prop · GO0393 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:93 konvention och rekommendation om de värsta formerna av barnarbete m.m. Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås att godkänner den av Internationella arbetskonferensen antagna konventionen (nr 182) om de värsta formerna av barnarbete. I samband härmed informeras även om den av konferensen antagna rekommendationen (nr 190) i samma ämne. I propositionen lämnar regeringen även en redogörelse för konvention (nr 181) och rekommendation (nr 188) om privat arbetsförmedling samt för rekommendation (nr 189) om nya arbetstillfällen i små och medelstora företag i enlighet med vad som föreskrivs i stadga. Regeringen anser att inte bör tillträda konventionen nr 181. I propositionen informeras slutligen om en av Internationella arbetskonferensen antagen deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Ärendet och dess beredning 4 3 Konventionen (nr 181) och rekommendationen (nr 188) om privat arbetsförmedling 5 3.1 Bakgrund 5 3.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll 7 3.3 Regeringens överväganden 9 4 Rekommendationen (nr 189) om nya arbetstillfällen i små och medelstora företag 13 4.1 Bakgrund 13 4.2 Rekommendationens huvudsakliga innehåll 14 4.3 Regeringens överväganden 15 5 Konventionen (nr 182) och rekommendationen (nr 190) om de värsta formerna av barnarbete 16 5.1 Bakgrund 16 5.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll 18 5.3 Konventionens förhållande till vissa internationella instrument 20 5.4 Godkännande av konventionen 21 6 deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet 26 Bilaga 1 Convention (No. 181) concerning 28 Bilaga 2 Recommendation (No. 188) concerning 40 Bilaga 3 Recommendation (No. 189) concerning General to stimulate in Small and 45 Bilaga 4 Convention (No. 182) concerning the Prohibition and Immediate Action for the Elimination of the Worst Forms of Child Labour 63 Bilaga 5 Recommendation (No. 190) concerning the Prohibition and Immediate Action for the Elimination of the Worst Forms of Child Labour 71 Bilaga 6 and Rights at Work 79 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 87 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att godkänner konvention (nr 182) om de värsta formerna av barnarbete. 2 Ärendet och dess beredning Genom sin anslutning till inträdde som medlem av Internationella arbetsorganisationen (). beslutande församling - Internationella arbetskonferensen - sammanträder i regel en gång . kan enligt artikel 19 i organisationens stadga beträffande förslag, som förts upp på mötets dagordning, besluta antingen om en internationell konvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller om en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftning eller på annat sätt men utan den bindande karaktär som en ratificerad konvention har. Om beslutet är av mindre räckvidd eller huvudsakligen av formell innebörd, t.ex. då det gäller en begäran om utredning, brukar det ges formen av en resolution. I några få principiellt viktiga frågor har beslut fattats om en deklaration. efter att konferensens session avslutats skall varje medlemsstat förelägga landets lagstiftande församling antagna konventioner och rekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder. Varje medlemsstat har vidare skyldighet att underrätta Internationella arbetsbyråns generaldirektör om de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla denna förpliktelse samt om vilka åtgärder som i övrigt har vidtagits. Internationella arbetskonferensens åttiofemte möte, som hölls i , antog dels en akt om ändring i stadga, vilken förelades genom proposition 1997/98:185, dels en konvention (nr 181) och en rekommendation (nr 188) om privat arbetsförmedling. Konventionen antogs med röstsiffrorna 347 för, 5 emot och 30 nedlagda. Rekommendationen antogs med 314 röster för, 13 emot och 67 nedlagda. Av de svenska ombuden röstade regerings- och arbetstagarrepresentanterna för såväl konventionen som rekommendationen medan arbetsgivarrepresentanten röstade för konventionen men lade ned sin röst beträffande rekommendationen. Internationella arbetskonferensens åttiosjätte möte, som hölls i , antog en rekommendation (nr 189) om nya arbetstillfällen i små och medelstora företag. Rekommendationen antogs med 403 röster för, ingen emot och fyra nedlagda. Av de svenska ombuden röstade såväl regerings- som arbetsgivar- och arbetstagarrepresentanterna för rekommendationen. Konferensen antog även en deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet. Deklarationen antogs med 273 röster för, ingen emot och 43 nedlagda. Samtliga svenska ombud röstade för deklarationen. Internationella arbetskonferensens åttiosjunde möte, som hölls i , antog en konvention (nr 182) och en rekommendation (nr 190) om de värsta formerna av barnarbete. Konventionen antogs med röstsiffrorna 415 för, ingen emot och ingen nedlagd. Rekommendationen antogs med 382 röster för, ingen emot och ingen nedlagd. Texterna på engelska och svenska till de sex instrumenten finns i bilagorna 1-6. Konventionen nr 181 och rekommendationen nr 188, rekommendationen nr 189 samt konventionen nr 182 och rekommendationen nr 190 har, enligt bestämmelserna i (nr 144) om samråd på trepartsbasis för att främja genomförandet av normer, remitterats till , som i sin tur inhämtat yttranden från i respektive fråga berörda myndigheter och organisationer. Sammanställningar av remissyttrandena finns att tillgå i (diarienummer N1999/1256/ARM, N1999/1491/ARM respektive N1999/9265/ARM). 3 Konventionen (nr 181) och rekommendationen (nr 188) om privat arbetsförmedling 3.1 Bakgrund Frågor om arbetsförmedling har stått på Internationella arbetsorganisationens dagordning alltsedan grundades . Det finns anledning att i detta sammanhang erinra om följande av Internationella arbetskonferensen antagna konventioner och rekommendationer. Konventionen (nr 88) om den offentliga arbetsförmedlingen, med den tillhörande rekommendationen nr 83, föreskriver att det skall finnas en offentlig, avgiftsfri arbetsförmedling. En sådan förmedling skall verka för bästa möjliga organisation av arbetsmarknaden, full sysselsättning samt utveckling och tillvaratagande av produktionsresurserna. Samverkan med representanter för arbetsgivare och arbetstagare skall tryggas genom rådgivande nämnder för verksamheten och genom att riktlinjer för denna dras upp. Instrumenten antogs och konventionen ratificerades av (prop. Konventionen (nr 9) om arbetsförmedling för sjömän antogs och ratificerades av (prop. Förutom ett förbud att bedriva arbetsförmedling för sjömän i förvärvssyfte och att ta betalt av arbetssökande sjömän innehåller konventionen bestämmelser om hur den offentliga arbetsförmedlingen skall vara organiserad. Konventionen nr 9 har reviderats genom den antagna konventionen (nr 179) om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän med tillhörande rekommendation nr 186. informerades om de båda instrumenten i prop. 1999/2000:119. Regeringen fann därvid att inte borde ratificera konventionen nr 179 och uttalade sin avsikt att göra en samlad bedömning av förhållande till arbetsförmedlingskonventioner när underlag för ett ställningstagande skulle föreligga även beträffande den nu aktuella konventionen nr 181. Konventionen (nr 34) om avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer, med den tillhörande rekommendationen nr 42, antogs och ratificerades av (prop. För kom konventionen nr 34 att spela stor roll. Arbetsförmedlingslagen (1935:113) utformades med den som grund. Tillämpningen av konventionsbestämmelserna blev dock inte problemfri och tog därför initiativ till en revidering av konventionen. Arbetet härmed slutfördes , då Internationella arbetskonferensen antog konventionen (nr 96) om avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer. Denna skiljer sig från konventionen nr 34 genom att erbjuda varje medlemsstat som ratificerar konventionen möjlighet att antingen anta de i del II av konventionen intagna bestämmelserna om ett successivt avskaffande av avgiftskrävande arbets-förmedlingsbyråer med vinstsyfte samt reglering av övriga arbetsförmedlingsbyråers verksamhet eller anta bestämmelserna i del III angående en reglering av den verksamhet som bedrivs av avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer, däri inbegripna byråer med vinstsyfte. Konventionen gör (art. 1.2) ett uttryckligt undantag för arbetsförmedling för sjömän. Konventionen har erhållit 42 ratifikationer. ratificerade konventionen (prop. 1950:188), varvid anmäldes att antog de i del II av konventionen intagna bestämmelserna. För att möjliggöra en avveckling av det offentliga arbetsförmedlingsmonopolet sade upp konventionen nr 96 (prop. 1991/92:89). Sedan uppsägningstiden löpt ut trädde den nya lagen om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft (prop. 1992/93:218, SFS 1993:440) i kraft . I samband med uppsägning av konventionen erinrade om möjligheten att ånyo ratificera konventionen med ett accepterande av dess del III, som inte föreskriver ett avskaffande men väl en reglering av avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer. fann dock i sitt yttrande över betänkandet (SOU 1992:116) och uthyrning av arbetskraft att förslaget till ny lagstiftning inte uppfyllde de detaljerade bestämmelserna i del III om bl.a. myndighetstillsyn och tillstånd. Under intryck av den utveckling som skett på arbetsmarknaden i medlemsländerna bort från offentliga arbetsförmedlingsmonopol, och eventuellt också av de uppsägningar av konventionen som förekommit, beslöt att sätta upp ämnet Privata arbetsförmedlingars roll för arbetsmarknadens funktion på Internationella arbetskonferensens dagordning för s.k. allmän diskussion. Ett enigt trepartiskt konferensutskott fann att tiden var mogen för en genomgripande revidering av konventionen nr 96. Utskottet enades även om ett antal slutsatser som borde ligga till grund för utarbetandet av ett nytt instrument. beslöt att i enlighet med konferensresolutionen föra upp ämnet revidering av konvention nr 96 på dagordningen arbetskonferens. Debatten och de av Internationella arbetskonferensen då antagna slutsatserna utgjorde utgångspunkt för den underlagsrapport som förelade medlemsländerna inför diskussionen 1997. I rapporten granskades vad som kännetecknar en väl fungerande arbetsmarknad, såväl i industriländer och utvecklingsländer som i länder som befinner sig i övergång från planekonomier till marknadsekonomier. Arbetsförmedlingarnas roll och övriga aktörers roll för arbetsmarknadens funktion diskuterades. Förhållandet mellan offentlig och privat förmedling togs upp. Exempel gavs på lagstiftning och praxis rörande privat arbetsförmedling i ett antal länder. I sitt yttrande över rapporten välkomnade regeringen beslutet om en revidering av konventionen nr 96. Efter avslutad utskottsbehandling antog arbetskonferens konventionen (nr 181) och rekommendationen (nr 186) om privat arbetsförmedling med de i avsnitt 2 angivna röstsiffrorna. 3.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll Konventionen består av en inledande preambel, en operativ del samt slutbestämmelser. I preambeln erinras om - nr 96, om avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer, - nr 88, om offentlig arbetsförmedling, - nr 29, om tvångs- eller obligatoriskt arbete, - nr 87, om föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten, - nr 98, om organistionsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten, - nr 111, om diskriminering (anställning och yrkesutövning), - nr 122, om sysselsättningspolitik, - nr 138, om minimiålder för tillträde till arbete, - nr 168, om främjande av sysselsättning och skydd vid arbetslöshet, - nr 97, om migrerande arbetare, och - nr 143, om migrerande arbetstagare (tilläggsbestämmelser). har ratificerat de nämnda konventionerna förutom konventionen nr 97 men, som nämnts ovan, sagt upp konventionen nr 96. Konventionens operativa del omfattar 15 artiklar. Inledningsvis definieras vad som i konventionen menas med privat arbetsförmedlingsbyrå (art. 1.1). Med begreppet avses alla sådana av offentliga myndigheter oberoende fysiska eller juridiska personer som tillhandahåller en eller flera av de former av arbetsmarknadsservice som uppräknas i artikeln. Konventionen omfattar således såväl privat arbetsförmedlingsverksamhet som uthyrning av arbetskraft. I artikel 1.2 preciseras att uttrycket arbetstagare även inkluderar arbetssökande. Konventionen har i artikel 2 getts ett vidsträckt tillämpningsområde. Den äger tillämpning på alla privata arbetsförmedlingsbyråer och på alla kategorier av arbetstagare och alla branscher. Endast rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän undantas (art. 2.1-2). I artikeln preciseras att ett syfte med konventionen är att inom ramen för dess bestämmelser tillåta privata arbetsförmedlingsbyråers verksamhet samt skydda de arbetstagare som anlitar deras tjänster. En medlemsstat kan dock efter samråd med de mest representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna förbjuda en eller annan form av arbetsförmedlingsverksamhet (art 2.4.a). Det är även möjligt att under vissa omständigheter undanta arbetstagare inom en viss bransch helt eller delvis från konventionens tillämpning, förutsatt att dessa arbetstagare har garanterats tillräckligt skydd på annat sätt (art. 2.4.b). Varje sådant förbud eller undantag skall redovisas i de rapporter som ratificerande stat har att lämna om konventionens tillämpning. I artikel 3 anges att privata arbetsförmedlingsbyråers rättsliga ställning skall fastställas enligt nationell lag och praxis. Villkoren för deras verksamhet skall fastställas i enlighet med ett licens- eller certifieringssystem förutom i de fall då de regleras eller beslutas på annat sätt genom lämplig nationell lagstiftning och praxis. Enligt artikel 4 skall säkerställas att rätten till föreningsfrihet och den kollektiva förhandlingsrätten inte kränks för de arbetstagare som förmedlas av privata arbetsförmedlingsbyråer. Artikel 5 förpliktar varje medlemsstat att säkerställa att de privata arbetsförmedlingsbyråerna behandlar arbetstagarna utan att diskriminera på grund av ras, hudfärg, kön, religion, politisk åskådning, nationell härkomst, socialt ursprung eller någon annan grund som faller under nationell lagstiftning, såsom ålder eller funktionshinder. Denna bestämmelse skall dock inte hindra privata arbetsförmedlingsbyråer att tillhandahålla specialtjänster eller riktade program i syfte att underlätta arbetssökandet för de mest utsatta arbetstagarna. Artikel 6 handlar om de privata arbetsförmedlingsbyråernas behandling av arbetstagarnas personuppgifter. Den skall ske så att datasekretessen skyddas och med respekt för arbetstagarnas privatliv. Den skall begränsas till omständigheter som gäller yrkeskunskap och yrkeserfarenhet samt andra uppgifter av direkt betydelse för ärendet. Artikel 7 förbjuder privata arbetsförmedlingsbyråer att direkt eller indirekt ta ut avgifter eller kostnader hos arbetstagarna. Om det ligger i arbetstagarnas intresse kan dock behörig myndighet godkänna undantag från avgiftsförbudet i fråga om vissa kategorier arbetstagare samt särskilda slag av tjänster. Sådana undantag skall redovisas och förklaras i de rapporter som ratificerande stat har att lämna om konventionens tillämpning. Enligt artikel 8 skall varje medlemsstat efter samråd med de mest representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna vidta åtgärder för att erbjuda migrerande arbetstagare, som rekryteras eller förmedlas inom dess territorium av privata arbetsförmedlingsbyråer, tillräckligt skydd och för att förhindra att de utnyttjas otillbörligt. Vid behov skall åtgärder vidtas i samarbete med andra medlemsstater. Åtgärderna skall innefatta sådan lagstiftning som möjliggör straffpåföljder, inbegripet förbud mot sådana privata arbetsförmedlingsbyråer som ägnar sig åt bedrägligt handlande eller otillbörligt utnyttjande. När arbetstagare rekryteras i ett land för att arbeta i ett annat land skall de berörda medlemsstaterna överväga att ingå bilaterala avtal för att förhindra otillbörligt utnyttjande och bedräglig verksamhet i samband med rekrytering, förmedling och anställning. Enligt artikel 9 skall medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa att privata arbetsförmedlingsbyråer inte använder eller förmedlar barnarbete. Enligt artikel 10 skall behörig myndighet säkerställa att det finns lämpliga mekanismer och förfaringssätt för undersökning av klagomål över privata arbetsförmedlingsbyråers verksamhet. Artikel 11 förpliktar medlemsstaterna att vidta erforderliga åtgärder för att arbetstagare anställda av sådana arbetsförmedlingsbyråer som avses i artikel 1.1.b, dvs. uthyrningsföretag, garanteras tillräckligt skydd i fråga om i artikeln uppräknade rättigheter, dvs. i fråga om föreningsfrihet, kollektiv förhandlingsrätt, minimilön, arbetstid och andra arbetsvillkor, lagstadgade sociala förmåner, tillgång till utbildning, arbetsmiljö, arbetsskadeersättning, lönegaranti samt skydd vid havandeskap och barnsbörd och föräldraförmåner. Enligt artikel 12 skall medlemsstaterna, i enlighet med nationell lag och praxis, fastställa ansvarsfördelningen mellan sådana arbetsförmedlingsbyråer som avses i artikel 1.1.b, dvs. uthyrningsföretag, och deras uppdragsgivare i de frågor som anges i artikeln. Förteckningen motsvarar med smärre undantag den i artikel 11. Artikel 13 handlar om samarbete mellan den offentliga arbetsförmedlingen och privata arbetsförmedlingsbyråer. Varje medlemsstat skall utforma, fastställa och med jämna mellanrum se över villkoren för att främja sådant samarbete. En grundläggande princip skall vara att de offentliga myndigheterna har den slutliga bestämmanderätten att utforma arbetsmarknadspolitiken samt att använda eller kontrollera användningen av de offentliga medel som reserverats för att genomföra denna politik. Privata arbetsförmedlingsbyråer skall, som beslutas av den behöriga myndigheten, förse myndigheten med den information som den begär och som den behöver beträffande de privata arbetsförmedlingarnas uppbyggnad och verksamhet samt för statistiska ändamål. Myndigheten skall sammanställa denna information och med jämna mellanrum göra den allmänt tillgänglig. Enligt artikel 14 skall bestämmelserna i konventionen tillämpas genom nationell lagstiftning eller på annat sätt som stämmer överens med nationell praxis, såsom domstolsbeslut, skiljedom eller kollektivavtal. Tillsynen över genomförandet ankommer på den myndighet som svarar för tillsynen över arbetarskyddet eller någon annan behörig myndighet. Lämpliga åtgärder inklusive straff, om det bedöms lämpligt, skall införas för de fall konventionen överträds. Dessa påföljder skall tillämpas effektivt. I artikel 15 fastslås att konventionen inte påverkar för arbetstagarna mer gynnsamma bestämmelser i andra . Konventionens slutbestämmelser utgörs av artiklarna 16-24. Den nya arbetsförmedlingskonventionen nr 181 reviderar konventionerna (nr 34 och nr 96) om avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer. Konventionen träder i kraft efter den dag då ratifikationer från två medlemsstater har registrerats. Rekommendationen innehåller närmare bestämmelser om skydd av arbetstagare samt om samarbetet mellan den offentliga arbetsförmedlingen och privata arbetsförmedlingsbyråer. 3.3 Regeringens överväganden Regeringens bedömning: bör inte tillträda konventionen (nr 181) om privat arbetsförmedling : Konventionen (nr 181) och rekommendationen (nr 188) om privat arbetsförmedling har remitterats till , som i sin tur har inhämtat yttranden från Riksåklagaren, , , (), , , , i (LO), (), Akademikers () och (). anser det angeläget att ratificerar den nya konventionen, framför allt mot bakgrund av traditioner på området och starka engagemang i arbetet med att förhandla fram konventionen. Ett antal remissinstanser har emellertid pekat på att det enligt deras bedömning föreligger ratifikationshinder beträffande vissa artiklar. Ett tillträde till konventionen torde därför enligt kräva en fördjupad analys i den fortsatta beredningen av ärendet i för att i så fall undanröja sådana hinder. Remissinstanserna: finner att konventionen på flera punkter ställer krav som inte motsvaras i svensk lagstiftning. Detta gäller bl.a. licensiering (art. 3) och tillsyn av verksamheten (art. 12 och 13) samt instans för klagomål (art. 10). anser att nu gällande svensk rätt inte uppfyller konventionens bestämmelser beträffande diskriminering (art. 5). SAF finner hinder för en ratifikation i konventionens artiklar 3, 10, 11, 12 och 13 men anser inte någon ytterligare reglering nödvändig i . konstaterar att författningsreglering saknas i i några frågor som omfattas av konventionen och föreslår att dessa införlivas i svensk rätt i lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft. LO och TCO gör den gemensamma bedömningen att uppfyller de krav konventionen ställer och anser att skall ratificera konventionen nr 181. beskriver sin roll som frivillig branschorganisation och arbetet med en frivillig branschauktorisation. Skälen för regeringens bedömning: Konventionen (nr 181) om privat arbetsförmedling innebär en anpassning till dagens verklighet, varigenom erkänns den roll som privat arbetsförmedlingsverksamhet - häri inräknat personaluthyrningsverksamhet - har på dagens arbetsmarknad. Konventionen förutser ett samarbete mellan privata arbetsförmedlingsbyråer och den offentliga arbetsförmedlingen till gagn för såväl effektiviteten som för de arbetssökande. Den understryker det inflytande som de representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna bör ha i de frågor som täcks av konventionen. Den beaktar arbetstagarnas och de arbetssökandes intressen genom att föreskriva att byråerna i sin verksamhet skall följa etiska regler. Medlemsstat som ratificerar konventionen skall bestämma de villkor som skall gälla för privat arbetsförmedlingsverksamhet inom ramen för ett system med auktorisation eller tillståndsbevis om inte nationell lagstiftning eller praxis erbjuder annan reglering (art. 3). Ett uttryckligt förbud återfinns från tidigare konventioner, nämligen förbudet att direkt eller indirekt ta ut avgifter eller kostnader hos arbetstagarna (art. 7). Regeringen välkomnar den nya konventionen (nr 181) om privat arbetsförmedling som innebär en modernisering av som svarar mot förhållandena på dagens arbetsmarknad. Konventionen har ratificerats av tio medlemsländer, bl.a. , , och . Den trädde i kraft . Regeringen noterar den omfattande diskussion som ägde rum i det aktuella konferensutskottet om konventionens tillämpningsområde. Att uthyrningsföretagen kommit att omfattas av den nya konventionen innebär att bemanningsföretagen nu har accepterats som berättigade aktörer på arbetsmarknaden, dock under förutsättning att de motsvarar de krav som ställs på lagliga arbetsförmedlingar. Internationella arbetsbyråns förslag, som låg i linje med slutsatser, innebar även att privata arbetsförmedlingar som arbetar i vinstsyfte skulle tillåtas i motsats till vad som gällt enligt konventionen nr 96. Detta blev också resultatet av konferens. I övrigt innebär konventionen att medlemsländerna getts en stor frihet att utforma skyddet för arbetssökande och arbetstagare som förmedlas eller hyrs ut, på lämpligt sätt i enlighet med nationell lag eller praxis.