prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — publicerades EU:s andra årsrapport om de mänskliga rättigheterna där EU redogör för sina viktigaste ståndpunkter och åtgärder . Innehållet i rapporten koncentrerar sig huvudsakligen på EU:s yttre verksamhet och dess roll på den internationella scenen men behandlar även mänskliga rättigheter inom unionen. I enlighet med utfästelserna i EU:s förklaring vid 50-årsjubileet av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna i 1998 arrangerade EU två forum för diskussion om mänskliga rättigheter där företrädare från EU:s medlemsstater, frivilliga organisationer och den akademiska världen deltog. Det första av dessa hölls i den 25 till och hade temat Europeiska unionen och de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principernas centrala roll i förhållande till tredjeland och det andra hölls i den december och behandlade frågor som stöd till MR-försvarare, Skr. 2001/02:30 dödsstraffet, EU:s olika instrument för mänskliga rättigheter och barnets Respekt för mänskliga rättigheter är ett viktigt mål i EU:s bilaterala förbindelser med tredjeland och inom ramen för och andra multilaterala forum, särskilt och . I bilaterala relationer med tredjeland kom frågor om mänskliga rättigheter till uttryck genom s.k. grundläggande klausuler i avtal, genom démarcher (skriftligt eller muntligt påpekande till en annan stats regering ofta innehållande en uppmaning att vidta en viss åtgärd) och offentliga avsiktsförklaringar. Frågan om mänskliga rättigheter behandlas även regelbundet inom ramen för olika politiska dialoger som hålls med t. ex. länder som , eller grupper av länder som GCC, AVS-länderna och SADC. Ett exempel på hur mänskliga rättigheter lyfts fram i EU:s utvecklings- samarbete är kraven på respekt för mänskliga rättigheter i Cotonou- avtalet som undertecknades (se avsnitt 38.3). Utöver den allmänna politiska dialogen för EU en särskild dialog om mänskliga rättigheter med . träffades EU-trojkan och den kinesiska regeringens företrädare två gånger, och därtill arrangerades två seminarier om dödsstraffet och om ratificering av FN:s konventioner för medborgerliga och politiska rättigheter samt ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. I enlighet med de antagna riktlinjerna för arbete mot dödsstraffet tog EU upp frågan i bilaterala kontakter med bl.a. , , , , , , , , , den palestinska myndigheten, , , och . Ett flertal uppvaktningar gjordes med anledning av dödsstraffets tillämpning i . EU fäster stor vikt vid arbetet i och är en aktiv aktör inom FN:s olika organ för mänskliga rättigheter. års session av FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna tog EU initiativ om situationen för de mänskliga rättigheterna i , , /, , , , den ryska delrepubliken , och när det gäller israeliska bosättningar på ockuperat område. EU var även förslagsställare till resolutionerna om barnets rättigheter och dödsstraffet. EU höll ett flertal anföranden om olika tematiska frågor samt ett om situationen i olika länder som EU fann det angeläget att uppmärksamma. EU var även en viktig aktör under specialsessionen i med anledning av situationen i de av ockuperade områdena. EU höll en fortsatt hög profil vid behandlingen av resolutionsförslag under FN:s general- församling kring frågor om de mänskliga rättigheterna. Inför sessionerna i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna och FN:s general- församling förde EU en särskild dialog om mänskliga rättigheter med vissa länder som , och kandidatländerna. fortsatte ett nära samarbete mellan EU:s medlemmar i frågor som rörde nedrustning. I FN:s generalförsamlings första utskott, där nedrustningsfrågor behandlas, antogs 44 resolutioner och beslut. I 12 av de 19 resolutioner eller beslut som hänvisades till omröstning röstade EU:s medlemsstater med gemensam hållning. Tre resolutioner i vilka medlemsstaterna intog skiljaktig hållning förtjänar särskild uppmärksamhet. Den första resolutionen handlade om en ny dagordning för kärnvapennedrustning och hade lagts fram av den s.k. Ny agendagruppen där bland andra och ingår. När det gäller denna resolution, som detta år byggde på resultaten av vårens översynskonferens för ickespridningsavtalet för kärnvapen (NPT) (se 36.7), röstade samtliga medlemsstater utom för. Den andra resolutionen rörde kärnvapennedrustning och presenterades av . Även här röstade samtliga medlemsstater för, förutom som avstod. Den tredje resolutionen avsåg (avtalet om begränsat missilförsvar mot missilangrepp) och hade lagts fram av , och med anledning av planer på ett nationellt missilförsvar. Även detta år röstade två medlemsstater och för resolutionen medan övriga medlemsstater avstod. Nära EU-samråd skedde även inom ramen för FN:s nedrustnings- kommission (UNDC) där EU lade fram ett flertal förslag om nedrustning av kärnvapen och behovet av förtroendeskapande åtgärder för konventionella vapen. På nedrustningskonferensen i (CD) fortsatte tyvärr den blockering av arbetet som pågått . EU agerade dock för att försöka häva blockeringen och gav stöd till att inleda omedelbara förhandlingar om ett förbud mot produktion av klyvbart material för vapenbruk (FMCT). Biologiska och kemiska vapen fortsatte förhandlingarna om ett rättsligt bindande protokoll för att stärka efterlevnaden av B-vapenkonvention. aktivt engagerat och arbetade för ett protokoll i enlighet med de kriterier som lagts fast i den gemensamma ståndpunkten från . höll ett flertal anföranden där det bland annat påpekas att formatet för förhandlingarna behövde förändras för att effektivisera arbetet så att man därmed skulle hinna klart före B-vapenkonventionens femte översynskonferens i novemberdecember 2001. Vid den femte konferensen med parterna till konventionen mot kemiska vapen hölls ett gemensamt EU-anförande. betonades bland annat vikten av att inkomma med deklarationer, behovet av att öka anslutningen till konventionen och då i synnerhet i regioner som , samt frågan om förstöring av lagrade ryska kemiska Den sistnämnda frågan och ansökan om uppskov från kravet att ha förstört en procent av sina kemiska vapen före , var även föremål för en démarche av EU i . inriktades EU:s arbete med den gemensamma åtgärden från om stöd till nedrustning och ickespridning i främst på att upprätta den expertgrupp inom kommissionen som Skr. 2001/02:30 skall koordinera insatserna. fattades även beslut om vilka konkreta insatser som skulle göras vid destruktionsanläggningen i , . EU:s inställning är att problem förknippade med spridning och användning av lätta vapen måste behandlas inom ramen för en långsiktig process som syftar till att minska tillgängligheten och användningen av lätta vapen i konfliktområden eller potentiella konfliktområden, genom att bland annat främja strikt exportkontroll och säker förstöring av överskottsvapen, begränsa efterfrågan på lätta vapen i konfliktområden, samt hjälpa drabbade länder att hantera alla aspekter av lätta vapenproblematiken, t.ex. genom avväpning, demobilisering och reintegrering av före detta kombattanter. För att åstadkomma detta har EU utarbetat fyra instrument: ett program mot illegal handel med lätta vapen (1997); en uppförandekod för export av konventionella vapen (1998); en gemensam åtgärd och en rådsresolution när det gäller lätta vapen (1998 resp. 1999). Med den gemensamma åtgärden som grund bidrog EU till genomförandet av särskilda lätta vapenprojekt i bl.a. , och , samt i genom FN:s regionala center i , . Den gemensamma åtgärden lade också grunden för EU:s samfällda agerande i förhandlingar i internationella organ. EU var starkt engagerat i förberedelserna för den om illegal handel med lätta vapen som ägde rum . Bland annat utarbetade EU ett eget förslag till handlingsprogram mot lätta vapen, i syfte att påverka det ändringsprogram som konferensen förväntades anta. bidrog EU aktivt till utarbetandet av det OSSE-dokument om lätta vapen som antogs av . Det utgjorde ett värdefullt bidrag till . EU spelade också en aktiv roll i förhandlingarna om tilläggsprotokollet om handeldvapen till FN:s konvention mot gränsöverskridande brottslighet. Den 24 april19 maj hölls i för ickespridningsavtalet för kärnvapen (NPT). Konferensen äger rum vart Detta avtal med sina 187 avtalsparter (endast , , och saknas) ses av de flesta stater som grundstenen för det multilaterala arbetet inom nedrustning och ickespridning. konferensen var läget ovanligt bistert efter flera bakslag som kulminerade med och kärnvapentest 1998 och amerikanska senatens ovilja att godkänna provstoppsavtalet året därefter. Efter dramatiska förhandlingar lyckades avtalsparterna till NPT trots detta enas om ett slutdokument och en handlingsplan för kärnvapen- Detta anses allmänt som ett oväntat och glädjande framsteg för NPT och ickespridningsregimen. Konferensen föregicks av intensiva Skr. 2001/02:30 förhandlingar inom EU som resulterade i de mest långtgående gemensamma ståndpunkter på kärnvapenområdet som medlemsstaterna kunnat enas om. Dessa förhandlingar och de dokument som EU lade fram på grundval av sin gemensamma ståndpunkt anses ha bidragit till konferensens framgångsrika slutresultat detta trots att EU som aktör vid konferensen i stor utsträckning fick ge vika för andra grupperingar såsom Ny agenda-gruppen (i vilken ingår) och kärnvapen- staterna (N-5). EU levererade icke desto mindre ett gemensamt anförande i plenum och ett par inlägg i specifika frågor vid konferensens fortsatta arbete. EU samordnade i stor utsträckning sitt agerande i arbetet både vid () och vid den förberedande kommissionen till provstoppsavtalets genomförandeorganisation (CTBTO PrepCom). Vid lade EU fram ett flertal resolutioner, bland annat om vikten av åtgärder mot olaglig hantering av kärnvapenmaterial. Ett par medlemsstater ratificerade tilläggsprotokollet till avtal om kärnämneskontroll, som ger utvidgade möjligheter att upptäcka hemliga kärnvapenprogram. Medlemsstaternas samordning utvidgades även inom ramen för exportkontrollsamarbetet (se avsnitt 36.8 om dual-use). Vid det årliga mötet i plenum inom exportkontrollregimen för missilteknik (MTCR) ställde sig EU bland annat bakom försöken att inom MTCR arbeta på ett utkast till internationell uppförandekod som skulle kunna bidra till en bekämpning av spridningen av ballistiska missiler på ett sätt som inte ifrågasätter MTCR:s arbete. Inom ramen för den gemensamma åtgärden för samarbete med inom området ickespridning och nedrustning beslutades även om finansiering från EU:s budget av ett antal studier för hantering av ryskt vapenplutonium. Även här lyckades kommissionen, i samråd med rådet, sluta de avtal som krävdes för att genomföra dessa insatser. 36.8Exportkontroll av krigsmateriel och andra strategiska produkter Samarbetet mellan medlemsstaterna i frågor som rör export av krigsmateriel sker i arbetsgruppen (COARM). Grunden för samarbetet utgörs av EU:s uppförandekod för vapenexport som antogs 1998. Uppförandekoden bygger på gemensamma kriterier för vapenexport och en mekanism för informationsutbyte och samråd. Målsättningen är att uppnå en hög standard för medlemsstaternas politik när det gäller export av krigsmateriel. I koden föreskrivs ett årligt rapporteringsförfarande. Den andra årliga rapporten antogs och offentliggjordes av rådet . Av rapporten framgår hur samarbetet i COARM har utvecklats. Rapporten innehåller bl.a. de riktlinjer som har antagits för att förbättra tillämpningen av koden, prioriteringar för framtida samordnade åtgärder och statistik över medlemsstaternas export av konventionella antogs en gemensam förteckning över krigsmateriel som alla EU:s medlemsstater skall kontrollera i enlighet med Skr. 2001/02:30 uppförandekoden. har det informationsutbyte mellan medlemsstaterna som skall ske i enlighet med koden märkbart förstärkts. Samarbetet har vidare omfattat diskussioner om kontroll av mellanhänder i vapenhandeln och om att öka öppenheten, bl.a. genom att förbättra den offentliga årsrapportens statistikdel. Arbetet med att revidera EG:s förordning för kontroll av export av varor med dubbla användningsområden (den s.k. dual-useförordningen, i kraft ), som inleddes , slutfördes . Den nya förordningen antogs och trädde i kraft . Huvudsyftet med denna revidering har varit att förbättra och effektivisera kontrollen av export av varor med dubbla användningsområden till länder utanför EU som handeln mellan medlemsstaterna förenklas. En nyhet är att beslut om förändringar av förordningens bilagor över de varor som skall kontrolleras fortsättningsvis fattas inom ramen för den första pelaren. En annan nyhet är att kontroll av tekniköverföring på elektronisk väg har förts in i den nya förordningen. I övrigt inrättas även ett generellt gemenskapstillstånd för export av vissa produkter till ett antal länder utanför unionen. I samband med förordningen antogs även en gemensam åtgärd om kontroll av tekniskt bistånd. Den nya förordningen och den gemensamma åtgärden är ämnade att stärka och förenkla det nuvarande exportkontrollregelverket inom EU. Harmoniseringsarbetet kommer att fortsätta . I övriga internationella organ på exportkontrollområdet intensifierades EU:s samarbete . Inom två av de exportkontroll- arrangemang som söker begränsa spridningen av sådana produkter som kan användas för att tillverka massförstörelsevapen och missiler höll EU en högre profil än förut. höll EU ett gemensamt anförande i plenum vid det årliga mötet inom exportkontrollregimen för missilteknologi (MTCR). Anförandet skedde efter intensiv koordinering i och betonade behovet av nya multilaterala instrument för att komma till rätta med spridningen av ballistiska missiler. Vid det årliga mötet i plenum inom MTCR ställde sig EU bland annat bakom försöken att inom MTCR arbeta på ett utkast till internationell uppförandekod som skulle kunna bidra till en bekämpning av spridningen av ballistiska missiler på ett sätt som inte ifrågasätter MTCR:s arbete. Även vid höstens plenummöte inom gjorde EU ett gemensamt inlägg. Australiengruppen är ett internationellt samarbetsforum som strävar efter en samordnad exportkontroll av varor som kan användas för framställning av biologiska och kemiska vapen. Försvarsmaterielsamarbetet inom unionen syftar till att pröva förutsättningarna för och föreslå åtgärder som kan leda till ökat samarbete mellan medlemsstaterna på detta område samt underlätta försvarsindustrins omstrukturering. Utgångspunkten för arbetet är den begränsning som följer av fördragets artikel 296, som ger varje medlemsstat rätt att undanta tillverkning av och handel med Skr. 2001/02:30 försvarsmateriel från den inre marknadens regler när detta anses nödvändigt för att skydda medlemsstatens väsentliga säkerhetsintressen. Kommissionen presenterade 1997 ett meddelande med rubriken genomföra unionens strategi för försvarsindustrin. Detta meddelande innehöll ett utkast till gemensam ståndpunkt om utarbetandet av en europeisk försvarsmaterielpolitik och en handlingsplan för försvars- industrin. Arbetet i dessa frågor har emellertid inte lett till några påtagliga resultat. Mellan de sex dominerande medlemsstaterna på försvarsindustriområdet, däribland , har ett ramavtal träffats som rör åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin. var en logisk fortsättning på den gemensamma avsiktsförklaring som de sex staterna undertecknade 1998. Till vissa delar berör ramavtalet frågor som aktualiserats genom kommissionens meddelande. Genom detta samarbete, som bedrivs utanför unionen, bör det skapas bättre förutsättningar för ett mer konstruktivt fortsatt arbete även inom ramen för EU. 36.10Administrativt och protokollärt samarbete Samarbetet inom andra pelaren omfattar även administrativa frågor. Det innebär att man gemensamt belyser frågor som rör medlemsstaternas utrikesförvaltningar ur ett organisatoriskt, resursmässigt och administra- tivt perspektiv. Inom ramen för andra pelaren diskuteras även protokoll, dvs. frågor som rör folkrättsliga och ceremoniella regler för umgänget mellan stater, i synnerhet tolkning och tillämpning av Wien- konvention om diplomatiska förbindelser. Med verkan har de två tidigare arbetsgrupperna för administrativa frågor respektive protokollärt samarbete slagits samman till en grupp som ett resultat av beslut med anledning av Trumph-Piris- rapporten. Arbetet inom det administrativa området har , med avslut , ägnats frågan om revidering av riktlinjer vad gäller samarbete mellan utlandsmyndigheterna i tredjeland. Vidare har diskuterats de bilaterala EU-ambassadernas roll inom EU sett i relation till sådana ambassaders roll i tredjeland. Därvid framkom en bred överensstämmelse i synen på EU-ambassadernas förändrade roll inom EU mot alltmer fokusering på EU-agendan. En fortsatt diskussion sker också om olika samlokaliseringsprojekt när det gäller utlandsmyndigheter i tredjeland, framför allt vad gäller mot bakgrund av ny huvudstad i Astana. Utbildningsansvariga vid medlemsstaternas utrikesministerier har inom ramen för samarbetet när det gäller administrativa frågor diskuterat ett samlat initiativ för utbildning av unga diplomater i gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Det första utbildningsprogrammet, kallat European Diplomatic Programme (EDP), inleddes och avslutades i . 28 unga diplomater från medlemsstaterna, rådssekretariatet och kommissionen har deltagit. Förutom att bidra till att nätverk byggs mellan deltagarna syftar EDP till att fördjupa kunskaperna om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och höja medvetandet om Skr. 2001/02:30 den specifika europeiska diplomatiska dimensionen. Vidare har man på olika sätt sökt stödja kandidatländerna, bl.a. med diplomatutbildning. Arbetet på det protokollära området innebar framför allt jämförelser av praxis på immunitets- och privilegieområdet syftande till harmonisering, där sådan är möjlig och lämplig, samt bevakning av utvecklingen i icke-medlemsstater som misstänks bryta mot Wien- konventionen. Följande frågor diskuterades bl.a.: koordinering av åtgärder mot missbruk av immunitet och privilegier av beskickningsmedlemmar från tredjeland, kvotering av mervärdesskattefria inköp, praxis när det gäller röntgenkontroll eller elektromagnetisk skanning av kurirsäckar. Frågan om bekämpning av terrorism behandlas inom EU både inom andra och tredje pelaren. Inom ramen för GUSP hanteras de internationella aspekterna. har verksamheten bl.a. rört fortsättningen av det biståndsprogram som ministerrådet beslutade om 1997 till förmån för den palestinska myndigheten. beslöt ministerrådet i form av en gemensam åtgärd att förlänga programmet med som nya medel tillfördes (10 milj. euro). Avsikten är alltjämt att genom utbildning och tekniska insatser stödja den palestinska myndigheten i hanteringen av terrorism som utgår från territorium under dess kontroll med iakttagande av rättsstatens principer och reglerna om mänskliga rättigheter. Projekten syftar till förbättringar i fråga om organisation, operativ verksamhet, hanteringen efter ett terrordåd samt om iakttagande av respekten för mänskliga rättigheter. har bl.a. svarat för utbildningen i MR. Programmet skall ses som ett bidrag till fredsprocessen i . Alltsedan denna råkade i stora svårigheter i samband med utbrottet av den s.k. andra intifadan , har programmet kunnat bedrivas endast i den begränsade utsträckning som säkerhetsläget medgivit. Projektverksamheten samordnas alltjämt av svensken från ett kontor i . På arbetsgruppsnivå har vidare förekommit diskussion och samordning inför behandling av ärenden inom FN såsom förslaget till en allmän konvention mot terrorism samt meningsutbyte om mandatet för och verksamheten inom Terrorism Prevention Branch i . I samråd med tredje pelarens arbetsgrupp mot terrorism påbörjades en diskussion om praktiska råd om hanteringen av vissa allvarligare terrordåd. Dialogen om terrorism med Medelhavsparterna, inom ramen för Barcelonaprocessens politiska och säkerhetsmässiga partnerskap, har förts vidare liksom den regelbundna dialogen om terrorism med , och med de associerade europeiska staterna. Förberedelser för att inleda en motsvarande dialog med påbörjades. 36.12 Integration av miljö och hållbar utveckling Vid Europeiska rådets möte i beslöt regerings- och statscheferna att de olika ministerråden skall utarbeta strategier för integration av miljö och hållbar utveckling inom sina politikområden (se även 26.1.1). Vid Europeiska rådets möte i uppmanades bl.a. allmänna rådet att lägga fram en rapport om integration av miljöhänsyn. Någon sådan rapport lades dock inte fram . Vid Europeiska rådets möte i beslöts att arbetet med strategierna skall fortsätta och slutföras till Europeiska rådets möte i . arbetade aktivt för att allmänna rådet skulle kunna anta en rapport om integrering av miljöhänsyn före Göteborgstoppmötet som skulle vara operationell och omfatta relevanta aspekter av allmänna rådets arbete. Allmänna rådet inledde sitt arbete med sikte på att anta rådsslutsatser . 36.13Rättsliga och inrikes frågor I linje med Europeiska rådets rapporter från Feira och utarbetade ett arbetsprogram för EU:s externa relationer på det rättsliga och inrikes området. Ett övergripande syfte var att säkerställa kontinuitet i EU:s externa agerande på det rättsliga och inrikes området, samt att säkerställa samarbete mellan innevarande och inkommande ordförandeskap. Ambitionen att åstadkomma ett flerårigt ordförandeskapsprogram kunde uppfyllas när de belgiska och spanska ordförandeskapen ställde sig bakom programmet. Programmet gäller för perioden 20012002. 37 Den gemensamma handelspolitiken EG:s handelsrelationer med länder utanför EU, liksom EG:s agerande i världshandelsorganisationen , hanteras inom ramen för den gemensamma handelspolitiken. Kommissionen för EG:s talan i dessa sammanhang. Detta fastläggs i fördragets art. 133. Målsättningen för EG:s gemensamma handelspolitik mot tredjeland skall vara att förbättra tillträdet till tredjelandsmarknader för EU- medlemsstaternas export. Ökad konkurrens på EG:s inre marknad genom öppenhet för import från omvärlden bidrar till att stärka konkurrens- situationen och prissättningen inom EU. Som ett litet utrikeshandelsberoende land behöver ett öppet och väl fungerande internationellt handelssystem. verkar för att EG både i sina bilaterala och regionala handelsrelationer liksom i WTO skall agera på ett sätt som bidrar till att förbättra förutsättningarna för handel Skr. 2001/02:30 både inom och utanför EG. Stabila och rättvisa internationella spelregler utgör grunden för ett sådant system. WTO bildades och efterträdde som huvudorganisation för den multilaterala handelspolitiken. WTO administrerar därmed avtalen om varor (), tjänster (GATS), handel och immaterialrätt (TRIPS) ,jordbruksavtalet (AoA) samt avtalet för att lösa handelstvister. WTO hade 140 medlemsländer, och 30 länder förhandlade om medlemskap. Ett fåtal av världens länder står fortfarande utanför organisationen. Främst gäller detta tidigare statshandelsländer som och och vissa av de övriga tidigare samt några ytterligare länder som t.ex. . Arbetet präglades av misslyckandet att vid WTO:s tredje ministerkonferens i lansera en ny multilateral förhandlingsrunda. Arbetet inleddes för att återskapa förtroendet för organisationen och det multilaterala handelssystemet. Särskilt viktigt har det varit att föra en dialog med om dessa länders intressen inom ramen för WTO. Inom två sakområden, jordbruk och tjänster, har förberedande förhandlingar inletts. Dessutom har arbetet fortsatt med att analysera förutsättningarna för att integrera s.k. nya områden som t.ex. investeringar, konkurrenspolitik och miljörelaterade frågor i det multilaterala handelspolitiska regelverket. Inom ramen för WTO:s inbyggda agenda påbörjades den särskilda jordbruksförhandlingen i enlighet med det mandat som lagts fast i föreliggande , vilket är ett resultat från Uruguayrundan.