prop · GO0395 · 2001-01-01 00:00:00 — Det nya vägtrafikregistret skall ersätta huvudsakligen de nuvarande bil-, körkorts-, yrkestrafik-, felparkerings- och förarprovsregistren och den generella bestämmelsen bör åskådliggöra vilka uppgifter som är avsedda att föras i det nya registret. Även om vägtrafikregistret är avsett att ha som huvudsakligt ändamål att behandla uppgifter om fordon och olika till vägtrafiken knutna behörigheter bör dock vissa från lagens huvudsakliga ändamål perifera behörigheter, såsom registrering av behörigheter och tillstånd enligt luftfartslagen (1957:297), också få behandlas. registreras dessa förhållanden i körkortsregistret för att på ett tidigt stadium skall få underrättelser om körkortsåterkallelser eller om det på något annat sätt har kommit fram någon omständighet som bör föranleda att körkortet återkallas eller om ett ingripande skett med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. Underrättelserna fyller en för flygsäkerheten mycket viktig funktion. Om registreringen av dessa uppgifter skulle upphöra på sätt utredningen har föreslagit skulle detta innebära att möjligheter att få kännedom om de fall som kan föranleda ingripanden minskar. Uppgifterna bör därför alltjämt föras i vägtrafikregistret. Regleringen av vägtrafikregistret ansluter, i den mån det är fråga om behandling av personuppgifter, till personuppgiftslagen. Samma terminologi bör användas som i den lagen. Lagen om vägtrafikregister behöver därmed endast innehålla de bestämmelser som krävs i stället för eller utöver reglerna i personuppgiftslagen. Lagen om vägtrafikregister bör innehålla en hänvisning till personuppgiftslagen med innebörd att dess regler gäller i den mån lagen om vägtrafikregister eller förordning som meddelats med stöd av den inte reglerar något förhållande särskilt, se 2 § personuppgiftslagen. Lagen skall, liksom personuppgiftslagen, gälla endast sådan behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatisk samt annan behandling av personuppgifter som ingår i eller är avsedda att ingå i ett register. Personuppgiftslagen innehåller inte någon reglering som inte bör gälla även vägtrafikregistreringen. En särskild bestämmelse bör dock behandla frågan om rättelse och skadestånd med hänvisning till personuppgiftslagen. Enligt övergångsbestämmelser till personuppgiftslagen skall till och med för viss behandling av personuppgifter datalagen (1973:289) tillämpas i stället för den nya lagen. De tillstånd och föreskrifter som Datainspektionen med stöd av datalagen har meddelat för personuppgifter på vägtrafikregisterområdet förlorar dock sin verkan per . Avsikten är att behandlingen av sådana uppgifter därefter uttömmande skall regleras genom lagen om vägtrafikregister och föreskrifter meddelade med stöd av den, samt av personuppgiftslagen och till den meddelade föreskrifter. Bemyndiganden Med registreringsplikten följer en rad åligganden för den enskilde föreskrivna av såväl regeringen som . Dessa är inte att betrakta som verkställighetsföreskrifter. För att sådana åligganden alltjämt skall kunna meddelas måste bemyndiganden för dessa fall tas in i lagen. 7.4 Närmare om fordonsregistreringen Regeringens förslag: De typer av fordon som anges i 8 § bilregisterkungörelsen (1972:599) omfattas av registreringsplikt och skall vara upptagna i vägtrafikregistret. Registreringen skall även i fortsättningen vara en förutsättning för att bruka sådana fordon i trafik. Under vissa i lagen angivna förutsättningar skall dock fordon få användas även om de inte är registrerade eller är avställda. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i enskilda fall medge undantag från registreringsplikten. Utredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på den grundläggande registreringsplikten m.m. har dock beträffande undantag från registreringsplikten framhållit att begreppet inhägnat område bör ges olika innebörd i fråga om körkortskrav för fordonsförare och registreringsplikt för fordon. Gällande rätt Enligt huvudregeln i 8 § bilregisterkungörelsen skall ett fordon vara registrerat för att få brukas. Ett fordon är registrerat när det är upptaget i bilregistret (4 § bilregisterkungörelsen). Från registreringskravet finns emellertid en rad undantag i såväl bilregisterkungörelsen som i andra författningar. Registreringsplikten gäller enligt 8 § bilregisterkungörelsen följande fordon 1. bil, motorcykel, traktor, motorredskap klass I, moped klass I och terrängmotorfordon, 2. motorredskap klass II när det används för persontransporter på väg, som inte är enskild, annat än om det sker vid passage över vägen, vid färd kortaste sträcka till eller från arbetsställe för fordonet eller liknande eller undantagsvis för färd kortare sträcka i andra fall än nu avsedda fall, för transport av gods på väg som inte är enskild i andra fall än som avses i 22 § fordonsskattelagen (1988:327), 3. släpfordon som dras av bil, 4. släpvagn som dras av trafiktraktor, motorredskap klass I eller tung terrängvagn, 5. släpvagn som dras av motorredskap klass II, som används på sätt som anges i 2, om motorredskapets tjänstevikt är över eller om motorredskapets tjänstevikt är över eller om motorredskapet är en till motorredskap ombyggd bil. Av 9 § bilregisterkungörelsen följer att ett fordon som inte är registrerat får användas 1. uteslutande inom inhägnat järnvägs- eller fabriksområde eller inhägnat tävlingsområde eller annat dylikt inhägnat område, och 2. om fordonet är en släpvagn som dras av traktor, motorredskap klass II eller tung terrängvagn som är konstruerad för en hastighet av högst och fordonet endast används på motsvarande sätt som en jordbrukstraktor. Vidare får ett oregistrerat fordon enligt 47 a § bilregisterkungörelsen brukas kortaste lämpliga väg till och från ett besiktningsorgan enligt lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet för en sådan registreringsbesiktning som avses i 37 § första stycket fordonskungörelsen. Vid en sådan färd skall handlingar som visar avtalad tid hos besiktningsorganet medföras och på tillsägelse visas upp för en bilinspektör eller en polisman. För att polisen m.fl. vid kontroll av ett fordon skall kunna provköra fordonet även om det inte är registrerat finns det i 35 § fordonskungörelsen och i 16 § terrängtrafikkungörelsen ett undantag från registreringskravet vid sådana kontroller. Enligt de nämnda lagrummen får polisman, besiktningsorgan enligt 2 § lagen om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet, bilinspektör, tekniskt biträde och den som särskilt har förordnat vid besiktning eller inspektion av ett fordon enligt fordonskungörelsen provköra fordonet trots att hinder mot att bruka det föreligger enligt bilregisterkungörelsen. Provkörning for dock ske endast i den utsträckning som behövs för att förrättningen skall kunna genomföras. I förordningen (1987:27) om fordon i internationell vägtrafik i finns bestämmelser om att fordon som är registrerat utomlands i vissa fall får användas i trots att det inte är registrerat i bilregistret. En förutsättning för detta är att fordonet har förts in till för tillfälligt brukande här (se vidare avsnitt 7.5). Förutom de nu nämnda undantagen från registreringsplikten finns det möjlighet att i vissa närmare angivna fall bruka ett fordon som inte är registrerat med stöd av olika typer av interimistisk registrering. Dessa är saluvagnslicens, turistvagnslicens, interimslicens och att fordonet införs i exportvagnsförteckning (se vidare avsnitt 7.6 och 7.7). Skälen för regeringens förslag Fordonsregistreringen och undantagen från denna Utgångspunkten skall vara att registrering i vägtrafikregistret är en förutsättning för att bruka ett fordon i trafik inom gränser. En sådan ordning gäller också . Härifrån föreskrivs en rad undantag som är nödvändiga för att fordonsägaren eller annan i viss situation skall kunna använda fordon som inte är ordinärt registrerade. Dessa undantag är inbördes olika i så motto att de är medgivna av mycket varierande skäl. Gemensamt för bruket av oregistrerade fordon är att det är fråga om ett inskränkt bruk eller att fordonet används endast . Vissa undantag är betingade av att det är nödvändigt av trafiksäkerhetsskäl att ta fordonet i tillfälligt bruk för kontroll av funktionen. Andra betingas av att fordonet endast används inom område med begränsad trafik. Användning av oregistrerat fordon i kan ske med stöd av internationella åtaganden som också motsvaras av en likvärdig behandling av ett i registrerat fordon i annat land. Om ett fordon tagits ur bruk genom avställning skall det i princip inte få brukas annat än då något undantag från registreringsplikten är tillämpligt. Fordon som tillverkas här för export bör kunna användas för kortare färd utan att träffas av ett registreringstvång. Det finns även möjlighet att använda oregistrerade fordon med stöd av olika licenser i samband med att fordon förs in i eller förs ut ur landet. De grundläggande principerna för fordonsregistreringen har gällt och har tillsammans med de undantag som efterhand tillkommit visat sig fungera väl. Regeringen anser inte att det finns anledning att ändra principerna för fordonsregistreringen. Inte heller är aktuellt att justera de huvudsakliga undantag från registreringsplikten som redan gäller. Utredningen (och även regeringen i lagrådsremissen ) har föreslagit att endast de grundläggande reglerna om registreringsplikten tas in i lagen och att regeringen bemyndigas att medge undantag från registreringsplikten. Lagrådet har i yttrandet påpekat att om den föreslagna lagen skall anses falla inom skatteområdet så uppstår det problem med den föreslagna ordningen eftersom regeringsformen i princip inte tillåter delegation av normgivningsmakt inom skatteområdet. Lagrådet har vidare uttalat att den paragraf i lagrådsremissen (16 §), enligt vilken regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer fick föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från registreringsplikten, bör ändras så att bemyndigandet inte avser föreskriftsrätt. En konsekvens av en sådan koppling till skattelagstiftningen som Lagrådet funnit föreligga blir att såväl registreringsplikten som undantag från denna kräver lagform. De fordon som skall vara registrerade för att få brukas anges i 8 § bilregisterkungörelsen. Undantag från registreringsplikten förekommer i bl.a. bilregisterkungörelsen, fordonskungörelsen (1972:595), terrängtrafikkungörelsen (1972:594) och förordningen (1987:27) om fordon i internationell vägtrafik i . Det är fråga om undantag som spänner över ett vitt fält och av den anledningen är detaljerade. I 6 § fordonsskattelagen (1988:327) anges att vissa där särskilt upptagna fordonstyper är skattepliktiga om de är eller bör vara upptagna i bilregistret och inte är avställda. Eftersom oregistrerade respektive avställda fordon således är skattebefriade blir de grundläggande reglerna om när sådana avställda fordon får användas av betydelse för skattskyldighetens avgränsning. Även dessa regler bör mot denna bakgrund finnas i lagen om vägtrafikregister. Som ett exempel på möjligheten att tillfällig bruka ett oregistrerat eller avställt fordon kan nämnas institutet saluvagnslicens i bilregisterkungörelsen. Denna licensgivning för tillfälligt bruk av oregistrerat fordon bör också räknas till fordonsregistreringen i vid mening, trots att licensen inte avser ett specifikt fordon. Ett skäl härför är att fordon som får brukas med stöd av licensen är skattepliktigt enligt lagen (1976:339) om saluvagnsskatt. För bruk av fordon som omfattas av registreringkrav eller licenser enligt exportvagnskungörelsen (1964:39), turistvagnskungörelsen (1972:601) eller kungörelsen om interimslicens för fordon (1973:766) föreslår regeringen ett krav på tillfällig registrering (se vidare avsnitt 7.7). Genom föreslagna bestämmelser är det regeringens avsikt att lagreglera allt brukande av fordon som inte omfattas av skatteplikt enligt fordonsskattelagen. Det är dock av praktiska skäl nödvändigt att överlåta åt förvaltningsmyndighet att i enskilt fall medge undantag från registreringsplikten. Bemyndigandet bör även ge en möjlighet att medge undantag från regler om brukande av fordon. En undantagsmöjlighet av det slaget bedöms inte stå i strid med regeringsformen. Med bemyndigandet ges en möjlighet att på nödvändiga villkor tillåta exempelvis tillfällig användning eller användning inom ett avgränsat område av oregistrerat fordon. Det kan anmärkas att sådant körtillstånd för avställt fordon i visst fall som avses i 45 § bilregisterkungörelsen inte bör få någon motsvarighet i de föreslagna bestämmelserna. För de situationer där körtillstånd kan lämnas, och där ett fordon framgent tillfälligt behöver användas, förutsätter regeringen att undantag kommer att kunna medges från registreringsplikten i enskilt fall. Likaledes bör undantag kunna medges för exempelvis vissa specialfordon som används på flygplatser även om flygplatsen i fråga inte är att anse som inhägnat område. Det ligger i sakens natur att varje sådant enskilt fall inte kan förutses och därmed regleras i lag. 7.5 Fordon i internationell vägtrafik i Regeringens förslag: De nuvarande reglerna i förordning (1987:27) om fordon i internationell vägtrafik i förs, till den del de innebär undantag från registreringsplikten, över till lagen om vägtrafikregister. I lagen anges att fordon som förs i internationell vägtrafik i inte behöver vara registrerade i vägtrafikregistret för att få brukas här. Vidare anges uttryckligen att motordrivna fordon som är registrerade i , eller får brukas här under högst . Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att ett i ett annat land registrerat privat fordon skall få brukas tillfälligt i under förutsättning bl.a. att den som använder fordonet har sitt normala hemvist utomlands och att fordonet används endast för privat bruk. skall i vissa fall, t.ex. för den som studerar här i landet, kunna förlängas . Kommersiella fordon, innefattande fordon som förs i s.k. cabotagetrafik, skall enligt förslaget få användas i med stöd av en utländsk registrering högst . Remissinstanserna: Några remissinstanser har haft invändningar mot utredningens förslag. har pekat på den osäkerhet som föreligger kring utformningen av det skattedirektiv utredningen grundar sitt förslag på samt problemet med att fastställa när fordonet importerades. i anser att den föreslagna regeln avseende kommersiella fordon kan ge en alltför stor tyngd åt tidsbegreppet mot det angivna syftet med vägtransporten och anför att den föreslagna regeln ytterligare bör förtydligas. och anser att frågorna om cabotage blivit för ytligt behandlade i utredningen och att det finns skäl att avvakta en mer genomgripande analys och även domstolsprövningar samt ställningstaganden i andra europeiska länder kring definitionen av cabotage. anser att det behövs en definition av vad cabotage innebär men att konsekvenserna av den föreslagna sexmånadersregeln är bristfälligt utredd och att frågan kräver en mer omfattande utredning. Gällande rätt Om ett fordon är registrerat i något annat land kan det under vissa förutsättningar användas i enligt bestämmelser i förordningen (1987:27) om fordon i internationell trafik i . I 2 § förordningen anges villkoren för att ett fordon skall anses vara i internationell trafik. Fordon i sådan trafik får brukas i under vissa särskilt angivna förutsättningar. Som huvudregel anges att det utländska fordonet skall vara registrerat i en annan stat, 4 §. Ett fordon skall anses vara i internationell vägtrafik i om fordonet ägs av en fysisk eller juridisk person som har sitt huvudsakliga hemvist utomlands, fordonet inte är registrerat i och fordonet införts i för tillfälligt brukande här. Vad om avses med begreppet tillfälligt brukande har överlämnats åt rättstillämpningen. Avgörande för gränsdragningen mellan begreppet tillfälligt och begreppet stadigvarande bruk är avsikten med brukandet och förhållandena när inresan skedde. Om avsikten vid införseln eller inresan är att bruka fordonet här i landet än vad som avses med tillfälligt blir fordonet registreringspliktigt här fr.o.m. den första dag då fordonet befinner sig här. I förordningen finns också specifika regler om "nordiska fordon". Dessa regler grundar sig på en överenskommelse mellan , , och som trädde i kraft (SÖ 1985:91). På grundval härav föreskrivs i förordningen att motordrivna fordon som förs i internationell vägtrafik i och är registrerade i , eller och till dem kopplade släpfordon får brukas i under högst . Fordon som är registrerade i dessa länder får även brukas med stöd av de nordiska motsvarigheterna till saluvagnsskyltar. Vidare får sådana fordon brukas i om ett särskilt tillstånd meddelats att där tillfälligt bruka ett fordon som inte är registrerat i landet eller som är tillfälligt registrerat i landet. Ett arbete med en ny överenskommelse mellan de nordiska länderna inklusive och pågår inom de nordiska regeringskanslierna. Frågor om tillfälligt brukande av utländska fordon i regleras även av EG-rätten. Med cabotage avses, enligt rådets förordning (EEG) nr 3118/93 av om förutsättningar för transportföretag att utföra inrikes godstransporter på väg i en medlemsstat där de inte är etablerade2, rätten att utföra tillfälliga inrikes vägtransporter i en annan medlemsstat utan att ha säte eller vara etablerad i den staten. Med verkan är cabotage i fråga om viss persontrafik fri, se artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 12/98 av om villkoren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande3. Genom en bestämmelse i förordningen (EEG) nr 3118/93 är cabotage i fråga om godstrafiken fritt . Detta innebär att den kvotordning som tidigare gällt för cabotagetrafiken beträffande gods har avskaffats inom EU. Utredningens överväganden Som en utgångspunkt i sina överväganden konstaterar utredningen att begreppet tillfälligt i förordningen om internationell vägtrafik i under inflytande av bl.a. bestämmelser Genèvekonvention rörande vägtrafik (SÖ 1952:66) i praxis - om än med viss tvekan - tolkats som . Vid tiden för utredningen pågick ett arbete med ett förslag från till rådets direktiv om skattebehandling av privata motorfordon vid permanent införsel till en annan medlemsstat i samband med byte av hemvist eller vid tillfälligt bruk i en annan medlemsstat än den registrerade. Utredningens förslag beträffande fordon i internationell vägtrafik i bygger på detta förslag till direktiv. Mot bakgrund av det nära samband som råder mellan fordonsbeskattning och registrering av fordon anser utredningen att registreringsreglerna beträffande privata fordon borde bygga på detta förslag till skattedirektiv. Utredningen föreslår att samma regler även skulle gälla för kommersiella fordon dvs. dels fordon som genom sin generella konstruktion eller utrustning är lämpade för och avsedda att transportera mer än nio personer, inräknat föraren, eller gods, vare sig det sker mot betalning eller inte, och dels fordon lämpade och avsedda för annat särskilt ändamål än transport. Utredningen har från svenska åkare uppmärksammats på att särskilda problem hänger samman med den fria cabotagetrafiken och dess förhållande till bestämmelserna i förordningen om fordon i internationell vägtrafik i . Utrymmet för tillämpningen av förordningen innebär enligt åkarna allvarliga konkurrensproblem för den svenska åkeribranschen och klara regler har efterlysts i fråga om skyldigheten att registrera ett fordon i när det brukas här. Utövarna har önskat exakta besked när det gäller frågan om hur länge ett utländskt fordon får utöva cabotagetrafik i innan registreringsplikt inträder här. Utredningen har gjort den bedömningen att dess förslag avseende kommersiella fordon inte strider mot om cabotagetrafik. Skälen för regeringens förslag Innebörden av begreppet cabotagetrafik enligt förordningen (EEG) nr 3118/93 förutsätter att det är fråga om tillfälliga transporter. I EG-förordningens artikel 1 punkt 1 definieras cabotage som rätt att utföra tillfälliga inrikes vägtransporter. Vad som skall läggas i begreppet tillfälliga är avhängigt av hur detta begrepp i förordningen tolkas. Det är en uppgift för de nationella domstolarna och i sista hand att tolka bestämmelserna i en EG-förordning. Det förslag till direktiv utredningen hänför sig till har inte behandlats inom EU och det är oklart vad förslaget kommer att resultera i. Med den osäkerhet som råder om det förslag till direktiv utredningen utgått ifrån framstår det som olämpligt att lägga det förslaget till grund för ändringar i befintligt regelsystem för fordon i internationell vägtrafik i . De nu gällande svenska reglerna kan inte heller bedömas stå i strid med befintliga EG-förordningar som reglerar s.k. cabotagetrafik. Någon närmare praxis finns ännu inte i fråga om tolkningen av förordningarna. Det framstår mot denna bakgrund som olämpligt att nu ändra reglerna om internationell vägtrafik i . Utredningens förslag bör därför inte genomföras i denna del. Vad beträffar nordiska fordon pågår ett arbete med en översyn av den överenskommelse mellan , , och som trädde i kraft (SÖ 1985:91). Överenskommelsen gäller dock alltjämt, varför de särskilda reglerna för fordon från dessa länder inte bör ändras. De nu berörda reglerna, som återfinns i förordning, innebär undantag från den grundläggande registreringsplikten. Bestämmelserna bör därför inarbetas i lagen om vägtrafikregister. 7.6 Saluvagnslicens Regeringens förslag: De nuvarande bestämmelserna om saluvagnslicens i 38-40 §§ bilregisterkungörelsen (1972:599) förs något modifierade över till lagen om vägtrafikregister. Fordon skall även framgent kunna användas med stöd av saluvagnslicens. För viss yrkesmässig verksamhet finns således en rätt att med stöd av sådan licens bruka fordon som inte är registrerade i vägtrafikregistret eller fordon som är avställda. En saluvagnslicens skall meddelas en sökande, t.ex. en bilhandlare eller en tillverkare, om det inte kan antas att licensen kommer att missbrukas eller om det inte finns något annat särskilt skäl att avslå en ansökan. Vidare regleras i lagen möjligheten att återkalla en meddelad saluvagnslicens. Utredningens förslag: Utredningens förslag stämmer väsentligen med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att institutet skall kallas för saluvagnregistrering och att bestämmelser härom skall tas in i en förordning om vägtrafikregister. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot utredningens förslag i nu aktuella delar. anser dock att ordet licens bättre beskriver vad det är fråga om, nämligen ett tillstånd för att bruka oregistrerade eller avställda fordon. och i delar utredningens uppfattning att utebliven saluvagnsskatt bör utgöra grund för återkallelse av saluvagnsregistrering. Gällande rätt Genom institutet saluvagnslicens ges licenshavaren en möjlighet att tillfälligt bruka oregistrerade eller avställda fordon. Institutet regleras i 38-47 a §§ bilregisterkungörelsen. Saluvagnslicens får meddelas den som yrkesmässigt tillverkar eller transporterar eller driver handel med motordrivna fordon, släpfordon eller terrängsläp. Med tillverkning avses även sådan påbyggnad eller lackering som ingår som ett led i arbetet med att färdigställa fordonen, 38 § bilregisterkungörelsen. Licensen innebär att vederbörande får bruka oregistrerade eller avställda fordon. Det är endast vissa typer av körningar som är tillåtna.