prop · GO03133 · 2001-05-30 00:00:00 — Vid tillämpningen av denna bestämmelse skall enligt punkt 4 begreppet medborgare tolkas mot bakgrund av de förklaringar som medlemsstaterna har avgivit enligt artikel 6 punkt 1 b och c i den europeiska utlämningskonventionen . Med undantag för utlämning till de nordiska länderna medger inte utlämning av egna medborgare. ställningstagande till denna fråga kommer att omprövas i samband med ratifikationen av konventionen av om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater. 2000/01:83 föreslås, mot bakgrund av konventionen, att svenska medborgare som huvudregel skall kunna utlämnas till en annan medlemsstat i EU under förutsättning av att den som begärs utlämnad stadigvarande vistats i den stat till vilken utlämning begärs eller att det är fråga om ett grovt brott. Oberoende härav kan konstateras att , genom de jurisdiktionsregler som berörts ovan (avsnitt 5.2.6) uppfyller protokollets krav såtillvida som , enligt 2 kap. 2 § första stycket 1 , har jurisdiktion över brott förövade av svenska medborgare under förutsättning av att kravet på dubbel straffbarhet är uppfyllt. Också vad gäller andra personer i förhållande till vilka det kan finnas hinder mot utlämning, t.ex. nordiska medborgare, har enligt 2 kap. 2 § första stycket 2 motsvarande jurisdiktion. 2000/01:133 28 Att det i svensk rätt uppställs ett krav på dubbel straffbarhet när brott begåtts av en svensk medborgare i utlandet kan i sammanhanget inte anses strida mot protokollet, eftersom dubbel straffbarhet, till följd av protokollet, alltid kommer att föreligga när brottet begåtts i en av den Europeiska unionens medlemsstater. I de fall där utlämning vägras enbart på grund av att den person som begärs utlämnad är medborgare i den anmodade staten, åtar sig den anmodade staten enligt artikel 5 punkt 2 att överlämna ärendet till åtal om det finns anledning till detta. Den åtalsprövning som därvid enligt 2 kap. 5 § skall ske i fall där brott begåtts utom riket bör anses förenlig med de krav som uppställs i protokollet och i konventionen, eftersom den i praktiken inte innebär annat än att tar sig en sådan diskretionär prövningsrätt som är regel i vissa andra länder. I artikel 5 punkt 3 i konventionen föreskrivs att en medlemsstat inte får vägra utlämning enbart på den grunden att gärningen utgör skattebrott eller brott mot tullbestämmelser. Med skatt avses detsamma som utlämningskonvention. När det gäller detta krav kan konstateras att svensk rätt medger utlämning för nämnda brott under förutsättning att de brott för vilka utlämning begärs motsvarar brott enligt svensk rätt. Härtill kan läggas att artikeln torde ha begränsad betydelse då det gäller penningtvätt enligt protokollet, eftersom de brott som motsvarar penningtvätt enligt protokollet endast i begränsad utsträckning kan tänkas utgöra skattebrott eller brott mot tullbestämmelser. Svensk rätt torde således uppfylla protokollets krav. Den svenska regleringen har också tidigare bl.a. i proposition 1998/99:32, EU-bedrägerier och korruption, s. 32 ff bedömts vara förenlig med kraven i artikel 5 punkt 3 i bedrägerikonventionen. Någon lagstiftningsåtgärd är således inte påkallad. 5.2.8 Rättsverkningar av utländsk dom Regeringens förslag: Den som i en annan stat, som är medlem i Europeiska unionen, har dömts för, eller frikänts från, ett brott som omfattas av protokollet skall, som huvudregel, inte kunna lagföras i för samma gärning. skall utnyttja den möjlighet som ges i protokollet att ändå kunna lagföra den som dömts för samma gärning i en annan stat som är medlem i Europeiska unionen, om gärningen a) helt eller delvis har begåtts inom svenskt territorium, eller b) riktats mot säkerhet eller andra för lika viktiga intressen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat förslaget utan erinran. När det gäller tillämpligheten av principen ne bis in idem (icke lagföring två gånger för samma sak) i förhållande till företag har , med hänsyn till att det är fråga om en grundläggande rättssäkerhetsregel, ifrågasatt huruvida det är tillräckligt att hänvisa till grunderna för 2 kap. 5 a § och oskälighetsregeln i 36 kap. 7 § . Tingsrätten instämmer dock i promemorians slutsats att Prop. 2000/01:133 29 man bör avvakta resultatet av beredningen av betänkande innan man lägger fram något förslag till lagändring. i anser att man, oberoende av att beredning pågår av betänkande, borde klargöra i lagtext att en utländsk dom i vissa fall kan utgöra hinder för åläggande av företagsbot. Skälen för regeringens förslag: I artikel 12 punkt 2 föreskrivs att artikel 7 i bedrägerikonventionen, som rör principen ne bis in idem skall gälla även för protokollet. Vidare sägs att principen skall gälla även för juridiska personer samt att förklaringar enligt artikel 7 punkt 2 i konventionen, om inget annat uppges vid anmälan enligt artikel 16 punkt 2 i protokollet, skall gälla även avseende protokollet. Enligt artikel 7 punkt 1 i bedrägerikonventionen gäller som huvudregel att en medlemsstat inte får lagföra en person för en viss gärning om vederbörande dömts i en annan medlemsstat för gärningen, under förutsättning av att påföljden har verkställts, håller på att verkställas eller kan verkställas enligt det dömande landets lag. Hinder för ny lagföring föreligger således inte om den tilltalade i en annan medlemsstat har frikänts för samma gärning. I svensk rätt tillförsäkras den enskilde skydd mot ny lagföring också i de fall han frikänts från ansvar i utlandet under förutsättning av att domen meddelats i den främmande stat där gärningen förövats eller i en stat som tillträtt någon av de överenskommelser som anges i 2 kap. 5 a § fjärde stycket. Det är enligt regeringens uppfattning rimligt att detta skydd utsträcks till att omfatta också den som lagförts i en annan medlemsstat i den Europeiska unionen för ett brott som avses i andra tilläggsprotokollet. Eftersom protokollets regler, enligt artikel 12 punkt 2 i protokollet och artikel 9 i bedrägerikonventionen, utgör minimiregler finns det i protokollet inte något hinder mot att på detta sätt utsträcka skyddet mot ny rättegång avseende samma gärning. En förändring i syfte att uppfylla protokollets krav och utsträcka skyddet också till fall där den tilltalade tidigare frikänts i en annan medlemsstat bör åstadkommas genom att det till 2 kap. 5 a § fjärde stycket fogas en ny åttonde punkt gällande andra tilläggsprotokollet. Enligt artikel 7 punkt 2 i konventionen får varje medlemsstat i samband med att den till generalsekreteraren för Europeiska unionens råd anmäler att bestämmelserna i konventionen införlivats med den nationella rätten förklara att staten inte skall vara bunden av punkt 1. Detta gäller när den gärning som har legat till grund för den dom som har meddelats i en annan stat: a) helt eller delvis begåtts inom medlemsstatens territorium (detta gäller dock ej om gärningen delvis har begåtts inom den medlemsstats territorium där domen har meddelats), b) har riktats mot den medlemsstatens säkerhet eller andra för den staten lika viktiga intressen, eller c) har begåtts av en offentlig tjänsteman i medlemsstaten i fråga i strid med dennes tjänsteåligganden. Vid genomförandet av bedrägerikonventionen utnyttjade denna möjlighet såvitt avser punkterna a) och b). Denna möjlighet bör Prop. 2000/01:133 30 utnyttjas också i förhållande till protokollet. Eftersom en förklaring som avgivits i förhållande till bedrägerikonventionen enligt artikel 12 punkt 2 i protokollet skall gälla också för protokollet om inte annat förklaras vid anmälan enligt artikel 16 punkt 2 fordras emellertid ingen särskild förklaring härom. Inte heller fordras någon ändring av den svenska lagstiftningen eftersom det undantag från utländsk brottmålsdoms rättsverkningar som görs i 2 kap. 5 a § andra stycket brottbalken är generellt skrivet. När det gäller protokollets krav på absolut hinder mot ny lagföring för det fall gärningen delvis begåtts inom svenskt territorium och delvis inom den medlemsstats territorium där den tidigare domen meddelats, se artikel 7 punkt 2 a) i bedrägerikonventionen, fordras emellertid en smärre korrigering av 2 kap. 5 a § femte stycket , så att stycket också omfattar gärningar som faller under protokollet. Principen om ne bis in idem skall enligt artikel 12 punkt 2 i protokollet också gälla för juridiska personer. När det gäller det svenska systemet med företagsbot torde man vid införandet inte haft skäl att beakta hur systemet förhåller sig till reglerna i 2 kap. . Eftersom åläggande av företagsbot bygger på att brott begåtts av en individ torde i och för sig normala jurisdiktionsregler vara tillämpliga. Det torde emellertid vara svårt att hävda att reglerna rörande rättsverkan av utländsk dom i 2 kap. 5 a § brottbalken är direkt tillämpliga i förhållande till åläggande av företagsbot. I de punkter som finns i första stycket benämns den tilltalade han, vilket knappast kan syfta på juridiska personer. Med stöd av grunderna för 2 kap. 5 a § bör emellertid talan om företagsbot kunna undvikas i de fall där bestämmelsen hade varit tillämplig om det hade varit fråga om att pröva en enskild persons straffansvar. Vidare bör i sammanhanget också beaktas att företagsbot, enligt 36 kap. 7 § andra stycket , inte skall åläggas om det skulle vara uppenbart oskäligt att göra detta. Det bör i detta sammanhang framhållas att systemet med företagsbot i sin nuvarande utformning kommit att tillämpas i ytterst begränsad utsträckning. Sammantaget görs den bedömningen att grunderna för 2 kap. 5 a § och bestämmelsen i 36 kap. 7 § andra stycket ger ett tillräckligt utrymme för att undvika att principen ne bis in idem träds för när. Det kan, såsom framhålls i promemorian och av vissa remissinstanser, diskuteras huruvida det inte bör finnas tydligare stöd för att en utländsk dom i vissa fall kan utgöra hinder för åläggande av företagsbot. Med tanke på att betänkande bereds i är regeringen emellertid inte beredd att nu lägga fram några förslag till lagstiftning i denna del. De krav som följer av artikel 7 punkt 3 i bedrägerikonventionen, dvs. att det råder absolut hinder mot lagföring i de fall lagföring i annan stat skett på begäran av svensk myndighet eller lagföring skett sedan personen utlämnats från för lagföring, har tillgodosetts redan vid implementeringen av bedrägerikonventionen genom ett tillägg i 2 kap. 5 a § andra stycket . Enligt artikel 7 punkt 4 i konventionen påverkas inte tillämpliga bilaterala eller multilaterala överenskommelser som har ingåtts mellan Prop. 2000/01:133 31 medlemsstaterna och därtill hörande förklaringar av vad som föreskrivs i artikel 7. 5.2.9 kompetens Regeringens förslag: Svenska domstolar ges möjlighet att inhämta förhandsavgöranden från om tolkningen av andra tilläggsprotokollet. Denna möjlighet begränsas inte till domstolar i sista instans. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 13 punkt 3 föreskrivs att domstolsprotokollet skall tillämpas i förhållande till det andra tilläggsprotokollet. Vidare föreskrivs att en förklaring om nationella domstolars kompetens att inhämta förhandsavgörande, som avgivits enligt domstolsprotokollet, skall gälla också beträffande andra tilläggsprotokollet, om inte medlemsstaten avger en förklaring om annat vid anmälan enligt artikel 16 i protokollet (anmälan om att medlemsstaten har gjort vad som krävs för att protokollet skall kunna antas). har avgivit förklaring om att svenska domstolar har möjlighet att inhämta förhandsavgöranden enligt domstolsprotokollet. Denna möjlighet är inte begränsad till domstolar i sista instans. Enligt regeringens bedömning saknas det skäl att inte ge svenska domstolar motsvarande möjlighet i förhållande till andra tilläggsprotokollet. Därför bör någon särskild förklaring enligt artikel 13 punkt 3 inte avges. I sammanhanget bör också nämnas att en förklaring om behörighet för att meddela förhandsavgöranden har lämnats enligt artikel 35 punkt 2 i Unionsfördraget. Bestämmelsen infördes genom Amsterdamfördraget som trädde i kraft . I och med att svenska domstolar ges rätt att inhämta förhandsavgöranden från överförs beslutanderätt till EG. Lagen (1997:895) om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i vissa fall är generellt utformad. Någon särskild lagstiftningsåtgärd är således inte påkallad vid godkännande av detta protokoll. Däremot bör det tillkännagivande om vilka konventioner som avses med lagen kompletteras med protokollet. 6 Ikraftträdande I artikel 16 föreskrivs att protokollet träder i kraft efter det att den sista medlemsstaten till generalsekreteraren för Europeiska unionens råd har anmält att den har avslutat de förfaranden som, enligt dess konstitutionella bestämmelser, krävs för att kunna anta protokollet. Det kommer därför med stor sannolikhet att ta förhållandevis innan protokollet kan träda i kraft. 2000/01:133 32 Med hänsyn till skälen bakom de lagändringar som föreslås samt med hänsyn till att lagändringarna inte är av den karaktären att de förutsätter, eller annars bygger på, ömsesidighet finns emellertid ingen anledning att vänta med att låta lagändringarna träda i kraft till dess samtliga medlemsstater har ratificerat protokollet. De föreslagna lagändringarna bör följaktligen träda i kraft möjligt. Det föreslås att lagändringarna träder i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser är inte nödvändiga. 7 Ekonomiska konsekvenser tillträde till det andra tilläggsprotokollet till bedrägerikonventionen och de föreslagna lagändringarna bedöms inte medföra några ökade kostnader för staten. Kriminaliseringen av försök, förberedelse och stämpling till grovt häleri och grovt penninghäleri kan visserligen föranleda en marginell ökning av arbetsbördan för rättsväsendet. Denna bör emellertid kunna hanteras inom ramen för myndigheternas befintliga resurser. I viss utsträckning kan de föreslagna lagändringarna försvåra ekonomisk brottslighet som riktar sig såväl mot den svenska staten som mot EU, vilket i sin tur kan leda till minskade förluster till följd av sådan brottslighet. 8 Författningskommentarer Lag om ändring i 2 kap. 5 a § Paragrafen behandlar utländsk brottmålsdoms rättsverkningar i . Fjärde stycket har kompletteras med en ytterligare punkt i vilken det hänvisas till protokollet. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 5.2.8, innebär att en tilltalad, under de förutsättningar som anges i paragrafen i övrigt, inte kan lagföras i för en sådan gärning som omfattas av protokollet och som har prövats genom lagakraftägande dom i en stat som är medlem i den Europeiska unionen och har tillträtt protokollet. De undantag från denna rättsverkan som gäller enligt andra stycket skall gälla också i förhållande till protokollet. Vidare anpassas femte stycket, angående absolut hinderverkan av utländsk brottmålsdom, så att det omfattar också sådana gärningar som omfattas av det andra tilläggsprotokollet. 9 kap. 11 § Ändringen innebär att försök, förberedelse och stämpling till grovt häleri och grovt penninghäleri kriminaliseras. Ändringen är en följd av de krav 2000/01:133 33 som uppställs i andra tilläggsprotokollet. Skälen till ändringen behandlas närmare i avsnitt 5.2.1 (under rubriken som skall kriminaliseras enligt protokollet). Vad gäller stämpling innebär ändringen bl.a. att redan ett åtagande eller ett erbjudande om att begå grovt häleri eller grovt penninghäleri blir straffbelagt. Detsamma gäller överenskommelse om att begå grovt häleri eller grovt penninghäleri. Att åta sig eller erbjuda sig att skaffa fram s.k. vinstbongar till någon som vill dölja att han eller hon berikat sig genom brott bör således utgöra stämpling till penninghäleri. På samma sätt bör det bedömas som stämpling om någon erbjuder sig att ställa sitt bankkonto och sina identitetshandlingar till förfogande för den som genom olika typer av transaktioner vill omvandla egendom som härrör från brottsligt förvärv. Förberedelseansvar torde i förhållande till grovt häleri och grovt penninghäleri i första hand komma att träffa den som tar emot eller lämnar förlag eller vederlag för brottet. Även om det, med nuvarande utformning av förberedelsebrottet, torde bli sällsynt att befattning med hjälpmedel aktualiseras som grund för straffansvar, kan det emellertid inte uteslutas att förberedelse i form av befattning med hjälpmedel kan förekomma. För att försök till brott skall föreligga fordras att gärningsmannen påbörjat utförandet av brottet. Häri ligger framför allt en erinran om att försöksansvar fordrar att den s.k. försökspunkten uppnåtts. Generellt kan sägas att försöksansvar förutsätter att gärningsmannen har övergått från planeringsstadiet till verkställighetsstadiet. Försökspunkten torde t.ex. vara nådd när gärningsmannen ger anvisningar till sin bank att utföra en transaktion som innefattar penninghäleri. Likaså bör försökspunkten anses vara uppnådd när någon som avser att föra pengar ur landet på ett sätt som omfattas av 9 kap. 6 a § ertappas på en flygplats eller en färjeterminal. Enbart det förhållandet att förberedande åtgärder vidtas medför inte att försöket är påbörjat, såvitt inte gärningsmannen någorlunda avser att fullfölja försöket. Ett försök till penninghäleri torde t.ex. inte kunna anses föreligga enbart på den grunden att gärningsmannen öppnar ett konto, vilket han avser att använda för att göra transaktioner som syftar till att dölja att någon berikat sig genom brott. I den mån handlingen föregåtts av ett erbjudande, åtagande eller en överenskommelse om att begå grovt penninghäleri kan emellertid förfarandet vara att bedöma som stämpling. 2000/01:133 Bilaga 1 34 Promemorians lagförslag Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 2 kap. 5 a § och 9 kap. 11 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 5 a §TPF 3 FPT Har fråga om ansvar för gärning prövats genom lagakraftägande dom, meddelad i främmande stat där gärningen förövats eller i främmande stat som har tillträtt någon av de överenskommelser som anges i fjärde stycket, får den tilltalade inte här i riket lagföras för samma gärning, 1. om han har frikänts från ansvar, 2. om han har förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har ådömts, 3. om ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller 4. om ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen i den främmande staten. Första stycket gäller inte i fråga om brott som avses i 1 § eller 3 § 4, 6 eller 7 såvida inte lagföringen i den främmande staten har skett på begäran av svensk myndighet eller sedan personen utlämnats från för lagföring. Om en fråga om ansvar för en gärning har prövats genom en dom meddelad i en främmande stat och om det inte finns hinder mot lagföring på grund av vad som förut sagts i denna paragraf, får åtal för gärningen väckas här i riket endast efter förordnande av regeringen eller den som regeringen bemyndigat. De överenskommelser som avses i första stycket är 1. den europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar, 2. den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål, 3. konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, dock endast om gärningen omfattas av överenskommelsen, 4. protokollet till konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, dock endast om gärningen omfattas av överenskommelsen, 5. konventionen om kamp mot korruption som tjänstemän i Europeiska gemenskaperna eller Europeiska unionens medlemsstater är delaktiga i, dock endast om gärningen omfattas av överenskommelsen, 6. konventionen om tillämpning av 6. andra protokollet till konventionen om skydd TP 3 PT Senaste lydelse 2000:563. Bilaga 1 35 av Europeiska gemenskapernas Prop. 2000/01:133 finansiella intressen, dock endast om gärningen omfattas av överenskommelsen, , och 7. konventionen mellan Europeiska gemenskapernas medlemsstater om förbud mot dubbel lagföring. Har ett brott begåtts delvis här i riket och delvis också inom den medlemsstats territorium där domen meddelats, skall första stycket tillämpas om gärningen omfattas av de överenskommelser som anges i fjärde stycket 35 eller om domen meddelats av stat som tillträtt en överenskommelse som anges i fjärde stycket 6 eller 7. 7. konventionen om tillämpning av , och 8. konventionen mellan Europeiska gemenskapernas medlemsstater om förbud mot dubbel lagföring. Har ett brott begåtts delvis här i riket och delvis också inom den medlemsstats territorium där domen meddelats, skall första stycket tillämpas om gärningen omfattas av de överenskommelser som anges i fjärde stycket 36 eller om domen meddelats av stat som tillträtt en överenskommelse som anges i fjärde stycket 7 eller 8. 9 kap. 11 §TPF 4 FPT För försök eller förberedelse till bedrägeri, grovt bedrägeri, utpressning eller ocker dömes till ansvar enligt vad i 23 kap. stadgas; dock skall vad i 23 kap. 3 § sägs icke gälla i fråga om försök till utpressning. Såsom för förberedelse till bedrägeri eller grovt bedrägeri dömes den som för att bedraga försäkringsgivare eller eljest med bedrägligt uppsåt skadar sig eller annan till person eller egendom. Detsamma skall gälla, om någon med uppsåt som sagts söker åstadkomma sådan skada. Har han innan skadan inträtt frivilligt avstått från att fullfölja gärningen, skall han vara fri från ansvar. För försök eller förberedelse till bedrägeri, grovt bedrägeri, utpressning, ocker, grovt häleri eller grovt penninghäleri, och för stämpling till grovt häleri eller grovt penninghäleri döms till ansvar enligt bestämmelserna i 23 kap.; dock skall vad i 23 kap. 3 § sägs inte gälla i fråga om försök till utpressning. Såsom för förberedelse till bedrägeri eller grovt bedrägeri döms den som för att bedra försäkringsgivare eller annars med bedrägligt uppsåt skadar sig eller annan till person eller egendom. Detsamma skall gälla, om någon med uppsåt som sagts söker åstadkomma sådan skada. Har han innan skadan inträtt frivilligt avstått från att fullfölja gärningen, skall han vara fri från ansvar. TP 4 PT Senaste lydelse 1962:700. 2000/01:133 Bilaga 2 36 Förteckning över remissinstanser Remissyttrande har avgivits av Ombudsmän, för , , , , Riksåklagaren, , , , vid , , , , , , , , , och . 2000/01:133 Bilaga 3 37 Andra tilläggsprotokollet till bedrägerikonventionen Andra tilläggsprotokollet RÅDETS AKT av om utarbetande av andra protokollet till konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen 97/C 221/02 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA AKT med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel K 3.2 c i detta, och med beaktande av följande: Vid förverkligandet av unionens mål betraktar medlemsstaterna kampen mot brottslighet, som skadar Europeiska gemenskapernas finansiella intressen som en fråga av gemensamt intresse, som ingår i det samarbete som inrättas med stöd av avdelning VI i fördraget. Rådet utarbetade genom sin akt den 26 juli 1995TPF 1 F, PT som en första åtgärd, konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, vilken särskilt avser kampen mot bedrägerier som skadar dessa intressen. Genom sin akt av den 27 september 1996TPF 2 FPT utarbetade rådet, som en andra etapp, ett protokoll till konventionen som särskilt har till syfte att bekämpa sådan korruption i vilken nationella tjänstemän och gemenskapstjänstemän är inblandade och som skadar eller kan skada Europeiska gemenskapernas finansiella intressen. Konventionen behöver kompletteras med ett andra protokoll, som särskilt avser juridiska personers ansvar, förverkande, penningtvätt och samarbetet mellan medlemsstaterna och kommissionen för att skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen och för att skydda personuppgifter i samband härmed.