prop · GO0357 · 2001-01-01 00:00:00 — Som exempel nämner man att olovlig jakt på älg i praxis bedömts som grovt jaktbrott men att påföljden brukar vara ett kortare fängelsestraff. Riksåklagaren tillstyrker att minimistraffet för grovt jaktbrott höjs men anser att även straffmaximum bör höjas för att straffskalan inte skall bli alltför snäv. Riksåklagaren föreslår en höjning från två till . För att inte det högsta straffet för jaktbrott som inte är grovt skall sammanfalla med det lägsta för grovt brott, föreslår Riksåklagaren att maximistraffet för icke grovt brott skall höjas till . Även anser att straffvärdet för grovt jaktbrott behöver höjas och att straffmaximum bör höjas om minimistraffet höjs. Remissinstansernas yttranden över utkastet till lagrådsremiss: Hovrätten för övre anser att det är oklart vad som avses med särskilt värdefullt vilt. har inget att erinra mot förslagen. Riksåklagaren, och tillstyrker förslagen. , och Världsnaturfonden tillstyrker förslagen till ändringar i straffskalorna men anser att det bör klarläggas vad som avses med särskilt värdefullt vilt. motsätter sig ändringar av straffskalan för grovt jaktbrott. tillstyrker förslagen till ändringar i straffskalorna med undantag för höjningen av maximistraffet för grovt jaktbrott. Förbundet bedömer att det kommer uppstå problem vid tolkningen av formuleringen särskilt värdefullt vilt. Skälen för regeringens förslag: Jaktbrottsligheten är så omfattande att den är ett allvarligt problem vid förvaltningen av stammarna av björn, järv, lo, varg och kungsörn. Särskilt för järv, varg och kungsörn kan den få allvarliga konsekvenser. En straffskärpning kan ha en avskräckande effekt och på så sätt bidra till att förebygga brottsligheten. Detta gäller särskilt om straffskärpningen kombineras med åtgärder som ökar möjligheterna att upptäcka brott. Sådana åtgärder planeras (avsnitt 6.2). En höjning av straffskalorna innebär också en markering av att brottsligheten anses ha ett högt straffvärde. Regeringen instämmer således i utredningens förslag att minimistraffet för grovt jaktbrott bör höjas. Riksåklagaren och har anfört att även straffmaximum för grovt jaktbrott bör höjas om minimistraffet höjs. Detta motiveras med att domstolarna bör ha erforderligt handlingsutrymme. Regeringen delar denna uppfattning och föreslår därför att det högsta straffet skall vara fängelse. Den föreslagna höjningen av straffskalan för grovt jaktbrott kommer att gälla för alla typer av sådana brott och alltså inte enbart för brott avseende björn, järv, lo, varg och kungsörn. Höjningen innebär en markering av att det finns anledning att se allvarligt på den grova jaktbrottsligheten över huvud taget. För vissa jaktbrott som anses som grova kan emellertid det nu föreslagna minimistraffet te sig alltför strängt. Hovrätten för har till exempel påpekat att så kan vara fallet beträffande vissa jaktbrott avseende älg. Enligt regeringens mening bör därför också de förutsättningar som skall beaktas vid bedömningen av om ett brott är att anse som grovt ändras något. anges att det vid bedömningen särskilt skall beaktas bland annat om brottet avsåg ett värdefullt vilt, varmed främst avses ekonomiskt värdefullt vilt. I lagrådsremissen föreslogs att det i stället borde anges att det särskilt skall beaktas om brottet avsåg ett särskilt värdefullt vilt. Lagrådet anser emellertid att ett annat uttryckssätt bör väljas, som klarare återspeglar syftet med förslaget och ger en anvisning om vilka typer av vilt som anses böra skyddas genom de strängare straffreglerna (se bilaga 7). Lagrådet föreslår därför att det i stället för särskilt värdefullt vilt skall stå "annars särskilt skyddsvärt vilt". Regeringen delar Lagrådets uppfattning och föreslår därför att bestämmelsen utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Särskilt skyddsvärt vilt kan vara djur av en art som är i behov av skydd utan att arten är hotad eller sällsynt. Det kan t.ex. vara en art som varit hotad eller sällsynt eller en art som minskat i antal och vars långsiktiga överlevnad därför riskeras. Det kan också vara fråga om en art för vars bevarande staten haft stora kostnader, som blir onödiga om djur av arten dödats olagligt. Den föreslagna ändringen innebär att vissa jaktbrott som bedöms som grova kan anses som icke grova. Det bör till exempel kunna gälla jakt på älg eller annat ekonomiskt värdefullt vilt på någon annans jaktområde. De föreslagna ändringarna av straffskalan innebär att det även i övrigt bör finnas ett visst utrymme för att bedöma brott som tidigare ansetts grova som icke grova. Mot bakgrund av förslagen beträffande grova jaktbrott bör det säkerställas att det finns utrymme för en nyanserad straffmätning för jaktbrott som inte bedöms som grova. Straffmaximum för sådana brott bör därför höjas. Regeringen föreslår att det högsta straffet för icke grovt jaktbrott skall vara fängelse. 6.4.3 Jaktmetoden skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt Regeringens förslag: Vid bedömningen av om ett jaktbrott är grovt skall även beaktas om det utförts med en särskilt plågsam jaktmetod. Utredningens förslag: Frågan behandlas inte. Remissinstansernas yttranden över utredningen: Riksåklagaren har anfört att det visat sig att det i förekommer användning av bl.a. fällor och andra grymma redskap som orsakar viltet svåra plågor. Riksåklagaren har därför föreslagit att det vid bedömningen huruvida ett brott är grovt särskilt skall beaktas om det utförts med ett för jakten otillåtet redskap eller med en särskilt grym metod. Remissinstansernas yttranden över utkastet till lagrådsremiss: har inget att erinra mot förslaget. Riksåklagaren, och tillstyrker förslaget. , och anser att det skall vara tillräckligt att en grym metod använts för att ett jaktbrott skall anses grovt, dvs. att det inte skall behöva vara fråga om en särskilt grym metod. Skälen för regeringens förslag: All jakt skall bedrivas på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för viltet. Den som använder i och för sig tillåtna jaktmetoder på ett sådant sätt att viltet tillfogas onödigt lidande kan dömas till böter för brott mot 27 § jaktlagen. I allvarligare fall kan gärningsmannen dömas för djurplågeri till fängelse i högst , om djuret vid jakten har utsatts för otillbörligt lidande. I jaktsammanhang torde djurplågeri främst komma i fråga vid allvarligare, uppsåtliga, brott medan jaktlagens bestämmelse kan tillämpas i mindre allvarliga fall. Ett exempel på brott mot 27 § kan vara en situation då någon utnyttjar ett alltför dåligt skottillfälle och därför skadskjuter vilt. Den som använder otillåtna metoder kan även dömas för jaktbrott i kombination med djurplågeri. När det gäller jaktbrott avseende björn, järv, lo, varg och kungsörn finns många exempel på att mycket plågsamma metoder kommit till användning. Av utredningen framgår bland annat att otillåtna fällor som orsakar viltet svåra lidanden används. Ett annat exempel från utredningen är användning av gift, vilket kan medföra att viltet utsätts för ett långdraget lidande. Utredningen redogör också för uppgifter om att rovdjur spåras och jagas långa sträckor med snöskoter innan de skjuts, körs över eller dödas på annat sätt. Här kan det alltså vara fråga om jaktbrott i kombination med djurplågeri. Enligt regeringens mening blir dock lagstiftningen tydligare om jaktbrott begångna med särskilt plågsamma jaktmetoder i sin helhet straffbeläggs direkt i jaktlagen. Jaktmetoder som de beskrivna bör därför kvalificera ett jaktbrott som grovt. Därmed skulle den nu föreslagna straffskalan för grovt jaktbrott, fängelse i lägst och högst , normalt tillämpas vid alla jaktbrott med särskilt plågsamma metoder. Straffskalan överstiger alltså väsentligt den som gäller för djurplågeri, för vilket det högsta straffet är fängelse . Jaktbrott beträffande björn, järv, lo, varg och kungsörn, som i den senaste så kallade rödlistan från ArtDatabanken vid klassats som hotade eller missgynnade arter, är normalt att anse som grovt brott oavsett hur det utförts. I sådana fall krävs alltså inte att brottet har utförts med en särskilt plågsam metod för att det skall anses som grovt. Riksåklagaren föreslår att det vid bedömandet av om ett jaktbrott är grovt särskilt skall beaktas bl.a. om brottet utförts med en särskilt grym metod, vilket även föreslogs i lagrådsremissen. Ett lämpligare uttryckssätt är emellertid särskilt plågsam jaktmetod, en benämning som tar sikte på metodens effekter på viltet. Regeringen föreslår därför att det vid bedömandet av om ett jaktbrott är grovt även skall beaktas om brottet utförts med en särskilt plågsam jaktmetod. Såvitt nu kan bedömas är det inte tillräckligt motiverat att användningen av ett otillåtet redskap i sig skall kvalificera ett jaktbrott som grovt, något som Riksåklagaren har föreslagit. Vad så slutligen angår de av utredningen redovisade uppgifterna, att det förekommer att rovdjur förföljs med snöskoter innan de dödas, gör regeringen följande bedömning. Sådana inslag i ett jaktbrott är, som framhållits ovan, i regel att anse som särskilt plågsamma. Otillåten användning av motordrivna fortskaffningsmedel är emellertid en omständighet som redan i sig alltid skall beaktas vid bedömningen av om ett jaktbrott är att anse som grovt. Redan med nu gällande lagstiftning kan alltså jaktbrott med hjälp av otillåten användning av t.ex. snöskoter normalt anses som ett grovt brott. Sammanfattningsvis innebär den föreslagna ordningen att användning av särskilt plågsamma jaktmetoder skall vara en grund för att kvalificera ett jaktbrott som grovt. I något mindre allvarliga fall skall, liksom , kunna dömas för jaktbrott i kombination med djurplågeri. Om någon utsätter vilt för otillbörligt lidande, utan att det är fråga om ett jaktbrott, kan straff för djurplågeri komma i fråga. 6.4.4 Andra ändringar av bestämmelserna om jaktbrott Regeringens förslag: För vissa typer av jaktbrott skall det räcka med att gärningsmannen handlat oaktsamt. Det skall alltså inte, såsom , krävas att han eller hon handlat av grov oaktsamhet eller med uppsåt. och Svenska Jägareförbundets förslag: Oaktsamhet som inte är grov skall vara tillräckligt för att jaktbrott och brott mot vissa andra bestämmelser i jaktlagen skall vara straffbara. Verkets och förbundets begäran har remitterats i särskild ordning. behandlar inte frågan. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig, utom , har tillstyrkt förslagen. Skälen för regeringens förslag: God artkännedom hos jägarna är nödvändig för en korrekt jakt. En utveckling som innebär att misstag beträffande det jagade viltets art endast i undantagsfall är straffbar bör således undvikas. Mot bakgrund av vad och anfört (se bilaga 4) bör därför även oaktsamhet som inte är grov kunna leda till ansvar för jaktbrott. Detta är emellertid inte nödvändigt, såvitt nu kan bedömas, beträffande alla typer av jaktbrott och de olika förfaranden som är straffbara enligt 45 § jaktlagen. Oaktsamhet som inte är grov bör endast vara straffbar i den utsträckning som behövs för att förhindra att fredade arter dödas eller att vilt av en viss art jagas med vapen och jaktmetoder som inte är tillåtna vid jakt på arten i fråga. Oaktsamhet som inte är grov bör därför vara tillräcklig för straffansvar endast beträffande vissa typer av jaktbrott. Regeringen förslår att detta skall gälla vid dödande av fredat vilt, jakt med användning av motordrivna fortskaffningsmedel då detta inte är tillåtet samt jakt med användning av otillåtna vapen och jaktmedel i övrigt. 6.4.5 Försök och förberedelse Försök och förberedelse till jaktbrott är inte straffbart. Riksåklagaren har i sitt remissyttrande över slutbetänkande föreslagit att försök och förberedelse skall kriminaliseras. Frågan har inte behandlats av . Enligt utredningen kommer fällor ofta till användning vid olaglig jakt på rovdjur. Detta synes särskilt gälla järv och kungsörn. Möjligheterna att förhindra att rovdjur dödas genom denna typ av brott skulle förmodligen kunna förbättras genom en kriminalisering av försök och förberedelse till jaktbrott. Det skulle bl.a. innebära att olika typer av befattning med otillåtna fällor blir straffbara. Också när det gäller jaktbrott som bedrivs med skjutvapen skulle det kunna vara av betydelse om förberedelse och försök kriminaliserades. Regeringen anser således att det finns övervägande skäl som talar för att kriminalisera försök och förberedelse till jaktbrott. Mot bakgrund av en översyn av förberedelsebrottet i allmänhet som pågår inom bör emellertid frågan övervägas närmare och den pågående översynen bör avvaktas. Regeringen avser därför återkomma till i frågan . 6.4.6 Höjda straff för jakthäleri Regeringens förslag: Straffskalorna för jakthäleri och grovt jakthäleri ändras på samma sätt som beträffande jaktbrott respektive grovt jaktbrott. Utredningens förslag: Utredningen behandlade inte denna fråga. Remissinstansernas yttranden över utredningen: Hovrätten för anser att en översyn av straffskalan för grovt jakthäleri bör övervägas om straffskalan för grovt jaktbrott ändras. Motsvarande åsikt framförs av Riksåklagaren och . Remissinstansernas yttranden över utkastet till lagrådsremiss: De flesta remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker förslagen. anser att straffskalorna för jakthäleri och grovt jakthäleri bör vara desamma som för motsvarande jaktbrott men motsätter sig en höjning av straffmaximum för grovt jakthäleri. Skälen för regeringens förslag: Jakthäleri består i att någon tar obehörig befattning med vilt som han eller hon vet eller har skälig anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott. I straffskalan ingår böter och fängelse och för grovt brott fängelse i högst . Straffskalorna för jakthäleri och grovt jakthäleri bör enligt regeringens mening stämma överens med straffskalorna för motsvarande jaktbrott. En sådan överensstämmelse finns t.ex. när det gäller stöld och grov stöld å ena sidan och häleri och grovt häleri å den andra. Regeringen föreslår därför att maximistraffet för jakthäleri höjs till fängelse. För grovt jakthäleri föreslås en straffskala från lägst sex månaders fängelse till högst fängelse. 7 Skyddsjakt Med skyddsjakt avses jakt som bedrivs i syfte att förebygga skador av vilt. Bestämmelser om skyddsjakt finns i 7-9 §§ jaktlagen (1987:259) och 23 a-29 §§ jaktförordningen (1987:905). Skyddsjakt efter björn, varg, järv, lo och kungsörn kan tillåtas under vissa förutsättningar. Prövningen av om skyddsjakt skall tillåtas på dessa arter görs av (24 och 27 §§ jaktförordningen). I vissa fall kan skyddsjakt efter björn, järv eller lo också bedrivas på initiativ av en enskild utan föregående prövning av någon myndighet. Detta får ske under vissa förutsättningar i samband med ett rovdjursangrepp på ett tamdjur (28 § jaktförordningen). Paragrafen omfattar inte varg eller kungsörn. bestämmelse om nöd innebär att den som utan stöd i jaktlagstiftningen dödar ett vilt djur för att förhindra en skada under vissa begränsade förutsättningar går fri från ansvar för brott. Skyddsjaktens bedrivande Skyddsjakt måste, liksom all annan jakt, bedrivas på ett etiskt försvarbart sätt. Ett grundläggande krav är att honor inte skjuts ifrån sina ungar. Det har diskuterats om den skyddsjakt på lodjur som bedrivs strider mot detta. Ungarna föds normalt och följer sin mor närmare . Skyddsjakten, som bedrivs , kan därför leda till att honor skjuts ifrån sina ungar innan de kan klara sig på egen hand. Tiden för jakt på lodjur bör anpassas till detta, vilket också är fallet. Enligt beslut om skyddsjakt på lodjur /2000 tilläts jakt med kulvapen endast under och mars. Det innebär att jakt tilläts innan ungarna normalt skiljs från modern. Det har också diskuterats om fällfångst är etiskt försvarbar. Den invändning som framförts är att djuren utsätts för svår stress. Det är alltså viktigt att kontinuerligt utvärderar fällfångsten från ett djurskyddsperspektiv, vilket också sker. Utvärderingen görs på grundval av Statens veterinärmedicinska anstalts omfattande undersökningar av lodjur som dödats under skyddsjakten. På många håll anses också att jakt på ungar i bo inte är etiskt försvarbar. Utifrån dessa aspekter har den skyddsjakt som bedrivs på järv ifrågasatts. Skyddsjakt på järv har emellertid tillåtits i ytterst begränsad omfattning och under strängt kontrollerade former, som tillgodosett djurskyddsintresset. Kritik har således riktats mot metoderna för den skyddsjakt som bedrivs. Regeringens bedömning är emellertid att genom tillstånden till skyddsjakt väl anpassar jakten till de etiska krav som bör ställas. 7.1 Beslutande myndighet bedömning: Jaktförordningen ändras så att det blir möjligt för att delegera till länsstyrelserna att besluta om skyddsjakt på enskilda individer av björn eller lo som orsakar allvarliga skador eller olägenheter. Utredningens förslag: får delegera till länsstyrelserna att ge tillstånd till skyddsjakt på enskilda individer av björn eller lo som orsakar allvarliga skador eller olägenheter. Delegation skall vara huvudregeln i län med fasta stammar av björn och lo. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som yttrat sig i frågan, däribland flertalet länsstyrelser, har varit positiva till utredningens förslag. anser att skall kunna delegera till tinget att besluta om skyddsjakt. har inget att erinra mot förslaget men framhåller att verket måste ha möjlighet att återkalla en delegation. anser att möjligheten till delegation skall gälla alla rovdjursarter. tillstyrker förslaget men framhåller att en förutsättning för delegation är att har egen, erforderlig kompetens i rovdjursfrågor. Föreningen anser att skall ha möjlighet att återkalla delegationen. Världsnaturfonden anser att delegation bör ske under en prövotid. Skälen för regeringens bedömning: Förvaltningen av stammarna av björn, järv, lo, varg och kungsörn är en nationell angelägenhet samt en förpliktelse enligt internationella konventioner och medlemskapet i Europeiska unionen. Vid förvaltningen är det alltså viktigt att ha överblick över situationen i landet som helhet. Många arter rör sig över så stora områden att de lämpligast förvaltas på riksnivå. Liksom utredningen anser regeringen därför att även i fortsättningen skall ha huvudansvaret för omfattningen av jakten på björn, järv, lo, varg och kungsörn. Det finns emellertid fördelar med regionalt beslutsfattande i vissa fall, vilket utredningen har framhållit. Erfarenheter och kunskaper från lokal nivå kan då bättre komma till användning. De regionala myndigheterna har större lokalkännedom och kunskap om de problem som finns på orten. Det finns normalt också utvecklade former för samarbete med andra regionala och lokala myndigheter såsom polisen. För lokalbefolkningen kan ökad närhet till beslutsfattarna också innebära större förståelse för de beslut som fattas. De fördelar som finns med regionalt beslutsfattande har särskilt stor betydelse i fall där det krävs en snabb beslutsprocess. Utredningen har bedömt att länsstyrelserna i de län där det finns fasta stammar av rovdjur, har kompetens att hantera en beslutanderätt på ett sätt som stämmer överens med de övergripande målen för förvaltningen av de aktuella arterna. Regeringen har inte anledning att ifrågasätta denna bedömning. Sammantaget delar således regeringen utredningens uppfattning att bör ha möjlighet att delegera till länsstyrelserna att ge tillstånd till skyddsjakt på enskilda djur som orsakar allvarliga skador eller olägenheter. Delegation bör bara kunna komma ifråga beträffande arterna björn och lo, som finns i förhållandevis stora bestånd. Den närmare utformningen av bestämmelserna avser regeringen att ta upp i förordningsform. 7.2 Utredningens förslag till ändringar i bestämmelserna om förutsättningarna för skyddsjakt Regeringens bedömning: Det finns inte anledning att genomföra de förändringar i de allmänna förutsättningarna för skyddsjakt som utredningen föreslår. Utredningens förslag: I 23 a § jaktförordningen föreskrivs att man vid beslut om skyddsjakt på lo och varg särskilt skall ta hänsyn till risken för skador på renar. När det gäller lo skall också behovet att skydda stammarna av vilda hjortdjur beaktas. Remissinstanserna: Synpunkterna på förslaget till ändring i 23 a § har varit blandade. Riksåklagaren avstyrker förslaget eftersom ren redan torde omfattas av paragrafen. anser att det är fråga om detaljregleringar som det inte finns anledning att införa. i anser att tillägget inte innebär någon ändring i sak och kan uteslutas. anser att alla rovdjursarter inom renskötselområdet skall omfattas. Världsnaturfonden tillstyrker förslaget att särskild hänsyn skall tas till risken för skador på ren. i , och avstyrker att behovet att skydda stammarna av vilda hjortdjur skall beaktas. är positivt till förslaget att behovet att skydda stammarna av hjortdjur skall beaktas men anser att sådan hänsyn skall tas också vid beslut om jakt på björn och varg. Skälen för regeringens bedömning: Utredningens förslag till ändringar av de allmänna förutsättningarna för skyddsjakt är ett sätt att ge förslagen beträffande de olika rovdjursarternas antal och utbredning genomslag i jaktlagstiftningen. Regeringen anser emellertid att förslagen innebär en detaljreglering som det inte finns behov av. Det kan påpekas att beslut om skyddsjakt beträffande björn och särskilt lo åtminstone utformats med hänsyn till rennäringen. Regeringen har också en något annorlunda syn på målen för rovdjursarternas antal och utbredning än utredningen (avsnitt 5.2). Sammantaget anser regeringen därför att det, i varje fall , inte finns anledning att genomföra några förändringar i jaktförordningen med anledning av utredningens förslag i denna del. 7.3 Skyddsjakt utan föregående myndighetsbeslut Regeringens bedömning: Vargstammen har haft en hög tillväxttakt. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att regeringen föreslår att förvaltningen skall syfta till en fortsatt hög tillväxt, kommer skyddsjakt på varg utan föregående beslut av återigen att tillåtas på samma villkor som gäller för björn, järv och lo. Om vargstammens positiva utveckling bryts avser regeringen emellertid att åter ändra regleringen så att den inte längre omfattar varg. Utredningens förslag: 28 § jaktförordningen ändras så att ägaren eller vårdaren av ett tamdjur får döda en björn, järv, lo eller varg som är under direkt angrepp på tamdjuret. Förslaget innebär dels att förutsättningarna ändras så att utrymmet för skyddsjakt utvidgas, dels att varg tas med i paragrafen. Remissinstanserna: Hovrätten för och Kammarrätten i ifrågasätter om förslaget är förenligt med art- och habitatdirektivet. Många remissinstanser, däribland Riksåklagaren och , anser att förslaget innebär att det blir svårt att bevisa om det varit fråga om ett jaktbrott eller om skyddsjakt varit berättigad. anser att de föreslagna ändringarna lämnar utrymme för vida tolkningar och att det finns en uppenbar risk att den föreslagna ändringen innebär att fredningen av rovdjuren sätts ur spel. tillstyrker förslaget men anser att den så kallade förföljelserätten bör återinföras. anser att förföljelserätten skall återinföras och att vargen skall jämställas med björn och lo i paragrafen. Även menar att det är viktigt att vargen återinförs i paragrafen. Skälen för regeringens bedömning Förutsättningarna för skyddsjakt Utredningens förslag innebär att möjligheterna till skyddsjakt utan föregående beslut av en myndighet utvidgas beträffande björn, järv och lo, som omfattas av 28 § jaktförordningen (1987:905) i dess nuvarande lydelse. En sådan förändring ter sig mindre lämplig särskilt beträffande järven, en art som minskat i antal på ett mycket oroande sätt. Regeringen föreslår nu åtgärder för att bekämpa jaktbrotten avseende björn, järv, lo, varg och kungsörn (avsnitt 6). Flera remissinstanser har uttryckt farhågor för att utredningens förslag till ändringar i 28 § jaktförordningen kommer att medföra stora svårigheter att bevisa om ett jaktbrott begåtts eller om det varit fråga om tillåten skyddsjakt. Dessa farhågor framstår som berättigade.