prop · GP0365 · 2001-12-05 00:00:00 — Eftersom det föreslås att nuvarande 20 kap. 3 § andra stycket skall upphävas görs en följdändring i hänvisningen till detta lagrums nuvarande tredje stycke. Därutöver föreslås en bestämmelse som undantagsvis gör det möjligt för miljödomstolarna att i mål som inte avser avgörande i sak av tillståndsfråga ha en sammansättning i enlighet med huvudregeln i 4 §, dvs. Undantaget skall vara tillämpligt om det finns skäl för det med hänsyn till målets omfattning eller svårighetsgrad. Bestämmelsen kan bl.a. bli aktuell vid vitesmål av svårare beskaffenhet samt vid överklagande av komplicerade tillsyns- eller dispensbeslut, exempelvis när tillåtligheten av en inte tillståndsprövad verksamhet skall bedömas i ett tillsynsärende. Det finns överklagade mål som avser avgörande i sak av tillståndsfrågor men där målet är av enkel beskaffenhet och således inte kan anses kräva stor sammansättning. För sådana fall blir det möjligt för domstolen att avgöra ett målet med ordföranden och ett miljöråd. Med enkel beskaffenhet kan bl.a. avses överklagade villkorsfrågor av enklare slag där det inte är fråga om omfattande bevisning och inte heller rör stora ekonomiska värden. För mål med omfattande bevisning och mål med frågor som kräver industriell eller sakkunskap eller erfarenhet från verksamhetsområdet för är det inte tillräckligt med liten sammansättning. På motsvarande sätt som sägs i förarbetena till 1 kap. 3 a § (se prop. 1988/89:95 s 74 f) är det naturligt att ordförandens och miljörådets egna kunskaper och erfarenheter av i målet aktuella ämnesområden i viss mån får inverka på bedömningen. Bestämmelsen är tillämplig oavsett parternas samtycke. 20 kap. 8 § Genom den föreslagna ändringen klarläggs vilken domstol som är behörig att pröva en ansökan om vite. Ändringen medför ingen skillnad mot den praxis som utbildats. Förslaget kan i fall där domstolarnas domkretsar inte överensstämmer med förvaltningsmyndigheternas beslutsområden innebära att olika domstolar prövar till själva verksamheten knutna frågor och frågan om utdömande av vite. 20 kap. 8 a § Första stycket i det föreslagna nya lagrummet medför en rätt för en miljödomstol att överlämna ett mål som har nära samband med ett annat mål till en annan miljödomstol. Nära samband bör i stort sett regelmässigt anses föreligga om ett tillsyns- eller villkorsbeslut för en verksamhet överklagas till en annan miljödomstol än den som handlägger själva ansökningen om tillstånd för samma verksamhet. exempel på när nära samband kan föreligga är när olika tillsynsbeslut rörande samma verksamhet fattas av både central- och lokal tillsynsmyndighet, vilket medför att olika miljödomstolar kan komma att handlägga målen. Bestämmelsen i första stycket första meningen är som ovan sagts i första hand tänkt att tillämpas på mål som avser samma tillståndsgivna verksamhet. Det centrala vid bedömningen är om de olika målen har nära samband och det bedöms att det är rationellt att de handläggs vid en och samma domstol. Regeln bör emellertid inte ges en alltför vid tillämpning. Den bör exempelvis inte kunna tillämpas enbart av det skälet att målen avser prövning av samma process- eller reningsteknik. Om däremot olika verksamheter ligger så nära varandra att de delar samma reningsanläggning kan ett överlämnande vara motiverat. Ett annat tänkbart fall där målen kan anses ha nära samband är för att möjliggöra den gemensamma prövning som skall ske enligt 16 kap. 11 § där två eller flera verksamheter berör samma naturresurs eller av annan anledning inte kan utövas vid sidan av varandra i enlighet med ansökningarna. Bestämmelsen i första stycket andra meningen gäller det fallet då en domstol har prövat ett ansökningsmål och ett nytt mål, exempelvis rörande tillsyn eller delegerade villkor för tillståndet, avseende samma verksamhet skall prövas. I detta fall kommer inte två eller flera mål att handläggas vid samma domstol. Till skillnad från vad som gäller som huvudregel bör denna bestämmelse tillämpas mer restriktivt. Det räcker i detta fall inte att målen har ett nära samband utan målen måste också avse samma verksamhet. Ur effektivitetssynpunkt krävs i sådana fall att det inte skall ha gått alltför sedan den gjorda prövningen. I andra stycket har öppnats en möjlighet att överlämna mål om det annars finns särskilda skäl och överlämnandet kan göras utan avsevärd olägenhet för någon part. Särskilda skäl kan föreligga om överflyttningen medför ekonomiska eller andra fördelar för domstolen eller parterna. Ett fall kan vara att det krävs sammanträde i målet. En överflyttning i ett sådant fall kan medföra att domstolen eller någon part inte behöver företa en längre resa. Även andra fall då regeln skall tillämpas kan dock tänkas. Regeln är avsedd för enskilda fall. Den skall inte systematiskt användas i ett antal typsituationer. Inte heller bör regeln tillämpas för att åstadkomma en utjämning av arbetsbördan mellan olika domstolar. För att regeln skall vara effektiv krävs att miljödomstolarna så snart en fråga om överlämnade uppkommer tar ställning till om överlämnade skall ske. I vissa fall kan förutsättningar för överlämnande uppkomma redan när målet kommer in till domstolen. I andra fall kan förutsättningar uppkomma . Att ett överlämnade inte skall medföra avsevärda olägenheter för någon part är naturligt och framgår av lagtexten. Närmare föreskrifter om överlämnande av mål mellan miljödomstolarna meddelas enligt tredje stycket av regeringen. En sådan reglering överensstämmer med 8 a och 14 §§ lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. 20 kap. 9 § Det nuvarande andra stycket föreslås upphävt. Frågan om gemensam handläggning regleras i stället i den föreslagna nya 20 kap. 8 a §. 21 kap. 2 § Hänvisningen till nuvarande 20 kap. 3 § tredje stycket har ändrats som en följd av förslaget att slopa nuvarande andra stycke. 21 kap. 3 § Den föreslagna ändringen ökar domstolarnas möjligheter till gemensam handläggning genom att möjligheten till sammanläggning kommer att gälla för ärenden som handläggs vid i princip alla förvaltningsmyndigheter. Effektiviteten kommer därmed att öka. Det föreslagna ordvalet, förvaltningsmyndighet, överensstämmer med vad som sägs i rubriken till 19 kap. Ändringen skall endast tillämpas på sådana mål där domstolsprövning ingår i prövningsordningen. I det nya tredje stycket klargörs därför att enbart sådana ärenden där förvaltningsmyndighetens avgöranden antingen direkt eller efter överklagande till och prövning av en annan förvaltningsmyndighet inte skall överklagas till regeringen kan komma i fråga för samlad handläggning. Värt att uppmärksamma är att olika delar av avgörandet eventuellt kan ha olika verkan även om handläggningen sker enligt samma processuella regler. Vid avgöranden av mål som enbart delvis avser tillstånd skall domstolen enligt 20 kap. 5 § tredje stycket ha den sammansättning som krävs vid tillståndsavgöranden. Någon särskild reglering behövs därför alltså inte i denna fråga. 22 kap. 1 § Av rådets direktiv (96/61/EG) av om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar stadgas i artikel 6 att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att en tillståndsansökan som lämnas till den behöriga myndigheten innehåller i artikeln närmare angivna uppgifter. menar att det svenska genomförandet brister därför att det i svensk författning saknas bestämmelser om att en ansökan om tillstånd skall innehåll uppgifter som rör beskrivning av råvaror och andra insatsvaror samt den energi som används eller genereras i anläggningen. Vidare saknas det enligt kommissionen svenska bestämmelser om anläggningens utsläppskällor, förhållande på platsen, art och mängd av förutsebara utsläpp, åtgärder för att förebygga uppkomsten av avfall som anläggningen ger upphov till om det behövs samt slutligen planerade åtgärder för att övervaka utsläpp. Vad en ansökan om tillstånd skall innehålla har i enlighet med svensk tradition inom miljörätten angetts tämligen kortfattat. I ställer har en något mer utförlig redovisningen skett i förarbetena. I regeringens proposition om miljöbalk (1997/98:45, del 2, s. 236) anges sålunda i författningskommentaren när det gäller punkt 3 i förevarande paragraf, att hänvisningen till de allmänna hänsynsreglerna innebär att sökanden skall lämna uppgifter om energi, råvaror och andra ämnen som skall användas liksom om bl.a.. insatser av kemikalier, återvinning och återanvändning samt avfallshantering. Med anledning av kommissionens påpekande införs i paragrafens första stycke uttryckliga föreskrifter om att en ansökan skall innehålla uppgifter om förhållandena på platsen, råvaror och andra insatsvaror samt energianvändning (1), utsläppskällor, art och mängd av förutsebara utsläpp samt förslag till åtgärder för att förebygga förekomsten av avfall (2), samt övervakning av utsläppen (5) och en icke-teknisk sammanfattning av uppgifterna i punkterna 16 (7), dvs. en sammanfattning som går utöver vad som enligt 6 kap. 7 § krävs i samband med en miljökonsekvensbeskrivning. Den energi som genereras i anläggningen ryms inom begreppet produktionsmängd eller annan liknande uppgift (1). Ändringen kommenteras vidare i avsnitt 9.1.5. Efter förslag från miljöbalkskommittén införs ändringarna i punkt 3 och 6. Ändringen i punkt 3 innebär att det är bestämmelserna i 6 kap. som får styra i vilka fall det krävs en miljökonsekvensbeskrivning. Ändringen i 6 knyter kravet på säkerhetsrapport till ansökningar om tillstånd att anlägga, driva eller ändra verksamheter och begränsar kravet till att gälla enbart de anläggningar som är skyldiga att upprätta en säkerhetsrapport enligt lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikaliolyckor. Dessa ändringar kommenteras vidare i avsnitt 6.1 resp. avsnitt 9.1.9. 22 kap. 2 a § Den föreslagna nya bestämmelsen motsvarar vad som var föreskrivet i 13 a § och 14 §, sista stycket miljöskyddslagen (1969:387). Bestämmelsen som enbart är tillämplig i fråga om miljöfarlig verksamhet kommenteras i avsnitt 6.2. 22 kap. 3 § Tillägget i andra punkten innebär att den information som skall lämnas om innehållet i 7 § kan lämnas på annat sätt än genom kungörelse. Förslaget innebär en återgång till vad som gällde enligt 13 kap. 26 § vattenlagen (1983:291). Förslaget kommenteras ytterligare i avsnitt 9.1.7. 22 kap. 4 § Förslaget innebär att ansökningshandlingarna i ansökningsmål hos miljödomstolar alltid skall sändas till och till den eller de berörda kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet, förutom till de andra myndigheter som redan utpekats. 22 kap. 10 § Ändringen innebär att miljödomstolen i det enskilda fallet får bestämma vilket antal exemplar av skriftliga yttrande över ansökan som skall ges in till domstolen i stället för nuvarande bestämmelse som säger att skriftliga synpunkter skall ges in i tre exemplar. 22 kap. 25 § Av rådets direktiv (96/61/EG) av om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar framgår av artikel 9.3-6 att tillståndet skall omfatta utsläppsgränsvärden för förorenande ämnen, bästa tillgängliga teknik och utsläppskontroll. I förevarande paragraf regleras vad en dom som innebär att tillstånd lämnas skall innehålla. I proposition om miljöbalk (prop. 1997/98:45, del 2, s. 246) anges att uppräkningen inte är uttömmande och inte heller avser att Prop. 2001/02:65 utgöra minimikrav, utan snarare skall ses som en form av minneslista. Vad en dom skall innehålla i varje enskilt mål måste anpassas till ansökan och de frågor som denna aktualiserar i målet. hävdar i en formell anmälan att de svenska bestämmelserna saknar direkta hänvisningar till de angivna kraven som avses reglera verksamheten. Paragrafen kompletteras därför genom att i punkt 6 införs krav på att domen skall innehålla villkor om utsläpp, begränsningsvärden, och bästa möjliga teknik. Begreppet begränsningsvärden omfattar såväl gränsvärden som riktvärden. Bästa möjliga teknik i stället för bästa tillgängliga teknik, som är det uttryck som direktivet använder, knyter an till 2 kap. 3 § och innefattar också krav på utvecklande av tekniker i de fall detta är möjligt, t.ex. för att hindra lakvatten från ett gruvmagasin att förorena omgivningen, där tekniken i ett sådant fall måste anpassas till de individuella förhållandena på platsen. Enligt sista stycket skall också de specialbestämmelser som gäller i fråga om deponering av avfall iakttas när tillstånd lämnas till en sådan verksamhet. I övrigt hänvisas till avsnitt 9.1.10. 22 kap. 25 a § Bestämmelsen har i enlighet med Lagrådets uppfattning placerats efter bestämmelsen om tillståndsdoms innehåll. Med paragrafen genomförs kravet i artikel 9 i rådets direktiv /31/EG av om deponering av avfall. Där anges att tillståndet för deponeringsverksamheten skall åtminstone innehålla följande: a) Uppgift om vilken deponiklass tillståndet avser. b) En förteckning över typer av avfall och den totala mängd avfall som får deponeras. c) Uppgift om de krav som ställs på förberedande arbeten, driften av deponin och förfarandena för övervakning och kontroll, inbegripet beredskapsplaner (punkt 4 b i bilaga III), samt provisoriska krav för avslutning och efterbehandling. d) Sökandens skyldighet att minst en gång till den behöriga myndigheten överlämna en rapport om de typer och mängder av avfall som har deponerats, och om resultaten av övervakningsprogrammet enligt artiklarna 12 och 13 samt bilaga III. Enligt direktivet (art. 4) skall en deponi hänföras till någon av deponiklasserna farligt avfall, icke-farligt avfall eller inert avfall. Mot bakgrund av Lagrådets synpunkt i denna del har dessa uppgifter arbetats in i första stycket. 23 kap. 1 § Det föreslagna tillägget är nödvändigt för att kravet på prövningstillstånd beträffande avgöranden i sak av materiella viten skall finnas kvar när handläggningsordningen av viten ändras. Samma regler som gäller enligt nuvarande bestämmelser om överklagande av vite kvarstår således. För alla avgöranden som inte avser avgörande i sak men som har samband med vitesansökningen gäller samma bestämmelser som . Som konstaterat är bestämmelserna om prövningstillstånd inte tillämpliga i sådana fall där miljödomstolen, efter att ha skiljt saken från sig, har avvisat ett för sent inkommet överklagande eller fattat beslut i någon annan processuell fråga Prop. 2001/02:65 (avgörande , mål nr M 1156-00). 24 kap 7 § Genom andra stycket, som är nytt, ges kommunen möjlighet att begära omprövning, i den utsträckning kommunen på egen begäran övertagit tillsynen med stöd av 26 kap. 3 § fjärde stycket. Av 10 § förordningen (1998:900) om tillsyn enligt framgår att får överlåta åt en nämnd att utöva operativ tillsyn över i bilagan till förordningen närmare angivna verksamheter och objekt däribland miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet. Har tillståndet meddelats av miljödomstolen görs ansökan dit och i de fall meddelat tillstånd ställs ansökan i stället till miljöprövningsdelegation. 26 kap. 1 § Av artikel 13.1 i direktivet (96/61/EG) av om samordnande åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet) framgår att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de behöriga myndigheterna regelbundet gör en förnyad bedömning av och, om nödvändigt, uppdaterar villkoren i tillståndet. I andra stycket i förevarande paragraf införs därför tillägget att i fråga om miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet som omfattas av tillstånd, skall tillsynsmyndigheten även fortlöpande bedöma om villkoren är tillräckliga. Bedömningen vad som är tillräckligt sker med utgångspunkt i 1 kap. 1 § och vad som anges i paragrafens första stycke om tillsynens syfte. Denna ordning har ansett gälla redan inom ramen för gällande rätt utan någon särskild författningsreglering, dvs. att tillsynsmyndigheterna inte enbart har kontrollerande uppgifter utan också skall göra självständiga bedömningar på grund av den miljöpåverkan på omgivningen som förekommer på grund av verksamheten. Med det föreslagna tillägget genomförs dock direktivets påbud på ett mer direkt sätt. 26 kap. 2 § Som redovisats under författningskommentaren till 1 § stadgar IPPC- direktivet att medlemsstaterna skall säkerställa att villkoren i tillståndet uppdateras. I 24 kap. regleras de materiella förutsättningarna för omprövning av tillstånd till samt ändring eller upphävande av villkor för miljöfarlig verksamhet och vattenverksamhet liksom hur ett sådant prövningsförfarande inleds. I ett nytt andra stycke åläggs tillsynsmyndigheterna att ansöka om ändring eller upphävande av villkor eller själva initiera förfarandet i de fall såväl tillståndsprövning som tillsyn sker inom om de materiella förutsättningarna enligt 24 kap. 5 eller 6 § föreligger. Utgångspunkten för att bedöma om villkoren är tillräckliga är1 kap.1 § och 2 kap. 2 6 §§. Genom det föreslagna andra stycket i 24 kap. 7 § träffar skyldigheten också kommunen i den utsträckning kommunen har övertagit tillsynen efter eget åtagande enligt 26 kap.3 § tredje stycket. 29 kap. 8 § Hänvisningen i första stycket 26 till rådets förordning (EG) nr 3093/94 av om ämnen som bryter ned ozonskiktet har änd- rats till och rådets förordning (EG) nr 2037/2000 av om ämnen som bryter ned ozonskiktet. Den senare för- ordningen har ersatt den förstnämnda. I första stycket 25 och 2728 har hänvisningarna till EG-rättsakterna uppdateras avseende uppgifter om senast gjorda ändringar. 29 kap. 12 § Tillägget i första stycket är nytt och motsvarar den förverkandebestämmelse som före ikraftträdande fanns i 37 § sista stycket naturvårdslagen (1964:822). Tillägget innebär att utbytet vid otillåten täktverksamhet kan förverkas med stöd av straffbestämmelser. Därigenom kommer förverkande även att kunna ske i de fall där tillståndsplikt har införts för husbehovstäkter enligt 12 kap. 1 § andra stycket. En bakgrund till tillägget lämnas i avsnitt 10.4. Vidare har i det första stycket uttrycket gentekniskt modifierade organismer ändrats till genetiskt modifierade organismer. 31 kap. 5 § Paragrafens andra stycke är nytt. Genom tillägget kommer rätt till ersättning vid generellt inrättade biotopsskyddsområden att inträda först när dispens vägras eller förenas med särskilda villkor. Ändringen motiveras i vidare i avsnitt 7.4. 31 kap. 7 § I paragrafens första stycke har lagts till att det är kommunen som skall betala ersättning till fastighetsägare även när förelägganden eller förbud har beslutats av kommunen och inte som tidigare enbart vid beslutande av föreskrifter. I det andra stycket har lagts till att den i vars intresse ett vattenskyddsområde fastställs, skall betala ersättning till fastighetsägare och andra rättighetshavare även när det är kommuner som beslutar om vattenskyddsområden. Ändringarna kommenteras kortfattat i avsnitt 7.3. 31 kap. 31 § I sista stycket har en felaktig hänvisning till ett lagrum i renäringslagen (1971:437) rättats. De nya bestämmelserna om vite skall enligt förslaget tillämpas i fråga om ansökningar om utdömande av vite som inletts vid en miljödomstol efter lagens ikraftträdande. För mål som redan handläggs vid en miljödomstol när de nya bestämmelserna träder ikraft gäller således äldre bestämmelser. Som sagts i avsnitt 10.4 kan utbrutet material vid olaglig täktverksamhet inte förverkas. Den föreslagna ändringen innebär därmed att en ny bestämmelse om förverkande införs i . Övergångsbestämmelsen tydliggör att det enbart är material som härrör från brott som begåtts efter ikraftträdandet som får förverkas. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1596) om frivillig miljöstyrning och miljörevision Ändringen i lagens rubrik är en följdändring av att den nya EG-förord- ningen fått en annan terminologi i sin rubrik. I den nya förordningen, (EG) 761/2001, används termen miljöledningssystem (artikel 2 k) istället för den tidigare miljöstyrningssystem . Miljöledningssystem är den del av det övergripande ledningssystem som omfattar organisationsstruktur, planering, ansvar, praxis, rutiner, processer och resurser för att utveckla, införa, uppfylla, revidera och underhålla miljöpolicyn. Ändringen är en följdändring med anledning av den nya EG-förord- ningen. Ändringen är en följdändring med anledning av den nya EG-förord- ningen. Ändringen är en följdändring med anledning av den nya EG-förord- ningen.. Paragrafen upphävs eftersom EMAS numera är tillgänglig för alla orga- nisationers deltagande. kunde endast företag med industriell verksamhet deltaga samt vissa andra verksamheter försöksvis. har till uppdrag att utvärdera tillämpningen av och att lämna förslag till nödvändiga reformer. Vi skall ägna särskilt intresse åt frågor som tillämpningen av de allmänna hänsynsreglerna hos myndigheter och domstolar, bestämmelserna om markanvändning, systemet med miljökvalitetsnormer, erfarenheter av miljökonsekvensbeskrivningar, ordningen för tillståndsprövning, kostnadsmässiga konsekvenser för balkens aktörer, förhållandet mellan tillsyn och standardiserade miljöledningssystem, systemet för tillsyns- och prövningsavgifter, miljösanktionssystemet och bestämmelserna om miljöbrott. Utredningar och förslag skall redovisas slutligt . I detta första delbetänkande redovisar vi sådana förslag till ändringar av som är av mer begränsad lagteknisk natur och som vi bedömer kommer att underlätta den praktiska tillämpningen av balken. Eftersom det än så länge bara finns begränsade erfarenheter av tillämpningen av materiella regler, avser de frågor som tas upp i detta delbetänkande framför allt förfaranderegler. Tillämpningen av bestämmelserna i båda inledande kapitel kommer att studeras ingående i det fortsatta utredningsarbetet. På detta stadium av utredningen vill vi därför enbart föreslå förtydliganden av 2 kap. 9 § och 2 kap. 10 §, så att det klart framgår att det är regeringen som efter överlämnande från prövningsmyndigheten avgör om en verksamhet skall få bedrivas eller en åtgärd vidtas trots att den strider mot balkens stoppregler. Bestämmelserna om hushållning med mark och vatten i 3 kap. och 4 kap., liksom bestämmelserna om miljökvalitetsnormer i 5 kap. kommer också att omfattas av särskilda utredningar . Därför föreslår vi inga ändringar i dem . Förfarandet med miljökonsekvensbeskrivningar kommer också att utredas i sin helhet senare, men eftersom det finns oklarheter när det gäller kravet på miljökonsekvensbeskrivningar i vissa typer av mål och ärenden lämnar vi redan nu förslag i dessa delar. Vi föreslår att det inte skall fordras någon miljökonsekvensbeskrivning i mål och ärenden om återkallelse av tillstånd eller omprövning av tillstånd eller villkor och inte heller i mål och ärenden om förlängning av genomförandetider. Kravet på miljökonsekvensbeskrivning bör endast vara knutet till ansökningar om att anlägga, driva eller ändra verksamheter. Detsamma bör gälla kravet på att inge en formaliserad säkerhetsrapport som också bör begränsas till att avse de anläggningar som enligt sevesolagen är skyldiga att upprätta en sådan. I fråga om miljöfarlig verksamhet föreslår vi att det i de fall en myndighet tar initiativ till återkallelse av tillstånd eller till omprövning av tillstånd eller villkor skall åligga tillståndshavaren att utföra och ge in de utredningar som tillståndsmyndigheten bedömer behövs. När det gäller bestämmelserna om skydd av naturen föreslår vi ett förtydligande i strandskyddsbestämmelserna samt en ändring av bestämmelserna om vattenskyddsområden så att en myndighet kan ges möjlighet att medge åtgärder i ett område som beslutats av . Vi föreslår i stort sett inga ändringar i detta skede av de kapitel som innehåller särskilda bestämmelser om vissa verksamheter. Det har framförts många synpunkter som gäller prövningen av täkter. Eftersom vi avser att undersöka möjligheterna till mer genomgripande förändringar av hela 12 kap., avstår vi nu från att föreslå några ändringar i den delen. I bestämmelserna om hantering av avfall föreslår vi nu endast en mindre förändring.