prop · GP038 · 2001-09-20 00:00:00 — En medlemsstat kan emellertid begära att frågan om att inleda närmare samarbete hänskjuts till . Ändringen genom innebär emellertid inte att efter det att frågan har hänskjutits dit måste fatta något formellt beslut. Det räcker att frågan har hänskjutits till för att ministerrådet skall kunna fatta beslut om att upprätta det närmare samarbetet. Vad gäller den andra pelaren (artiklarna 1.111.14 och 1.6 i ) enades medlemsstaterna om att närmare samarbete skall kunna inledas på det utrikespolitiska området, men enbart kunna avse genomförande av gemensamma åtgärder och gemensamma ståndpunkter. Alla frågor med militära konsekvenser är dock undantagna, liksom hela försvarsområdet. Fördraget möjliggör alltså inte närmare samarbete på dessa områden. Ett närmare samarbete måste enligt den nya artikeln 27a i Unionsfördraget bl.a. respektera den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens principer, mål, och allmänna riktlinjer samt de beslut som fattas inom ramen för denna politik. Samarbetet måste också falla inom unionens eller gemenskapens behörighet (nya artikeln 43 d i Unionsfördraget). Även i den andra pelaren måste minst åtta medlems- stater delta i det närmare samarbetet. De medlemsstater som avser att delta i ett närmare samarbete skall rikta en begäran om detta till rådet. Begäran skall översändas till kommissionen för yttrande och till för kännedom. Beslut om att inleda ett närmare samarbete fattas av rådet med kvalificerad majoritet i enlighet med artikel 23.2 andra och tredje styckena i Unionsfördraget. 2001/02:8 har möjlighet att åberopa ett nationellt veto för den händelse staten i fråga motsätter sig att en grupp medlemsstater inleder ett sådant samarbete. Frågan kan då komma att hänskjutas till för enhälligt beslut. Vad gäller den tredje pelaren (artiklarna 1.111.14 och 1.9 i Nice- fördraget) kommer ett närmare samarbete även efter ikraftträdande att upprättas i princip på samma sätt som i den första pelaren. En skillnad är att medlemsstaterna inom den tredje pelarens område själva kan lägga fram ett förslag om att inleda ett samarbete, om kommissionen väljer att inte göra det (nya artikeln 40a.1 i Unions- fördraget). 10Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Samarbetet på det utrikes- och säkerhetspolitiska området (GUSP) tillkom i sin nuvarande utformning genom (1993) och samarbetsformerna har sedermera ändrats genom Amsterdam- fördraget (1999). fastställer allmänna riktlinjer för samarbetet inom GUSP och rådet, normalt i dess sammansättning av medlemsstaternas utrikesministrar (allmänna rådet), fattar de verkställande besluten på grundval av Europeiska rådets riktlinjer. De viktigaste instrumenten för den gemensamma politiken utgörs av gemensamma åtgärder och gemensamma ståndpunkter. Genom Amsterdamfördraget infördes en möjlighet för att besluta om gemensamma strategier som skall genomföras av unionen på områden där medlemsstaterna har viktiga gemensamma intressen. Kommissionen deltar fullt ut i samarbetet inom GUSP och har vid sidan av medlemsstaterna rätt att lägga förslag. roll i GUSP är begränsad till att ordförandelandet skall samråda med parlamentet om de viktigaste frågorna i GUSP. Parlamentet har också rätt att ställa frågor och lämna rekommendationer till rådet. Som huvudregel fattas besluten i rådet med enhällighet. Vissa s.k. genomförandebeslut fattas emellertid av rådet med kvalificerad majoritet. Det saknas gemensamma övervakningsmekanismer av den karaktär som återfinns i förstapelarsamarbetet. De ändringar i fördraget, vilka rör GUSP-området och som diskuterades under regeringskonferensen, var dels frågor med anknytning till säkerhets- och försvarspolitiken (se avsnitt 10.1), dels frågor om närmare samarbete (se avsnitt 10.2.1). Även inom ramen för diskussionerna om beslut i rådet med kvalificerad majoritet blev vissa bestämmelser i den andra pelaren föremål för ändringar (se avsnitt 10.1Säkerhets- och försvarspolitiska frågor Sammanfattning: Hänvisningarna i fördraget till Västeuropeiska unionen (VEU) vad gäller samarbetet inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) stryks. och säkerhetspolitik (KUSP) fördragsfästs och dess roll preciseras, vilken är att bl.a. utöva politisk kontroll och strategisk ledning av kris- hanteringsinsatser. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Genom Amsterdamfördraget infördes en artikel som öppnade för utvecklingen av en gemensam försvarspolitik (artikel 17.1 i Unionsfördraget). Bakgrunden var de diskussioner som hade förts inom ramen regeringskonferens om att lägga grunden för en gemensam politik på området. och föreslog vid 1996 konferens att EU skulle bygga vidare på sin grundläggande fredstanke genom att skaffa sig en förmåga att genomföra humanitära uppdrag, räddningsuppdrag samt fredsbevarande och fredsskapande uppdrag. Det svensk-finska initiativet fick ett brett stöd och ledde till att dessa s.k. Petersbergsuppgifter skrevs in i fördraget (artikel 17.2). Tanken var att Västeuropeiska unionen (VEU) skulle utföra uppgifterna för EU:s räkning. I fördraget fastslogs också att alla EU-medlemmar, såväl militärt alliansfria som Natoanslutna, skall kunna delta i dessa uppgifter fullt ut och på lika villkor. Sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft har utvecklingen av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik (ESDP) kommit att bli en central fråga inom GUSP. Genom den brittisk-franska s.k. Saint Malo- förklaringen och de beslut som fattades vid EU:s och Nato:s toppmöten togs de första stegen mot målet att EU, genom en egen krishanteringsförmåga och en närmare relation med Nato, skall kunna bemöta konflikter och hot om konflikter med civila och militära åtgärder. Vid Europeiska rådets möte i drogs riktlinjerna upp för hur den nya organisationen i för civil och militär krishantering skall se ut. Ett politiskt beslut fattades om att inrätta nya organ för planering, beslut och genomförande av krishanteringsinsatser: en kommitté för utrikes- och säkerhetspolitik (KUSP), en militär kommitté (EUMC) och en militär stab (EUMS). fungera i provisorisk form . också en särskild kommitté för civila aspekter av krishantering. inrättades formellt, under det svenska ordförandeskapet i EU, den 22 (rådets beslut ; 2001/78/GUSP). kommitté (POCO) som enligt gällande bestämmelser i artikel 25 i Unionsfördraget har KUSP:s uppgifter sammanträder inom ramen EUMC inrättades genom beslut (2001/79/GUSP), men beslutet tillämpas då den förste ordföranden i kommittén, general , utnämndes av rådet. Även EUMS inrättades (rådets beslut ; 2001/80/GUSP), men beslutet tillämpas från och med enligt ett särskilt beslut (2001/442/GUSP). särskilda kommitté för de civila aspekterna av krishantering som inrättades (rådets beslut av ; 2000/354/GUSP) ger, liksom den militära kommittén, råd till KUSP i olika frågor inom sitt ansvarsområde. I fråga om resurser för krishantering fattades ett politiskt beslut vid toppmötet i att kunna sätta in en militär kapacitet omfattande 60 000 man och under , samt stödjande marin- och flygstridskrafter. Beträffande civila resurser för krishantering fattades ett politiskt beslut vid i kunna sätta in 5 000 poliser i internationella insatser, varav 1 000 skall kunna finnas på plats . Under mötet i da Feira identifierades även som prioriterade områden stärkande av rättsväsendet och civil förvaltning samt räddningstjänst inom den civila kris- Förutom frågor som rör strukturer och resurser för krishantering beslutade i också att ett nära samarbete mellan EU och Nato skulle utvecklas, liksom lämpliga strukturer för att EU:s kandidatländer respektive Natomedlemmar utanför EU, och andra intresserade, skall kunna delta i operationer. Dessutom fattades beslut om att EU skulle ta över vissa funktioner från VEU. att utveckla arbetet med konfliktförebyggande. i gav ordförandeskapet i uppdrag att undersöka behovet av fördragsändringar med anledning av utvecklingen av EU:s säkerhets- och försvarspolitik. Rådets generalsekretariat fick mot denna bakgrund i uppdrag av POCO att avge ett yttrande, om utvecklingen inom ESDP av rättsliga skäl nödvändiggjorde en ändring av fördraget. (juridiska avdelningen) kom till den slutsatsen att det inte förelåg något rättsligt hinder i fördraget att genomföra de politiska riktlinjer, vilka hade uttalats vid Europeiska rådets möten i och . Ändringar i fördraget var däremot, enligt generalsekretariatet, nödvändiga om inte rådet, utan annat organ än rådet, i EU skulle få beslutanderätt eller om hänvisningarna i fördraget till VEU skulle utgå. Vid Europeiska rådets möte i beslutades att behovet av fördragsändringar skulle studeras närmare. Under regeringskonferensen lade några medlemsstater fram ett gemensamt förslag om att hänvisningarna till VEU i fördraget borde utgå eftersom de hade blivit förlegade genom de beslut som hade fattats sedan toppmötet i . Vidare framfördes förslag om en precisering av KUSP:s roll vid krishanteringsinsatser. I beslutade medlemsstaterna att anta delar av det presenterade förslaget. Förhandlingsresultatet innebär dels att hänvisningarna till VEU (artikel 17.1 andra stycket och 17.3 första, andra och tredje styckena i Unionsfördraget, artikel 1.2 i ) stryks, dels att det i artikel 25 i Unionsfördraget införs bestämmelser som preciserar KUSP:s roll (artikel 1.5 i ). KUSP, som fördragsfästs genom Nice- fördraget och i fördraget ersätter POCO, skall övervaka den inter- nationella situationen på de områden som omfattas av GUSP och avge yttrande till rådet. KUSP skall också övervaka genomförandet av den beslutade politiken, men den uppgiften får inte påverka ordförande- landets eller kommissionens befogenheter. De nya bestämmelserna innebär vidare att KUSP på rådets ansvar skall utöva politisk kontroll och strategisk ledning av krishanteringsinsatser. Därvid kan rådet, för en krishanteringsinsats som har beslutats av rådet, bemyndiga KUSP att fatta lämpliga beslut om den politiska kontrollen och den strategiska ledningen av insatsen. I en gemensam förklaring (1) om ESDP bekräftar medlemsstaterna att det är unionens mål att politiken på området för ESDP snabbt skall bli operativ och att ett beslut i det avseendet kommer att fattas senast vid i Laeken/. Förklaringen markerar att EU kan bli operativt på krishanteringsområdet utan att först måste ha trätt i kraft. 10.2Övriga ändringar på GUSP-området Genom det nya fördraget ges en möjlighet till närmare samarbete i den andra pelaren. Minst åtta medlemsstater kan upprätta ett närmare samarbete sinsemellan om detta faller inom unionens behörighet och syftar till att främja unionens mål. Det närmare samarbetet får inte avse frågor som har militära eller försvarsmässiga konsekvenser. Det kan endast avse genomförande av en gemensam åtgärd eller en gemensam ståndpunkt. Rådets beslut om att upprätta ett närmare samarbete fattas med kvalificerad majoritet. En medlemsstat kan emellertid genom s.k. nationellt veto blockera ett sådant beslut. (Se vidare avsnitt 9.3.) Rådet kan på GUSP-området, med stöd av artikel 24 i Unionsfördraget, ingå internationella avtal med en stat eller en internationell organisation. Efter ändringen genom skall rådet besluta enhälligt när avtalet avser en fråga där enhällighet krävs för att fatta interna beslut. När ett sådant avtal syftar till att genomföra en gemensam åtgärd eller en gemensam ståndpunkt i den andra pelaren skall rådet emellertid fatta beslut med kvalificerad majoritet. Beslutet skall fattas i enlighet med artikel 23.2 i Unionsfördraget, dvs. en medlemsstat kan lägga in ett s.k. nationellt veto. Ett avtal skall inte vara bindande för en medlemsstat som i rådet förklarar att staten måste uppfylla vissa krav som följer av dess Prop. 2001/02:8 egna konstitutionella förfaranden. (Se vidare avsnitt 8.1.2.) Rådet har genom artikel 18.5 i Unionsfördraget möjlighet att utse en särskild representant med mandat för en särskild politisk fråga. Genom det nya fördraget kan rådet utse en särskild representant genom beslut med kvalificerad majoritet. (Se vidare avsnitt 8.1.1.) Enligt artikel 3 i utvidgningsprotokollet skall rådets röster, när rådet beslutar med kvalificerad majoritet i den andra pelaren, vägas på sätt som framgår av den nya bestämmelsen i artikel 23.2 tredje stycket i Unionsfördraget. Denna innebär dels att minst 169 röster från minst två tredjedelar av medlemmarna skall krävas för beslut, dels att en rådsmedlem får begära en kontroll av att de medlemsstater som utgör denna kvalificerade majoritet motsvarar av unionens hela befolkning. (Se vidare avsnitt 7.2.1.) 11 Samarbete i rättsliga och inrikes frågor Amsterdamfördraget innebar att flera av de tidigare samarbetsområdena i den tredje pelaren flyttades över till den första pelaren. Det gällde samarbete om yttre gränskontroller, asyl och invandring samt civil- rättsligt samarbete. Polis- och tullsamarbete samt straffrättsligt samarbete regleras fortfarande i den tredje pelaren. Amsterdamfördraget innebar också att införlivades i EU. Samarbetet på det rättsliga och inrikes området (RIF) syftar till att inrätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa och bedrivs både i den första och tredje pelaren. Det fördjupade och utvidgade samarbetet på RIF-området var ett av Amsterdamfördragets viktigaste resultat. Under regeringskonferensen kom dessa frågor däremot inte att inta någon framskjuten plats, men vissa delfrågor togs upp till diskussion. I ett sent skede av förhandlingarna kom medlemsstaterna överens om att i fördraget föra in bestämmelser om det nya europeiska åklagar- samarbetet, Eurojust (se avsnitt 11.1). De nya bestämmelserna om närmare samarbete rör även samarbetet i den tredje pelaren (se avsnitt 11.3.1). Även inom ramen för diskussionerna om beslut i rådet med kvalificerad majoritet blev vissa bestämmelser på RIF-området föremål för ändringar (se avsnitt 11.3.2). Europeiska enheten för rättsligt samarbete (Eurojust) (artiklarna 29 och 31 i Unionsfördraget) Sammanfattning: Eurojust fördragsfästs och dess samordnande och stödjande roll i det straffrättsliga samarbetet betonas. Remissinstanserna: Riksåklagaren har framhållit det ändamålsenliga i att Eurojust nämns i Unionsfördraget. Bakgrund: I enlighet med punkten 46 i ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i , skall en enhet för straffrättsligt samarbete (Eurojust) upprättas för att stärka kampen mot grov organiserad brottslighet. Enheten skall bemannas av åklagare, förundersökningsdomare eller polismän med motsvarande behörighet, som har avdelats från varje medlemsstat. Dessa skall verka för att de nationella rättsliga myndigheternas insatser samordnas i ärenden som berör flera medlemsstater. Enligt slutsatserna från mötet i skall rådet för rättsliga och inrikes frågor före utgången av fatta beslut om inrättandet av en permanent Eurojustenhet. Frågor om beslutets närmare innehåll, dvs. utförliga bestämmelser om bl.a. Eurojusts materiella behörighet, befogenheter och organisation, är föremål för beredning i en särskild arbetsgrupp. påbörjade en provisorisk Eurojustenhet sitt arbete, vilket sker med stöd av ett särskilt rådsbeslut (rådets beslut av ; 2000/799/RIF). Den provisoriska Eurojustenheten skall upphöra när den permanenta enheten påbörjar sitt arbete. Då det fanns mycket klara och tydliga politiska beslut fattade i om inrättandet av Eurojust blev frågan inte föremål för någon större diskussion under regeringskonferensen. Förhandlingsresultatet: Genom tillägg till artiklarna 29 och 31 i Unionsfördraget understryks Eurojusts roll i det europeiska rättsliga samarbetet (artiklarna 1.7 och 1.8 i ). I artikel 29 anges Eurojust som ett av medlen för att uppnå det övergripande målet om en hög säkerhetsnivå för unionens medborgare inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. I artikel 31.1 anges att samarbete genom Eurojust skall vara en av de gemensamma insatserna i det straffrättsliga samarbetet. Enligt artikel 31.2 skall rådet på olika sätt främja samarbete genom Eurojust. Sålunda skall rådet möjliggöra för Eurojust att underlätta samordning mellan nationella åklagarmyndigheter och att stödja brottsutredningar och grov gränsöverskridande brottslighet. Detta gäller särskilt när det rör sig om organiserad brottslighet. Eurojust skall också ges möjlighet till nära samarbete med det europeiska rättsliga nätverket för att underlätta verkställighet av framställningar om rättslig hjälp och utlämning. I en gemensam förklaring (2) erinras om beslutet att inrätta Eurojust, och att det europeiska rättsliga nätverket inrättades genom beslut av rådet . Regeringen ställde sig positiv till den föreslagna texten i tilläggen. De nya bestämmelserna underlättar förhandlingarna och har betydelse för utformningen av Eurojusts uppgifter och ger organisationen en tyngd och stadga som den inte skulle ha haft utan att nämnas i fördraget. Övriga ändringar på RIF-området Genom ändras de bestämmelser något som rör närmare samarbete i den tredje pelaren. Minst åtta medlemsstater kan upprätta ett närmare samarbete sinsemellan om detta faller inom unionens behörighet och syftar till att främja unionens mål. Ett beslut om att upprätta ett närmare samarbete skall som fattas med kvalificerad majoritet, men en rådsmedlem kan begära att frågan hänskjuts till . behöver inte fatta något beslut för att ministerrådet skall kunna fatta beslut med kvalificerad majoritet. (Se vidare avsnitt 9.3.) Enligt artikel 3 i utvidgningsprotokollet skall rådets röster, när rådet beslutar med kvalificerad majoritet i den tredje pelaren, vägas på sätt som framgår av nya artikeln 34.3 i Unionsfördraget. Detta innebär dels att minst 169 röster från minst två tredjedelar av medlemmarna skall krävas för beslut, dels att en rådsmedlem får begära en kontroll av att de medlemsstater som utgör denna kvalificerade majoritet motsvarar av unionens hela befolkning. (Se vidare avsnitt 7.2.1.) Rådet kan på RIF-området, med stöd av artikel 38 i Unionsfördraget, ingå internationella avtal med en stat eller en internationell organisation. Efter ändringen genom skall rådet fatta beslut med enhällighet när avtalet avser en fråga där enhällighet krävs för att fatta interna beslut. När ett sådant avtal avser en fråga där kvalificerad majoritet krävs för att anta interna beslut eller åtgärder i enlighet med artikel 34.2 sista stycket i Unionsfördraget skall rådet besluta med kvalificerad majoritet. Ett avtal skall inte vara bindande för en medlemsstat som i rådet förklarar att staten måste uppfylla vissa krav som följer av dess egna konstitutionella förfaranden. (Se vidare avsnitt 8.1.2.) 11.2.4Visering, asyl, invandring och civilrättsligt samarbete Artikel 67 i EG-fördraget reglerar beslutsproceduren inom avdelning IV i EG-fördraget, vilken behandlar frågor om visering, asyl, invandring och civilrättsligt samarbete. innebär en utökad möjlighet för rådet att fatta beslut med kvalificerad majoritet och tillämpning av medbeslutandeproceduren enligt artikel 251 i EG-fördraget. Protokollet om de ekonomiska följderna av Sammanfattning: Genom protokollet om de ekonomiska följderna av att EKSG-fördraget upphör att gälla regleras bl.a. hur Europeiska kol- och stålgemenskapens (EKSG) tillgångar och skulder skall förvaltas när EKSG upphör att gälla . Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen (Kol- och stålfördraget eller EKSG-fördraget) har en giltighetstid och giltighetstiden löper ut , vilket för med sig att hela det juridiska systemet och alla förfaranden som rör den europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) upphör att gälla. Kol- och stålindustrin kommer därefter att vara underkastad samma regler som andra industrigrenar. När EKSG-fördraget upphör krävs emellertid att någon tar ansvar för fortsatt förvaltning av EKSG:s ännu oavslutade finansiella ärenden och tar över dess tillgångar och skulder. I den resolution om tillväxt och sysselsättning som antog i (97/C 236/02) uppmanades kommissionen att inför EKSG-fördragets utgång lämna lämpliga förslag för att säkerställa att inkomsterna från reserverna skulle användas för forskning och utveckling inom kol- och stålområdet. Mot bakgrund av denna resolution och kommissionens meddelande till rådet av om EKSG:s finansiella verksamhet har därefter två resolutioner antagits, (98/C 247/04) respektive (1999/C 190/01). I dessa resolutioner kom rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar församlade i rådet bl.a. överens om att EKSG:s tillgångar och skulder skall övertas av de återstående gemenskaperna, att forskningen inom kol- och stålområdet skall upprätthållas även efter juli 2002 och finansieras genom EKSG:s medel samt att medlen skall vara tydligt avskilda från övriga gemenskapsmedel. : presenterade kommissionen ett förslag för rådet i form av tre rättsakter om de finansiella och forskningsmässiga verksamheter som skall bedrivas efter det att EKSG- fördraget har upphört att gälla. Under arbetet i rådet konstaterades att en rättslig grund för att kunna anta kommissionens förslag och därigenom verkställa resolutionerna saknades. Under regeringskonferensen diskuterades formen för att skapa den rättsliga grunden. Syftet med det ifrågavarande protokollet om de ekonomiska följderna av EKSG- fördragets upphörande är att i fördraget föra in de riktlinjer som har fastställts i de ovan nämnda resolutionerna och tillskapa den erforderliga rättsliga grunden för det fortsatta arbetet. Förhandlingsresultatet: EKSG:s alla tillgångar och skulder per skall överföras till Europeiska gemenskapen (artikel 1.1). Nettovärdet av dessa tillgångar och skulder skall betraktas som tillgångar endast avsedda för forskning inom sektorer med anknytning till kol- och stålindustrin (artikel 1.2). stadgas även att rådet, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Prop. 2001/02:8 , skall anta nödvändiga bestämmelser för att kunna genomföra protokollet, särskilt om lämpligt beslutsförfarande för antagande av ekonomiska riktlinjer för förvaltningen av medlen samt tekniska riktlinjer för fortsatta forskningsprogram ( artikel 2). I en gemensam förklaring (24) uppmanar regeringskonferensen rådet att i enlighet med artikel 2 i protokollet sörja för att fortsätta med det system för statistikinsamling som finns enligt EKSG- fördraget. I förklaringen uppmanas kommissionen att avge lämpliga rekommendationer. 13 Övriga ändringar genom Nedan redogörs för ändringarna i artikel 7 i Unionsfördraget. Åtgärder mot en enskild medlemsstat (artikel 7) Enligt artikel 7 finns en möjlighet för rådet att fatta beslut om att tillfälligt upphäva vissa rättigheter för en medlemsstat vid allvarligare kränkningar av de grundläggande principer som samarbetet inom unionen vilar på. Dessa principer anges i artikel 6.1 i Unionsfördraget. : Under regeringskonferensen föreslogs att det skulle skapas någon form av s.k. varningsmekanism, som skulle kunna användas redan vid risk för brott mot de grundläggande principerna. Förhandlingsresultatet: En sådan varningsmekanism införs nu genom nya artikeln 7.1 i Unionsfördraget (artikel 1.1 i ). motiverat förslag från en tredjedel av medlemsstaterna, kommissionen eller får rådet med en majoritet på fyra femtedelar av sina medlemmar och efter att parlamentet givit sitt samtycke (vetorätt) slå fast att det finns en klar risk för att en medlemsstat allvarligt åsidosätter principerna i artikel 6.1 i Unionsfördraget. Om detta slås fast kan rådet lämna lämpliga rekommendationer till den berörda medlems- En viktig princip är att den berörda medlemsstaten skall höras innan rekommendationer kan lämnas. Det innebär att staten får tillfälle att yttra sig i sak över de påstådda riskerna för ett allvarligt åsidosättande av de En grupp oberoende personer kan tillsättas. Dessa har till uppgift att lägga fram en rapport om situationen i den berörda medlemsstaten. Rapporten utgör då beslutsunderlag för rådet innan eventuella Slutligen slås det fast att rådet regelbundet skall kontrollera om rekommendationerna bör kvarstå.