prop · GP0356 · 2001-11-20 00:00:00 — Därför bör efterlevnaden av bestämmelserna i 10 kap. uttryckligen undantas från nätmyndighetens tillsynsansvar. Särskilda bestämmelser om överföring av el till konsumenter finns ett antal bestämmelser som reglerar rätten för en nätkoncessionsha- vare att avbryta överföringen av el till en konsument om denne gör sig skyldig till avtalsbrott. Liksom bestämmelserna i 10 kap. reglerar dessa bestämmelser förhållandet mellan två enskilda parter. Om det uppstår tvist mellan parterna om tillämpningen av bestämmelserna kan tvisten prövas vid allmän domstol. Även dessa bestämmelser är alltså av sådan natur att de inte bör bli föremål för tillsyn. Därför bör efterlevnaden av dem uttryckligen undantas från nätmyndighetens tillsynsansvar. Regeringens förslag: Ett tillsynsärende avseende frågan om en nät- koncessionshavares nättariff är förenlig med föreskrifterna i 4 kap. 1 § ellagen, dvs. kravet på nättariffens skälighet och saklighet, får inte i n- ledas senare än efter utgången av det räkenskapsår då tariffen tillämpades. förslag: Överensstämmer med regeringens fö r- slag. Dessutom har utredningen föreslagit att ett sådant tillsynsärende som nämns i förslaget måste vara avslutat senast efter det att äre n- det inleddes. Remissinstanserna: , , , och Hyresgästernas Rik s- förbund tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Statskontoret anser att den tid som nätmyndigheten har på sig för att inleda tillsyn bör utökas från räkenskapsårets utgång. Ett viktigt skäl till detta är att ett centralt underlag vid tillsynen är den år s- rapport som nätföretagen skall lämna till nätmyndigheten senast sju m å- nader efter räkenskapsårets utgång. uppgift är då att för ett stort antal nätföretag gå igenom ett mycket omfattande material och ta ställning till om tillsyn ska inledas i enskilda fall. Även om nätmyndi g- heten bör sträva efter att i enskilda fall inleda tillsyn efter räkenskapsårets utgång, anser Statskontoret att man inte bör begrä n- sa den möjliga tiden för att göra det efter att nätföret a- gets årsrapport lämnats in. anser att inte bör få åberopa resursbrist som skäl för att förlänga tidsfristen. Detta bör framgå av sp e- cialmotiveringen. Man kan också tänka sig en skärpning genom att i stället för särskilda skäl införa krav på synnerliga skäl för en förlängning. () understryker vikten av konsumen- ternas rättighet att få möjlighet till prövning av sina ärenden. är det rimligt att en anmälan inte skall kunna göras avseende missförhålla n- den som är äldre än . Däremot är det tveksamt med begränsningsr e- geln att tillsyn skall vara inledd senast efter anmälan då det kan finnas risk att myndigheten med hänvisning till brist på resurser väljer att inte inleda tillsyn. anser att den angivna tidsfristen för inleda n- de av tillsyn, respektive utfärdande av föreläggande, är för rikligt tillt a- gen. Kravet bör vara att att en tillsyn inleds väsentligt tidigare än från aktuellt räkenskapsårs utgång och att ett föreläggande måste utfärdas än efter att tillsynen påbörjats. Kort a- re tidsfrister är möjliga eftersom nätföretaget skall motivera en tariffs skälighet i förhållande till företagets prestation. Villaägarna anser att tidsfristerna åtminstone skall halveras. Skälen för regeringens förslag: Den kanske viktigaste och mest re- surskrävande typen av tillsynsärenden är de som gäller en nätkonces- sionshavares nättariffer, dvs. avgifter och övriga villkor för överföring av el på nätet. För elanvändarna är det viktigt att tarifferna är skäliga samt i- digt som tarifferna för nätkoncessionshavarna är den huvudsakliga i n- Ett tillsynsärende avser i praktiken tariffen under ett visst Om nätmyndigheten inleder tillsyn beträffande en sådan Prop. 2001/02:56 tariff skapar det naturligtvis osäkerhet hos nätkoncessionshavaren. nätmyndigheten anser att en tariff är oskälig och alltså bör sänkas, vilket av naturliga skäl sker retroaktivt, påverkas nätkoncessionshavarens in- komster för det aktuella räkenskapsåret. Det bör därför, som utredningen föreslagit, införas en tidsgräns inom vilken nätmyndigheten måste inleda tillsyn. Detta skapar större säkerhet för nätkoncessionshavarna, därigenom att ett uteblivet besked om påbö r- jad tillsyn innebär att nätkoncessionshavaren kan utgå från att tariffen och därmed inkomsterna för ett visst räkenskapsår ligger fast. Närmare bestämmelser om redovisning av nätverksamhet finns i fö r- ordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet. Av denna framgår bl.a. att alla nätkoncessionshavare skall upprätta en årsrapport för varje räkenskapsår och att årsrapporten skall ha kommit in till nä t- myndigheten från räkenskapsårets utgång. En lämplig tidsfrist är därför, som också utredningen föreslagit, från räkenskapsårets utgång. Utredningen har också föreslagit att ett påbörjat tillsynsärende skall vara avslutat med en möjlighet för nätmyndigheten att, om det föreligger särskilda skäl, förlänga fristen. beslut om förlängning av tidsfristen skall inte få överklagas särskilt utan bara i samband med att nätmyndighetens slutliga beslut i tillsynsärendet öve r- klagas. I denna del gör regeringen följande bedömning. En sådan tidsfrist som utredningen föreslagit skulle i vissa fall kunna innebära en viss lättnad för nätkoncessionshavarna. Men förslaget är också förenat med nackdelar. Om ett tillsynsärende inte hinner avslutas inom tidsfristen och nätmyndigheten finner att särskilda skäl för förlän g- ning av tidsfristen inte föreligger medför det att det tillsynsarbete som nätmyndigheten lagt ner under går till spillo. Detta är natu r- ligtvis särskilt allvarligt mot bakgrund av nätmyndighetens begränsade resurser. En annan följd blir att elanvändarna tvingas acceptera en tariff som med stor sannolikhet inte är skälig i ellagens bemärkelse. Detta blir s ä- kert svårt att acceptera för många elanvändare när den enda orsaken är att nätmyndigheten inte haft tillräckliga resurser att fullfölja tillsynsarbetet inom föreskriven tid. Det kan nog också undergräva elanvända r- nas tilltro till tillsynssystemet. Ytterligare en faktor att beakta är följande. I de fall nätmyndigheten funnit särskilda skäl föreligga för förlängning av tidsfristen och nätmy n- dighetens slutliga beslut i tillsynsärendet överklagas, kommer i många fall inte obetydliga resurser i ärendet i de allmänna förvaltningsdomst o- larna att få ägnas åt frågan om det förelåg särskilda skäl för förlängning av tidsfristen eller ej i stället för att ägnas åt huvudfrågan, dvs. Om förvaltningsdomstolen i ett sådant fall finner att det inte förelåg särskilda skäl för förlängning av tidsfristen kommer ännu mer arbete som nätmyndigheten lagt ner att gå till spillo än i det fall som nämnts. Mot bakgrund av de nackdelar som här redovisats anser regeringen att utredningens förslag i denna del inte bör genomföras. Tariffutjämning mellan glesbygd och tätort Regeringens förslag: För att främja en utjämning av nättarifferna mellan tätort och glesbygd införs en ny regel om samredovisning av koncessionsområden enligt följande. Möjligheten att, efter ansökan hos nätmyndigheten, samredovisa koncessionsområden som ligger geografiskt nära varandra och sa m- mantagna utgör en för nätverksamhet lämplig enhet ersätts med en skyldighet att samredovisa koncessionsområden som ligger geogra- fiskt nära varandra och sammantagna inte utgör en för nätverksamhet Vid förändringar av samredovisade områden skall en enhetlig nätt a- riff införas successivt av högst . förslag: Överensstämmer i stort med regeringens Remissinstanserna: och tillstyrker utredningens förslag eftersom man anser att de sänkta kostnaderna i glesbygd är viktigt ur ett regionalpolitiskt perspektiv. ifrågasätter om utredningens förslag är änd a- målsenligt och effektivt. delar utredningens uppfattning att samredovisning skall vara huvudregel men däremot inte utredningens uppfattning att geogra- fisk närhet skall krävas för samredovisning. inte att det finns anledning att utjämna priserna mellan olika elnät. SBC motsätter sig förslaget eftersom det tvingar tätortskunder att a c- ceptera att tarifferna höjs i syfte att stödja glesbygden. att förslaget strider mot utredningens övergripande förslag om att tariffen skall sättas utifrån objektiva förutsättningar. instämmer i utredningens uppfattning och understryker behovet av att tarifferna mellan tätort och glesbygd utjä m- anser att förslaget inte innebär någon stö r- re förändring mot dagens reglering och att det måste vara tillåtet för ett storstadsområde som att få utnyttja sina stordriftsfördelar inte minst som kompensation för de olika slag av trängselkostnader som också följer av tät bebyggelse. Övriga remissinstanser har inte kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Regleringen av utformandet av nätta- riffer har alltsedan avregleringen av elmarknaden baserats på en avvä g- ning mellan två i och för sig motstridiga principer. är den om kostnadsriktighet, som innebär att varje elanvändare skall b e- tala en avgift som står i relation till de kostnader han orsakar nätkonces- Den andra principen är att man bör sträva efter en utjä m- ning av tarifferna, framför allt mellan tätort och glesbygd. Det finns flera bestämmelser i ellagen som bygger på den andra princ i- pen, den om utjämning av tariffer. För tariffer på lokalnäten finns en grundläggande bestämmelse att sådana tariffer inte får utformas med hänsyn till var inom koncessionsområdet en elanvändares uttagspunkt är belägen. Detta innebär att alla elanvändare inom ett koncessionsområde skall ha samma nättariff. Det bör dock nämnas att skilda tariffer får ti ll- lämpas för olika kundkategorier, varför den nämnda bestämmelsen gäller inom varje kundkategori. Innebörden av bestämmelsen är att en utjä m- ning av tariffen sker mellan elanvändare som bor perifert inom området, där överföringskostnaden är högre, och elanvändare som bor centralt inom området, där överföringskostnaden är lägre. Det finns också en bestämmelse om utformningen av koncessionso m- råden, som innebär att ett sådant koncessionsområde skall utgöra en med hänsyn till nätverksamheten lämplig enhet. Med detta menas främst att området skall ha en lämplig sammansättning av både tätort och glesbygd. På det sättet uppnår man att den nämnda utjämningen kommer gle s- bygden till del. De nämnda bestämmelserna handlar om utjämning av nättariffer inom ett koncessionsområde. Utöver dessa bestämmelser finns det en bestä m- melse som indirekt medger utjämning av nättariffer inom flera konces- sionsområden. En nätkoncessionshavare måste redovisa sin nätverksamhet. Vad gäller lokalnät skall varje koncessionsområde redovisas för sig. Emellertid kan en nätkoncessionshavare ansöka hos nätmyndigheten om undantag från den bestämmelsen för att kunna redovisa flera koncessionsområden gemensamt. Ett sådant undantag skall beviljas om två förutsättningar är uppfyllda, nämligen att de berörda områdena ligger geografiskt nära va r- andra och att områdena sammantagna utgör en för nätverksamhet lämplig enhet. Om ett undantag har beviljats är undantaget för sin giltighet beroende av att en enhetlig nättariff tillämpas för samtliga områden. Nätkonces- sionshavaren har därvid på sig att utjämna de enskilda tarifferna så att det blir en enhetlig tariff för de berörda områdena. På detta sätt uppnår man ytterligare utjämning av nättarifferna i och med att utjämningen kan omfatta större områden än endast ett konce s- sionsområde. Det har emellertid visat sig att de nämnda bestämmelserna inte leder till utjämning av tarifferna i en omfattning som är önskvärd. I syfte att komma till rätta med problemet anser regeringen, i likhet med utredningen, att möjligheten att samredovisa koncessionsområden bör ersättas med en obligatorisk samredovisning. I det sammanhanget uppkommer frågan om kravet på geografisk närhet för samredovisning bör bibehållas eller ej. Regeringen gör där följande bedömning. Systemet med samredovisning, och därmed en enhetlig nättariff, inn e- håller oundvikligen ett visst mått av slumpmässighet eftersom möjligh e- ten till samredovisning är beroende av om en viss nätkoncessionshavare har flera koncessionsområden eller ej. Denna slumpmässighet ökar om kravet på geografisk närhet tas bort. Ett borttagande av detta krav skulle medföra att en nätkoncessionshavares samtliga koncessionsområden skall samredovisas. Om en nätkoncessionshavare har flera områden blir utfallet vad gäller den enhetliga nättariffen beroende av belägenheten av områdena och dessas geografiska fördelning i landet. Om en nätkonces- sionshavare har många områden i , där överföringskostn a- den normalt är lägre, och få områden i norra , där överföring s- Prop. 2001/02:56 kostnaden normalt är högre, leder en enhetlig nättariff till stora tarif f- sänkningar i de fåtaliga områdena i norr medan tariffhöjningarna i söder blir marginella. Om det motsatta förhållandet råder, dvs. att nätkonces- sionshavaren har många områden i norra och få områden i leder en enhetlig nättariff till stora tariffhöjningar i de fåtaliga områdena i söder medan tariffsänkningarna i norr blir marginella. Dessa förhållanden kan i sin tur leda till att det i ett visst område i la n- det råder stora skillnader mellan nättarifferna i angränsande koncession s- områden med olika innehavare, trots att de objektiva förutsättningarna att bedriva nätverksamhet är i stort sett lika. Sådana förhållanden kommer naturligtvis att väcka undran hos ela n- vändarna i de berörda områdena och antagligen uppfattas som orättvisa. Regeringen anser därför att kravet på geografisk närhet bör bibehållas. 7Åtskillnad mellan nätverksamhet och konku r- rensutsatt verksamhet Regeringens förslag: Den nuvarande regeln att nätverksamhet samt produktion av eller handel med el inte får bedrivas i samma juridiska person skärps på det sättet att flertalet av styrelseledamöterna i ett nä t- företag inte får vara styrelseledamöter i ett företag som b e- driver produktion av eller handel med el och att verkställande direktö - ren i ett nätföretag inte får vara verkställande direktör i ett företag som bedriver produktion av eller handel med el. förslag: Överensstämmer med regeringens fö r- slag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag, däribland , , Konkur- rensverket, och . anser, liksom Länsrätten i och , att möjligheten för nätföretagen att subventi o- nera konkurrensutsatt verksamhet endast kan elimineras om en renodling och klar avgränsning av nätverksamheten mot annan verksamhet geno m- förs. Länsrätten avstyrker utredningens förslag eftersom utredningen inte på något sätt gjort sannolikt att den föreslagna regeln på något verksamt sätt skulle motverka en subventionering av en konkurrensutsatt verksam- het. ställer sig frågande till om bestämmelsen behövs om tillsynsmodellen fungerar så väl som utredningen förutsätter. anser att förslaget rimligen kommer att innebära vissa merkostnader, i synnerhet för mindre företag. Utredningens förslag borde därför ha motiverats mer utförligt. avstyrker förslaget och anser att problemet med oönskad subventionering bör hanteras inom ramen för en effektiv tillsyn av tari f- ferna. i (LO) och . 2001/02:56 (STOSEB) delar utredningens inställning men uttrycker sin oro för att bestämmelsen kommer att belasta de små företagen med höga kostnader. LO anser att det kan övervägas att av kostnadsskäl ge dispens för de allra minsta företagen att ha gemensam VD och STOSEB påtalar att kos t- nadsökningen kan leda till att mindre företag säljer sin elhandelsver k- samhet vilket leder till strukturförändringar och minskad mångfald. Föreningen och anser att utredningens förslag är otillräckliga eftersom koncerngeme n- skap ändå skapar möjlighet för subventionering. Skälen för regeringens förslag: En viktig regel i den nuvarande el- lagstiftningen är att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med el. Denna reglering har fun- nits sedan elmarknaden avreglerades . Skälet till regleringen är följande. Nätverksamheten är ett naturligt monopol som på grund härav står under offentlig reglering. En av de viktigaste delarna i denna reglering är att nättariffen, dvs. elkundernas betalning för tjänsterna i nätverksamheten, skall vara skälig. Till grund för skälighetsbedömningen ligger de ekonomiska förhållandena, främst kostnaderna, i nätverksamheten. Det måste därför säkerställas att endast kostnader som hör till nätverksamheten tillåts påverka nättariffen. Om kostnader från den konkurrensutsatta delen av elmarknaden, dvs. kostna- der i företag som bedriver produktion av eller handel med el (elhandel s- företag), inkluderas i nätverksamhetens kostnader och därmed tillåts p å- verka nättariffen, kan det leda till att nättariffen blir högre än vad som är skäligt. Kravet på uppdelning i skilda juridiska personer tillkom som ett försök att dels försvåra sådan kostnadsövervältring från den konkurrensutsatta delen av elmarknaden till nätverksamheten, dels underlätta kontrollen av att sådan övervältring inte sker. Denna uppdelning på skilda juridiska personer av nätföretag och e l- handelsföretag har genomförts av i stort sett alla aktörer på elmarknaden. har ett problem i detta sammanhang uppmärksam- mats. Det är inte ovanligt att de två skilda juridiska personerna har sa m- ma styrelseledamöter eller i vart fall att ett flertal av ledamöterna sitter i båda styrelserna. Det förekommer också att de två skilda juridiska pers o- nerna har samme verkställande direktör. Av en studie som nätmyndigheten gjorde framgick att av 186 undersökta nätföretag hade 99 företag gemensam verkställande direktör med ett elhandelsföretag. Styrelsen bestod i 140 nätföretag av delvis samma personer som i ett elhandelsföretag. Av dessa var en maj o- ritet av styrelsen gemensam i 92 nätföretag. Enligt studien hade 94 nätf ö - retag såväl gemensam verkställande direktör som gemensamma ledam ö - ter i styrelsen med ett elhandelsföretag. Vid tiden för studien saknade 40 nätföretag någon av de anknytningar med elhandelsföretag som unde r- söktes. Det föreligger således i relativt stor omfattning styrelse- och ledning s- gemenskap mellan nät- och elhandelsföretag. Det bör dock påpekas att det är stor skillnad på företagens storlek och att många av de nätföretag som har styrelsegemenskap med elhandelsföretag är små. En sådan styrelse- och ledningsgemenskap innebär i praktiken endast Prop. 2001/02:56 en formell uppdelning i skilda juridiska personer i stället för en reell s å- Detta i sin tur urholkar till betydande del syftet med bestämmelsen. Om samma personer sitter i styrelsen för ett nätföretag respektive ett e l- handelsföretag och dessutom en och samma person innehar posten som verkställande direktör i två sådana företag hamnar de därmed i en jäv s- liknande situation. I båda företagen skall personerna verka för företagets bästa. Om kostnadsövervältring sker från ett elhandelsföretag till ett nä t- företag är det normalt till fördel för elhandelsföretaget. En person som på detta sätt har dubbla roller kan alltså få motstridiga intressen i sina båda roller. Det kan därmed inte uteslutas att en sådan person i sin befattning i nätföretaget, medvetet eller omedvetet, beaktar elhandelsföretagets i n- tressen på ett sätt som inte är förenligt med ellagstiftningens krav. Därför bör, enligt regeringens uppfattning, lagstiftningens krav på skilda juridiska personer skärpas så att man säkerställer en reell uppde l- ning i skilda juridiska personer och inte bara en formell sådan. I syfte att uppnå detta föreslås därför en ny bestämmelse i ellagen som innebär att flertalet av styrelseledamöterna i ett nätföretag inte får vara styrelseledamöter i ett elhandelsföretag. Det bör vara tillräckligt att en enkel majoritet av styrelseledamöterna i ett nätföretag saknar koppling till ett elhandelsföretag eftersom det avgörande inflytandet li g- ger hos majoriteten. Det blir alltså tillåtet att en minoritet i styrelsen för ett nätfö retag sitter i styrelsen för ett elhandelsföretag. Verkställande direktören skall sköta den löpande förvaltningen i ett f ö - retag enligt styrelsens riktlinjer och anvisningar. Han har därmed en stark position i företaget. Samma överväganden som gjorts beträffande styre l- semajoriteten gör sig därför gällande också beträffande verkställande direktören. Det bör då i lagstiftningen även införas ett förbud för den som är verkställande direktör i ett nätföretag att inneha samma b e- fattning i ett elhandelsföretag. Vissa remissinstanser har påpekat att den föreslagna regleringen leder till vissa kostnadsökningar, som kan bli kännbara för de mindre nätför e- tagen. De föreslår därför en möjlighet till dispens från den föreslagna regleringen för de minsta nätföretagen. Regeringen delar uppfattningen att förslaget kan medföra en viss ö k- ning av den ekonomiska bördan på de minsta nätföretagen. Emellertid är syftet med regeringens förslag att minska möjligheten till korssubventi o- nering med åtföljande högre nättariffer och att öka möjligheten till ko n- troll av att sådan subventionering inte äger rum. Elkunder som är anslu t- na till nät som innehas av små nätföretag har samma berättigade krav på skäliga nättariffer som övriga elkunder. Därför bör av rättviseskäl inte någon möjlighet till dispens från den föreslagna regleringen införas. 8 Krav på god kvalitet vid överföring av el Regeringens förslag: En grundläggande bestämmelse, att överförin g- en av el skall vara av god kvalitet, införs i ellagen. Regeringen och nätmyndigheten bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om god överföringskvalitet. En nätkoncessionshavare skall vara skyldig att avhjälpa kvalitet s- brister hos överföringen endast i den utsträckning kostnaderna för att avhjälpa bristerna är rimliga i förhållande till de olägenheter för ela n- vändarna som är förknippade med bristerna. förslag: Utredningen har förslagit att en ny b e- stämmelse införs i ellagen som ålägger nätföretagen att överföra el av tillräckligt god kvalitet. Tvister om nätkoncessionshavarnas skyldigheter i denna del prövas av nätmyndigheten efter ansökan av kunden. Nätmy n- dighetens beslut får överklagas till allmän förvaltning sdomstol. Remissinstanserna: och stödjer u t- redningens förslag. instämmer också i utredningens överväga n- den om behovet av regler om elkvalitet. avstyrker dock förslaget att myndigheten skall pröva tvister om kvalitet eftersom en sådan prövning troligtvis skulle bli ineffektiv och resurskrävande. anser att det skall ingå i myndighetens tillsyn och att regeringen eller den myndighet regeringen utser skall få rätt att meddela för eskrifter om vad som skall anses som godtagbar leveranskvalitet. Kammarrätten i ifrågasätter en sådan bestämmelse och ko n- staterar att det saknas tillstymmelse till vägledning härvidlag. Det måste, med ett sådant förslag, finnas några grundläggande normer att väga rättstillämpningen mot. har inga invändningar mot förslaget men saknar en analys av förslagets konsekvenser på antalet ärenden hos Energimyndi g- heten. är tveksam till regleringen eftersom det kommer att ta innan det har definierats vad som är en tillräckligt god elkv a- litet. Från kundsynpunkt måste ett förslag där man först utreder vad som avses med godtagbar elkvalitet var att föredra eftersom trycket på fö r- bättringar blir starkare. Skälen för regeringens förslag: En grundläggande skyldighet för alla nätkoncessionshavare är att överföra el till alla elanvändare som är a n- slutna till hans nät. En viktig komponent i denna skyldighet är att överf ö - ringen är av tillräckligt god kvalitet. De allvarligaste bristerna i överföringen är sådana som kan hota els ä- kerheten, dvs. orsaka person- eller sakskada eller störningar i driften av det egna nätet eller andra elektriska anläggningar. Den grundläggande regeln om elsäkerhet finns i 9 kap. 1 § ellagen. Med stöd av ett bemynd i- gande i den paragrafen har regeringen och utfärdat ett antal föreskrifter om elsäkerheten.