingen ett på förhand bestämt, begränsat antal tjänster eller tjänster som inrättas som ett led i en Skr. 2001/02:30 enskild högskolas särskilt beslutade program enligt vilket positiv särbehandling får tillämpas. Artikel 2.1 och 2.4 i direktivet utgör däremot inte hinder för tillämpning av en på nationell förvaltningspraxis grundad regel att en sökande som tillhör underrepresenterat kön får ges företräde framför en medsökande av motsatt kön, förutsatt att de sökande i merithänseende kan anses jämbördiga eller i det närmaste jämbördiga, om det görs en objektiv bedömning av ansökningarna med beaktande av samtliga sökandes personliga förhållanden. Enligt domstolen görs det avslutningsvis ingen åtskillnad mellan högre och lägre tjänster vid bedömningen huruvida nationella regler om positiv särbehandling vid tjänstetillsättning inom högskoleväsendet är förenliga med gemenskaps- rätten. C-473/98 (Ä 28/98); Kemikalieinspektionen mot ; Begäran från Kammarrätten i , Målet gällde frågan om reglerna om fri rörlighet för varor enligt artikel 30 och 36 i EG-fördraget (nu artikel 28 och 30 EG) hindrar ett förbud mot yrkesmässig användning av trikloretylen. hävdade att ett sådant förbud är befogat enligt artikel 36 i EG- fördraget, om dispens från förbudet medges när det inte finns något användbart alternativ tillgängligt för att lösa ett företags behov och användningen av trikloretylen inte medför en oacceptabel exponering. Förutom yttrande sig kommissionen och parterna i det Enligt domen är nationella bestämmelser i vilka föreskrivs dels ett principiellt förbud mot yrkesmässig användning av trikloretylen, dels ett system med villkorade och individuella dispenser motiverade med hänsyn till skyddet av människors hälsa enligt artikel 36 i EG-fördraget. C-49/98, C-50/98, C-52/98 C-54/98 och C-68/98 C-71/98 (Ä 59/98); Finalarte de Construção Civil Ld m.fl. mot Urlaubs- und Begäran från Arbeitsgericht , Målet gäller bland annat frågan om den fria rörligheten för tjänster hindrar tyska bestämmelser om dels att utländska företag måste betala avgifter till de tyska semesterkassorna, vilka de inte kan återkräva, fastän de betalar semesterlön till arbetstagarna i hemlandet, dels en omfattande informationsskyldighet, som drabbar utländska företag i större ut- sträckning än tyska företag. har hävdat att nationella regler om semesterkassor som särbehandlar utländska företag, såsom de tyska gör, inte är motiverade på ett sådant sätt att de skall få lov att inskränka på den fria rörligheten för tjänster i de fall där likvärdigt skydd för arbetstagarna finns i det Skr. 2001/02:30 utländska företagets etableringsland. Förutom har parterna vid den nationella domstolen, , , , , och kommissionen yttrat sig. Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades . Enligt detta hindrar den fria rörligheten för tjänster inte tillämpning av det tyska systemet med semesterkassor när etableringslandet inte kan garantera ett identiskt eller bättre skydd för arbetstagarna, förutsatt dock att det tyska systemet på ett tillförlitligt sätt säkerställer sådana betalningar vilka arbetsgivaren skall betala i etableringslandet. Den fria rörligheten för tjänster hindrar inte heller bestämmelserna om en längre gående informationsskyldighet för utländska företag, förutsatt att informationen är nödvändig för att kontrollera att arbetsrätten i respekteras och för att säkerställa att semesterkassorna fungerar. C-368/98 (Ä 169/98); e.a. mot Alliance nationale des mutualités chrétiennes (ANMC); Begäran från du travail de , Målet handlar om tolkningen av bl a artikel 22 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Frågan gäller hur ersättningen till enskilda skall beräknas, när de beger sig till annan medlemsstat för sjukvård utan att ha beviljats tillstånd från sin försäkringskassa men där tillstånd kommer att ges av en domstol retroaktivt. Målet innehåller därmed även samma fråga som i C-157/99 (Ä 120/99). , , , , , Neder- länderna, , och samt kommissionen har yttrat sig skriftligen. yttrade sig inte skriftligen men inställde sig däremot till muntlig förhandling och hävdade att artikel 22 i förordning 1408/71 inte är tillämplig när försäkrade utan förhands- tillstånd begär ersättning i efterhand för sina vårdkostnader och att samma sak gäller när den försäkrade får tillstånd i efterhand till vård utomlands. Både frågan om det skall finnas en rätt till ersättning i efterhand och frågan om hur ersättningen i så fall skall beräknas är frågor som skall avgöras enligt nationell rätt. I frågan om förhandstillstånd såsom villkor för ersättning hänvisade den i princip till vad den anfört i mål C-157/99 (Ä 120/99). Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades . Enligt detta är artikel 22, i motsats till vad bl a hävdade, tillämplig och ersättningen skall baseras på tarifferna i det land där vården lämnats och beräknas enligt de koefficienter som gäller i det land där patienten är försäkrad. Artikel 36 i förordning 1408/71 avser endast ersättning mellan institutioner och inte mellan enskilda och institutioner. C-405/98 (Ä 185/98); () mot Gourmet (); Begäran från Målet gäller frågan om reglerna om fri rörlighet för varor och tjänster enligt artiklarna 30 och 59 i EG-fördraget (nu artikel 28 och 49 EG) hindrar ett förbud mot alkoholreklam, såsom det förbud som fanns i 2 § alkoholreklamlagen, och om ett sådant förbud kan anses befogat och proportionellt för att skydda människors hälsa och liv. har hävdat att reglerna om fri rörlighet för varor och tjänster inte hindrar ett sådant förbud och att förbudet är befogat och propor- tionellt med hänsyn till intresset att skydda människors hälsa och liv. Förutom har parterna i det nationella målet, , , och kommissionen yttrat sig. Muntlig förhandling hölls . Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades Enligt detta utgör ett nationellt förbud mot kommersiell reklam för alkoholdrycker som vänder sig direkt till allmänheten en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ restriktion för import av sådana drycker i den mening som avses i artikel 30 i EG-fördraget och en inskränkning i friheten att tillhandahålla gränsöverskridande reklam- tjänster i den mening som avses i artikel 59. Ett sådant förbud kan vara motiverat med hänsyn till målet att skydda människors hälsa och liv mot risker som en alltför stor alkoholkonsumtion medför, men endast i den mån detta mål inte kan uppnås lika effektivt genom mindre inskränkande Ett förbud som omfattar kommersiella annonser i sådana tidskrifter som i betydande utsträckning innehåller lagenligt material om alkoholdrycker är onödigt och verkningslöst i det fallet och det kan därför inte motiveras på sådana grunder. C-85/99 (Ä 79/99); och ; Begäran från Oberster Målet gäller samma fråga som i C-255/99 (Ä 154/99) och därutöver frågan om kravet på österrikiskt medborgarskap för barn utgör en otillåten diskriminering enligt artikel 12 eller 43 i EG-fördraget, eller Frågorna har uppkommit i ett mål där två i bosatta tyska barn kräver bidragsförskott enligt österrikisk lagstiftning. har yttrat sig vid muntlig förhandling i målet och hävdat dels samma sak som i C-255/99, dels att nationella regler som villkorar rätten till bidragsförskott av att barnet är medborgare i det landet och som utesluter barn till föräldrar från andra medlemsstater som är egenföretagare i det landet strider mot artikel 43 och därmed även mot artikel 12 i EG-fördraget. Förutom har , svaranden och kommissionen yttrat sig. Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades den 28 septem- Enligt detta är det österrikiska bidragsförskottet en familje- förmån i den mening som avses artikel 4.1 h) i förordning 1408/71 och därigenom är artikel 3 om likabehandling i nämnda förordning tillämplig. I andra hand har generaladvokaten anfört att nationalitetskravet strider Skr. 2001/02:30 mot artikel 43 och därmed även mot artikel 12 i EG-fördraget. C-95/99 C-98/99 (Ä 76/99); Mervet m fl mot Bundesanstalt für Arbeit m. fl; Begäran från Bundessozialgericht, och C-180/99 (Ä 114/99:3); mot Land ; Begäran från Bundessozialgericht, . Målen gäller tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egen- företagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Frågan är om och under vilka förutsättningar reglerna i förordningen är tillämpliga på statslösa och flyktingar. har hävdat att förordningen även skall gälla statslösa och flyktingar. Förutom har , kommissionen och sökanden yttrat sig. Muntlig förhandling hölls . Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades . Förslaget till avgörande ligger helt i linje med inställning. C-150/99 (Ä 93/99); Staten mot et v.v; Begäran från , Målet gäller bl. a. tolkningen av artikel 13 i sjätte mervärdes- skattedirektivet 77/388/EEG. Frågan är om direktivet hindrar nationella regler som innebär ett generellt undantag från skatteplikt för tillhandahållande av anläggning för sportutövning. Frågan är vidare om det kan utgöra en rättighet för en enskild att vara skattskyldig enligt direktivet och därmed även omfattas av reglerna om avdragsrätt. Slutligen är frågan om det svenska genomförandet av direktivet när det gäller undantagen från skattskyldighet (3 kap. 2 § mervärdesskattelagen 1994:200 är sådant att det kan grunda skadeståndsskyldighet. Den yttrade sig inte skriftligen. Justitiekanslern, som företräder staten i det nationella målet, har däremot yttrat sig till EG- domstolen. Förutom parterna i det nationella målet har kommissionen och yttrat sig. Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades . Enligt detta utgör sjätte mervärdesskattedirektivet hinder mot en bestämmelse som innebär ett generellt undantag från mervärdesskatteplikt för samtliga transaktioner som innebär att lokaler eller andra anläggningar tillhandahålls för sport- eller idrottsutövning. Bestämmelserna i artikel 17.1 och 17.2 i direktivet jämförda med bestämmelserna i artiklarna 2, 6.1 och 13 B i samma direktiv är så klara, precisa och ovillkorliga att en enskild kan åberopa dem gentemot en medlemsstat vid en nationell domstol. Vidare utgör genomförandet av ett sådant generellt undantag från mervärdesskatteplikt som det i mervärdesskattelagen en sådan klar överträdelse av gemenskapsrätten som kan grunda skadeståndsskyldighet för en medlemsstat. C-157/99 (Ä 120/99); B.S.M. Smits-Geraets mot Stichting Ziekenfonds VGZ Skr. 2001/02:30 samt H.T.M. Peerbooms mot Stichting CZ groep zorgverzekeringen; Begäran från Arrondissementsrechtbank, Målet gäller i huvudsak frågan om reglerna om fri rörlighet för tjänster hindrar nationella regler om skyldighet att inhämta förhandstillstånd för planerad sjukvård i en annan medlemsstat, när vården helt eller delvis skall bekostas inom ramen för det sociala trygghetssystemet i den medlemsstat där den berörde personen är bosatt. har i första hand hävdat att sjukvård, som tillhandahålls såsom en vårdförmån inte är en tjänst och att den därför inte omfattas av fördraget. I andra hand har hävdat att ett krav på förhands- tillstånd i och för sig innebär ett hinder för friheten att tillhandahålla tjänster, men att ett tillståndskrav är motiverat och berättigat. Detta för att säkerställa en läkar- och sjukhusvård som är väl avvägd och tillgänglig för alla och för att inte allvarligt rubba den ekonomiska balansen i det sociala trygghetssystemet. Förutom har kommissionen, den nederländska försäkrings- kassan, , , , , , , , och yttrat sig. Dessutom har EES-staterna och inkommit med yttranden. Förutom inställde sig de två nederländska försäkringskassorna, , , , , , , , , , och kommissionen till den muntliga förhandlingen . Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades . Förslaget ligger helt i linje med bl. a. uppfattning. C-226/99 (Ä 135/99); SIPLES Srl i likvidation mot Ministero delle Finanze m.fl; Begäran från Tribunale di , Målet gäller tolkningen av artikel 244 i förordningen (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen. Frågan är om bara tullmyndigheten eller även en nationell domstol, till vilken ett tullbeslut har överklagats, har rätt att besluta att verkställigheten av beslutet skall uppskjutas. gjorde gällande att förordningen inte hindrar att medlems- staterna föreskriver att nationell domstol har rätt att meddela ett sådant beslut. Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades den 26 septem- ber 2000. Enligt detta utgör förordningen inte hinder mot att nationell domstol beslutar om inhibition. C-240/99 (Ä 143/99); Försäkringsaktiebolaget (publ); Begäran från Regeringsrätten, Målet gäller tolkningen av artikel 13 B a i sjätte mervärdes- skattedirektivet 77/388/EEG. Frågan i målet gäller om tilltänkta åtagande att mot marknadsmässig ersättning bedriva ett helägt dotterbolags livförsäkringsverksamhet skall anses utgöra en försäkrings- Skr. 2001/02:30 transaktion som är undantagen från mervärdesskatt enligt artikeln. har hävdat att ett försäkringsbolags åtagande att bedriva ett helägt dotterbolags försäkringsverksamhet inte till någon del utgör en försäkringstransaktion. Den eller de tjänster som tillhanda- håller dotterbolaget skall därför vara mervärdesskattepliktiga. Förutom har parterna i det nationella målet och kommissionen yttrat sig. Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades . Enligt detta utgör inte ett försäkringsbolags åtagande att bedriva ett helägt dotterbolags verksamhet en försäkringstransaktion i den mening som avses i artikel 13 B a i sjätte mervärdesskattedirektivet. C-255/99 (Ä 154/99); ; Begäran från Oberster Gerichtshof, Målet gäller tolkning av vissa bestämmelser i dels rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, dels rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbets- kraftens fria rörlighet inom gemenskapen, mot bakgrund främst av reglerna om fri rörlighet för arbetstagare i artikel 48 i EG-fördraget (nu artikel 39 EG) och unionsmedborgarskapet. Frågan gäller tolkningen av begreppet familjeförmån i artikel 4.1 h) i förordning 1408/71 och begreppet social förmån i artikel 7.2 i förordning 1612/68. Frågorna har uppkommit i ett mål där ett i bosatt österrikiskt barn kräver bidragsförskott enligt österrikisk lagstiftning. Den österrikiska lag- stiftningen kräver bl.a. att barn skall vara bosatt i för att bidragsförskott skall beviljas. har hävdat dels att bidragsförskottet varken är en familje- förmån eller en social förmån i den mening som avses i de aktuella förordningarna, dels att varken artikel 48 i EG-fördraget eller reglerna om unionsmedborgarskapet hindrar nationella regler som villkorar rätten till bidragsförskott av att barnet är bosatt i det landet. Förutom har , , kommissionen och klaganden yttrat sig. Muntlig förhandling hölls . C-297/99 (Ä 159/99); Vehicle Inspectorate mot m.fl; Begäran från Nottingham Magistrates Court, Målet gäller tolkningen av förordningen (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare vid vägtransporter. Frågan är om restid för att överta ett fordon med färdskrivare på annan plats än vid driftstället, respektive tid under vilken föraren kört nationell linjetrafik innan föraren kört ett fordon med färdskrivare, skall registreras på färdskrivarens diagramblad som annan arbetstid enligt artikel 15.2 och 15.3 i förordningen. har hävdat att sådan tid skall registreras på färdskrivarens diagramblad som annan arbetstid. Detta för att säkerställa regelverkets syfte, nämligen att kunna kontrollera att reglerna om kör- och Skr. 2001/02:30 viloperioder efterlevs. Förutom har svarandena i det nationella målet, och kommissionen yttrat sig. Generaladvokatens förslag till avgörande meddelades . Enligt detta skall sådan tid registreras på färdskrivarens diagramblad som annan arbetstid. C-309/99 (Ä 172/99); J.C.J. m.fl. mot Algemene Raad van de Nederlandse orde van Advocaten; Begäran från , Målet gäller bl.a. frågan om reglerna om fri etableringsrätt och fri rörlighet för tjänster hindrar nationella regler om att advokatverksamhet inte får bedrivas i sådant organiserat samarbete med annan än advokat, där deltagarna inom ramen för samarbetet för gemensam räkning och under gemensam risk delar beslutsmakten eller det slutgiltiga ansvaret sinsemellan. har hävdat att reglerna om fri etableringsrätt och fri rörlighet för tjänster inte hindrar sådana nationella regler. Om en inskränkning i dessa friheter skulle finnas, måste den i vart fall anses berättigad. Förutom har , , , , , , , kommissionen och tre parter i det nationella målet yttrat sig. Muntlig förhandling hölls . C-385/99 (Ä 197/99); V.G. Müller-Fauré mot Onderlinge Waarborgmaatschappij OZ Zorgverzekeringen U.A. van Riet mot Onderlinge Waarborgmaatschappij Z.A.O. Zorgverzekeringen; Begäran från , Målet gäller i huvudsak samma frågor som i mål C-157/99 (Ä 120/99) och indirekt även i mål C-368/98 (Ä 169/98). har yttrat sig skriftligt och hävdat samma sak som i mål C- 157/99. C-407/99 (Ä 210/99); Vetharanigam Pathminidevi mot Landeskreditbank Baden-Württemberg-Förderbank; Begäran från Bundessozialgericht, Frågeställningarna är delvis desamma som i de förenade målen C-95/99- 98/99 (Ä 76/99) och C-180/99 (Ä 114/99). har yttrat sig skriftligen och hänvisat till vad den redan anfört i nyssnämnda mål. C-414/99 C-416/99 (Ä 209/99); mot , o.a. mot o.a. respektive Co o.a. mot ; Begäran från of , Förenade Enligt artikel 7 i varumärkesdirektivet (89/104/EEG) ger ett varumärke inte innehavaren rätt att förbjuda användningen av varumärket för varor som av innehavaren eller med dennes samtycke har förts ut på marknaden under varumärket inom EES, dvs. det är då möjligt med parallellimport. Målet gäller frågan om detta samtycke måste vara uttryckligt eller om det också kan vara underförstått. har hävdat att ett samtycke enligt direktivet inte behöver vara uttryckligt utan även kan vara underförstått och att frågan om samtycke finns får bedömas av nationell domstol enligt allmänna avtalsrättsliga Förutom har , , , Förenade kungariket, kommissionen, ETFA:s övervakningsmyndighet och fem av parterna i de nationella målen yttrat sig. C-425/99 (Ä 4/00); mot Landeskreditbank Baden- Württemberg-Förderbank; Begäran från Bundessozialgericht, Frågeställningarna är delvis desamma som den nationella domstolen vill ha besvarade i de förenade målen C-95/99-98/99 (Ä 76/99) och C-180/99 (Ä 114/99). har yttrat sig skriftligen och hänvisat till vad den redan anfört i C-441/99 (Ä 206/99); mot ; Begäran Målet gäller tolkningen av rådets direktiv /987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbets- givarens insolvens och av anslutningsakten. Frågan är om det undantag som gäller för beträffande en anställd som ensam eller tillsammans med nära anförvanter äger en väsentlig del av företaget och hade ett betydande inflytande över verksamheten är tillämpligt på en anställd som själv inte ägde någon andel i företaget men vars nära anförvant ägde en väsentlig del däri. om den svenska praxis som fanns vid anslutning till unionen kan påverka tolkningen av undantaget. Målet gäller dessutom om en arbetstagare, då en medlemsstat vid införlivandet av direktiv /978 angett sig själv som den institution som är ansvarig för den garanti som avses i direktivet, kan åberopa denna garanti trots att denne undantas härifrån enligt en nationell bestämmelse, om denna bestämmelse inte kan grundas på förbehåll gentemot direktivet. C-453/99 (Ä 2/00); mot och (genom genkäromål) mot , () plc och ; Begäran från Court of Appeal (Civil Division) (& ), Målet gäller i huvudsak frågan om en part i ett avtal, som är ogiltigt enligt artikel 81.2 EG, kan göra ogiltigheten gällande gentemot den andra parten vid nationell domstol samt om han kan ha rätt till skadestånd från den andra parten. har hävdat att en part i ett avtal som är ogiltigt enligt artikel 81 EG kan göra ogiltigheten gällande vid nationell domstol. har vidare hävdat att artikel 81 EG inte hindrar nationella bestämmelser om att en part i ett avtal som är ogiltigt enligt artikel 81 EG har rätt till skadestånd från den andra parten i avtalet och inte heller hindrar nationella bestämmelser om förutsättningar för sådant skadestånd. Förutom har , , och kommissionen yttrat sig. C-462/99 (Ä 15/00); Connect Gesellschaft für mot Telekom-Control-Kommission; Begäran från Verwaltungsgerichthof, Målet gäller dels tolkningen av artikel 5a(3) i rådets direktiv /387/EEG om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät, dels tolkningen av artiklarna 82 och 86 i EG- fördraget, artikel 2 i kommissionens direktiv /2/EG samt artiklarna 9 och 11 i och rådets direktiv /13/EG om gemen- samma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på teletjänstområdet. har yttrat sig endast beträffande den nationella domstolens första fråga, huruvida artikel 5a(3) i rådets direktiv /387/EEG skall tolkas på så sätt att bestämmelsen har direkt effekt så att den gäller i stället för en motstridig nationell behörighetsregel. har hävdat att bestämmelsen inte har direkt effekt. Förutom har , kommissionen och parterna vid den nationella domstolen yttrat sig. C-513/99 (Ä 37/00); mot stad och HKL-Bussiliikenne; Begäran från , Målet gäller tre frågor, som uppkommit i en tvist om stads upphandling av busstjänster i stad. Fråga har uppkommit om försörjningsdirektivet (rådets direktiv /38/EEG om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna) är tillämpligt på den aktuella upphandlingen, om försörjningsdirektivet och tjänstedirektivet (rådets direktiv /50/EEG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster) medger att den upphandlande enheten vid anbudsutvärderingen premierar anbud som uppvisar lägst utsläpp när det gäller kväveoxid och orsakar minst buller, och om gemenskapens regler om offentlig upphandling hindrar att den upphandlande enheten premierar låga utsläpps- och bullernivåer, när det på förhand står klart att den upphandlande enhetens egen buss- tjänstverksamhet är en bland endast ett fåtal aktörer som kan uppfylla har begränsat sitt yttrande till den andra och tredje frågan och har hävdat att det är förenligt med de båda upphandlingsdirektiven att beakta kväveoxidutsläppsnivåer och bullernivåer på det sätt som har skett i den aktuella upphandlingen. Det bör dock ankomma på den nationella domstolen att pröva om förfarandet strider mot proportionalitetsprincipen eller i övrigt är oberättigat. Förutom har , , , ,