prop · GO03102 · 2001-04-12 00:00:00 — Av diagram 5.8 framgår att medianen för kostnaderna per invånare stigit . Därefter har mediankostnaderna sjunkit. I kommunerna med de högsta kostnaderna har dock kostnaderna ökat betydligt snabbare och någon nedgång har ännu inte skett. En ut- planing av kostnadsutvecklingen bland kommunerna med de högsta kostnaderna kan emellertid noteras . Diagram 5.8 Variation av socialbidragskostnader per invånare i olika kommuner Beskrivning av kostnadernas spridning perioden 1999 i ytdiagram 25%av alla kommuner med högsta respektive med lägsta 50%av alla kommuner med kostnad närmast medianen Källa: och beräkningar speciellt för redovisning i denna publikation Storstadskommunerna har de största socialbidragskostnaderna per invånare. Detta hänger samman med att det där finns förhållandevis stor andel utomnordiska medborgare. Av dessa kom många till som flyktingar värsta arbetslöshetsperioder och hade då inte hunnit kvalificera sig för a-kassa. Utomnordiska medborgare har haft en snabbare sysselsättningsökning än infödda svenskar. Arbetslösheten bland utomnordiska medborgare uppnådde sin topp 1997 arbetslöshet och har sedan dessa minskat kraftigt till 1999. Bland dessa finns dock fortfarande många arbetslösa som är helt beroende av socialbidrag. Andelen i aktiv ålder som inte tillhör arbetskraften är nästan dubbelt så stor bland utomnordiska med- borgare (42,) jämfört med hela befolkningen (22,). Andelen utomnordiska medborgare som inte tillhör arbetskraften har dock minskat . Se även kapitel 9. Nyanlända invandrare, integration och storstads- politik. Efter ändringarna i socialtjänstlagen SoL som trädde i kraft talar personal med fler barn i samband med barnavårdsutredningar. Det är dock ovanligt att barnets in- ställning finns dokumenterad i barnavårdsutredning eller beslut. Av allt att döma har utredningstiderna vid barnavårdsutredningar förkortats kraftigt . Andelen barn som familjehems- placeras hos släktingar verkar inte ha ökat trots att möjligheten till sådan placering ska övervägas i första hand. Den totala kostnaden för insatser för barn och unga har ökat och uppgick till . Kostnadsökningen beror på ökade kostnader för institutionsvård och öppenvård. har antalet placeringar i dygnsvård ökat. Orsakerna till denna ökning är oklara men troligen är det tonåringar som står för en stor del av ökningen. Kommunen har enligt 12 § SoL ett ansvar för att barn och ungdomar växer upp under trygga förhållanden. De barn och ungdomar som riskerar en ogynnsam utveckling skall, i nära samarbete med hemmen, ges det skydd och stöd de är i behov av, och om det är motiverat, placeras utanför det egna hemmet. Enligt 1 § SoL skall, när åtgärder rör barn, särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Enligt 9 § SoL skall också, när en åtgärd rör ett barn, barnets inställning så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Om ett barn behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna skall, enligt 22 § SoL, i första hand övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Vidare skall en barnavårdsutredning enligt 50 § SoL, om socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd eller stöd, bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Om det finns särskilda skäl kan utredningen förlängas . Flera av dessa mål tillkom eller ändrades fr.o.m. . Social- och länsstyrelserna har, på regeringens uppdrag, följt upp hur de nationella målen. Nedanstående resultat kommer från redovisning (Artikelnr 2001-103-2) av detta uppdrag. Det saknas ännu fungerande system som är lika över hela landet för dokumentation av insatser samt likformiga definitioner och begrepp, vilket gör att det är problematiskt, att i ett nationellt pers- pektiv, på ett någorlunda enkelt sätt värdera och följa upp de nationella målen. Barnets bästa och barnets inställning Den undersökning som gjort tillsammans med sex läns- styrelser i 17 kommuner visar att det finns mycket stora skillnader mellan de studerade kommunerna i hur många barnavårdsutredningar som ger en bild av barnets behov och av hur dessa analyseras. uppföljning visar vidare att samtal med barnen är betydligt vanligare nu än i liknande undersökningar . Även om social- tjänstens personal talat med barnen i de flesta barnavårdsutredningarna, var det dock mer ovanligt att man hade dokumenterat barnets inställning till någon av de frågor som togs upp i utredningen. Det skedde bara i ungefär hälften av de fall där man hade talat med barnet. Det var sällsynt att det framgick om barnets inställning hade påverkat beslutet. I resultaten saknas påvisbara skillnader mellan pojkar och flickor. Interv- juer visade att socialsekreterare ofta ser barnsamtal som en svår uppgift med många komplikationer, och att de önskar mer utbildning på området. Placering hos släkting eller annan närstående Enligt verkar andelen barn som placeras hos släktingar inte att ha ökat sedan förändringen i 22 § SoL. Enligt styrelsens uppskatt- ning placeras av familjehemsplacerade barn i ett släktinghem. En fördjupningsstudie som har låtit göra i fyra kommuner visar flera förhållanden som kan bidra till att social- tjänsten inte alltid överväger släktingplaceringar. För det första är inte alla social- och familjehemssekreterare medvetna om att detta är en skyldighet. För det andra har vissa en negativ inställning till släkting- placeringar, ofta baserad på teorier om att sociala problem går i arv. För det tredje ingår det inte alltid i socialsekreterarnas rutiner att kartlägga nätverket och utreda möjligheten till släktingplacering, även om de har en positiv inställning till släktingplaceringar. har tillsammans med nio länsstyrelser granskat utredningar i 34 kommuner för att se hur tidsgränsen av utredningarna saknade uppgifter om beslut att inleda eller avsluta utredningen. För övriga utredningar gällde att ungefär av utredningarna hade avslutats inom den stipulerade tiden, men siffran kan inte generaliseras till landet som helhet. Av allt att döma innebär detta ändå att utredningstiderna har förkortats kraftigt under När fyramånadersgränsen hade överskridits hade social- nämnden i mer än hälften av fallen inte fattat beslut om förlängning. fall beslut hade fattats var skälen för förlängningen ofta väntan på utredning inom barn- och ungdomspsykiatrin, att familjerna inte hade kommit till möten och andra förhållanden mer eller mindre utanför De flesta socialsekreterare som intervjuades i de 34 kommunerna hade en positiv syn på tidsbegränsningen. De ansåg att den har gjort utredningsarbetet mer strukturerat. Några menade dock att utredningar ibland forceras så att det inte fanns tid att bygga upp en för- troendefull relation till familjerna. Den totala kostnaden för insatser för barn och unga uppgick till ca i löpande priser jämfört med 6,9 miljarder . Fördelningen mellan olika vårdformer framgår av ta- bellen nedan. Kostnadsökningen beror på ökade kostnader för institu- tionsvård och öppenvård. Tabell 5.13 Kommunernas kostnader i miljarder kronor för placering av barn och unga 1995 - 1999. Fasta priser nivå (BNP-deflator). * Hem för vård och boende Källa: Kommunernas räkenskapssammandrag (SCB) respektive år samt beräkning av fasta priser. Medelvärdet av kommunernas kostnader i förhållande till antal barn i åldern i befolkningen varierade stort mellan kommunerna. De tre storstadsområdena och de flesta större städer hade högre kostnader än genomsnittet för riket. Glesbygdskommunerna hade lägst genomsnittliga kostnader för barn och ungdomsvård 1999. Skillnader i kostnader per invånare kan bero på många faktorer. I de tre storstäderna var fler barn och unga i förhållande till befolkningen pla- cerade på institution och i familjehem. De har också högre kostnader för dessa vårdformer i förhållande till befolkningen än riksgenomsnittet. Flertalet kommuner i glesbygden hade jämförelsevis låga kostnader per barn i befolkningen. I ca hälften av glesbygdskommunerna var inget barn placerat på institution och lägre andelar av barnen där än i riket i övrigt var familjehemsplacerade eller hade behovsprövad öppen- vård. Genomsnittskostnaden per vårddygn var ca för institutions- vård och för familjehemsvård. När det gäller barn och unga i institutionsvård hade en fjärdedel av kommunerna en genomsnittlig dygnskostnad och för den fjärdedel med störst kost- nader var genomsnittet . Löpande statistik saknas över antalet anmälningar om barns behov av skydd och stöd från . De beräkningar som ändå gjorts av tyder inte på att antalet anmälningar ändrats på något avgörande sätt . Däremot visar studier att det finns stora lokala variationer i antalet anmälningar mellan olika kommuner. Orsakerna till dessa variationer är inte klarlagda. introducerade olika öppenvårdsinsatser i den officiella statistiken. Statistiken är enligt styrelsen fortfarande behäftad med brister som gör det svårt att jämföra resultat med resultat. Samma barn kan vara föremål för flera insatser och därmed förekomma på mer än ett ställe i den statistiska redovisningen. Pojkar är något oftare föremål för insatser än flickor, särskilt gäller detta strukturerade öppenvårdsprogram. fick 21 500 barn insatsen kontaktperson/ -familj 16 000 barn fick behovsprövat personligt stöd 4 500 barn ingick i strukturerade öppenvårdsprogram Ungefär 26 500 barn hade en eller flera av de redovisade öppenvårdsinsatserna . Forskningsresultat från socialt arbete vid visar att en ökande andel barn, både yngre och äldre, placeras vid privata hem för vård och boende, s.k. HVB-hem. Majoriteten av dessa HVB-hem utgörs av små institutioner. Den vanligaste placeringsformen är dock fortfarande i familjehem. Tre fjärdedelar av de barn som placerades enligt SoL och två tredjedelar av de LVU-placerade barnen var placerade i familjehem. 17 500 barn och unga var placerade enligt SoL och/eller LVU, jämfört med 16 50012 . har antalet placeringar i dygnsvård ökat. Orsakerna till denna ökning är oklara men troligen står tonåringar för en stor del. 12 I förra årets skrivelse (skr. 1999/2000:102) uppgavs att 16 200 barn och unga varit placerade , denna siffra har senare justerats av SCB som samlar in Tabell 5.14 Barn och unga som fått vård enligt SoL eller insats enligt LVU Per 1000 invånare 0-20 år Anm. SoL= Socialtjänstlagen, LVU= Lagen om vård av unga. Varje enskilt barn/ung person har räknats endast en gång, dvs. man kan på mätdagen endast ha en av de redovisade insatserna. Källa: , Statistik - Socialtjänst 2000:9 I den svenska lagstiftningen understryks ett gemensamt rättsligt ansvar för föräldrar. Vid en jämförelse har andelen barn som föräldrar har gemensam vårdnad om efter en sepa- ration ökat. Cirka 17 800 barn var föremål för samarbetssamtal inom familjerätten . Kommunen har ett ansvar för vissa familjerättsliga uppgifter. Målen för dem finns i socialtjänstlagen och i . Kommunen skall enligt 12 § SoL tillgodose det behov av stöd och hjälp som kan finnas när ett ärende om vårdnad, boende och umgänge eller adoption har avgjorts. Enligt 12 a § SoL skall kommunen erbjuda föräldrar möjlighet till samarbetssamtal för att hjälpa dem nå enighet i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. I finns bestämmelser som ålägger kommunen att fast- ställa faderskapet för barn vars föräldrar inte är gifta med varandra. För- äldrar som har separerat och som är eniga kan skriva ett avtal om vård- nad, boende och umgänge. Avtalet gäller om det godkänns av sociala nämnden. Genom de förändringar i den familjerättsliga lagstiftningen som ägt rum har nya krav ställts på utveckling av det familjerättsliga arbetet inom . Samförståndslösningar i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge betonas i lagen och kommunerna har fått nya uppgifter inom området. Antalet avtal om vårdnad, boende och umgänge har, enligt Social- styrelsen, inte blivit så många som förväntade sig i samband med vårdnadsreformen 1998. Däremot vänder sig föräldrar till för samarbetssamtal som utmynnar i överenskommelser istället för i avtal. Väntetiderna för samarbetssamtal har ökat i många kommuner. Den officiella statistiken gällande antalet barn som varit aktuella för samarbetssamtal, utredning om snabbupplysning, vårdnads- och/eller umgängesutredningar är ny . Därutöver finns statistik över antalet fastställda faderskap. Det föddes cirka 88 000 barn i . dessa föddes i familjer där föräldrarna inte var gifta med varandra. allra flesta av barnen fastställdes faderskapet genom bekräftelse. 154 faderskap fastställdes genom dom 1999. Cirka 17 800 barn var föremål för samarbetssamtal inom familjerätten vilket motsvarar 92 barn per 10 000 barn i åldersgruppen 0 17 i befolkningen. Detta är en ökning med drygt 4 000 barn, cirka 29 procent, jämfört med . En viss del av ökningen sammanhänger, enligt , med en underskattning av samarbetssamtalen i Cirka 13 200 samarbetssamtal avslutades . I dessa samtal enades föräldrarna helt i hälften av fallen och i något mer än en femtedel enades föräldrarna delvis. var att ungefär hälften enades och knappt en femtedel enades delvis. Statistik över gemensam och ensam vårdnad efter en separation finns När statistiken presenterades av SCB 1999 visades situationen i slutet av separationsåret, vilken kan vara miss- visande eftersom föräldrar som separerat ännu inte fått valde SCB att presentera vårdnads- situationen som den såg ut efter separationsårets utgång dvs. De eventuella effekterna som skillnaden i rappor- teringen skulle kunnat visa är, enligt SCB, så små att man kan bortse För barn vars föräldrar varit gifta ökade andelen med gemensam vårdnad från och för barn med föräldrar som varit sambor från . Det troligaste är att det är en verklig ökning av andelen barn som föräldrarna har gemensam vårdnad om som observeras. Det är ingen skillnad mellan pojkar och flickor till tidigare samman- boende föräldrar som varit gifta när det gäller vårdnaden. vars föräldrar varit sambor är gemensam vårdnad något vanligare om barnet är en pojke än en flicka. När föräldrar inte har gemensam vårdnad efter en separation är det vanligtvis mamman som har ensam vårdnad. När föräldrarna varit gifta blev modern ensam vårdnadshavare för av barnen. äldrarna varit sambor gällde det av barnen. vårdnadshavare, oavsett om föräldrarna varit gifta eller sambor, endast för mellan en halv och en procent av barnen. Driftskostnaderna för familjerätten uppgick totalt till cirka 362 miljoner Familjerådgivningens tillgänglighet förbättrades i samband med kommunaliseringen 1995. Det finns ingen offentlig statistik över familjerådgivningen, vilket gör att det är svårt att följa utvecklingen av verksamheten. Det finns en oro bland familjerådgivare över långa väntetider, avgifter för samtalen samt minskade möjligheter att bedriva utåtriktat arbete. Enligt en bestämmelse i 12 a § SoL är kommunerna skyldiga att anordna familjerådgivning för dem som begär det. Verksamhetens mål är att genom samtal medverka till bearbetning av samlevnadsproblem och konflikter främst i par- och familjerelationer. Familjerådgivningen arbetar ibland med mer komplicerade samarbetssamtal och har därutöver till uppgift att förmedla kunskap och information i samlevnadsfrågor. har rekommenderat att väntetiden inte bör överstiga för att få komma till ett första samtal vid familjerådgivningen. Familjerådgivningen kommunaliserades 1995. I samband med detta ökade tillgången på familjerådgivare i kommunerna som till- gängligheten till familjerådgivningen förbättrades. På grund av bristande underlag om utvecklingen sedan kommunaliseringen är det svårt att uttala sig om dessa effekter hållit i sig. Föreningen har uppmärk- sammat att kommunerna i samband med upphandling av familje- rådgivning endast efterfrågar tjänsten samtal och i under- laget inte längre inkluderar utåtriktat arbete som i prop. 1993/94:4 om familjerådgivning beskrivs som en värdefull del av familjerådgivningens kompetensområde. Det finns ingen offentlig statistik över familjerådgivningen i landet. Enligt finns en ökad efterfrågan på familjerådgivning och också att samtalsvolymen har ökat. Detta har dock skett på bekostnad av familjerådgivningens utåtriktade arbete och familjerådgivarnas möjlighet till kompetensutveckling. Väntetiderna varierar, enligt föreningen, mellan kommunerna och har i vissa fall blivit längre . I de fall familjerådgivningen enligt avtal med kommunerna förbundit sig hålla viss väntetid för det första samtalet kan väntetiden för fortsatta samtal vara längre . Avgifterna för familjerådgivning varierar mellan . I ungefär hälften av kommunerna är familjerådgivningen kostnadsfri. Föreningen familjerådgivare redovisar en oro för att par i kommuner med höga avgifter av kostnadsskäl inte söker sig till Det saknas uppgifter om kommunernas totala kostnader för Missbrukarvården har genomgått stora förändringar . Tvångsvården har minskat kraftigt som öppenvården har kommit att spela en allt större roll. vårdinsatser ägde rum i öppenvården. densamma året innan. innebär för den enskilde missbrukaren är inte känt. kvalitetsstudier som gjorts på missbrukarvården innehåller inga uppgifter om utfall för klienterna. Kommunen skall enligt bestämmelser i socialtjänstlagen (1980:620) (SoL) arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. Insatser för barn och ungdom skall ägnas särskild uppmärksamhet. Kommunen skall genom information och uppsökande verksamhet sprida kunskap om skadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns. Kommunen skall vidare aktivt sörja för att den enskilde missbrukaren får den hjälp och vård som han behöver för att komma ifrån missbruket. Under vissa förutsättningar kan vård meddelas den enskilde utan Det regleras i lag (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Syftet med tvångsvård är att motivera missbrukaren så att han kan antas vara i stånd att frivilligt medverka till fortsatt behand- ling för att komma ifrån sitt missbruk. har anslutit sig till WHO deklaration om alkohol 1995 och har därmed åtagit sig att se till att människor med skadliga alkohol- vanor har tillgång till effektiv rehabilitering. målen hör att den som behöver hjälp att upphöra med sitt missbruk skall ha tillgång till sådant stöd. Det finns bara begränsade möjligheter till samlad bedömning på nationell nivå av hur uppfyller sina uppgifter enligt målen i SoL i fråga om insatser för missbrukare. Det verkliga behovet av miss- brukarvård är av skilda skäl svårt att uppskatta. presenterad undersökning (Max-undersökningen) som genomförts av uppdrag, har antalet s.k. tunga narkotikamissbrukare ökat under 1990- talet, från omkring 19 000, 1992 till omkring 26 000, 1998. narkotikamissbruk avses injektionsmissbruk under det eller annat dagligt eller så gott som dagligt missbruk av Skr. 2000/01:102 narkotika. Alkoholkonsumtionen har ökat totalt sett i landet , framförallt bland ungdomar. Forskare har i olika sammanhang bedömt att av de vuxna männen sannolikt är högkonsumenter av alkohol. Vad uppgifterna om utvecklingen av alkoholkonsumtionen och det tunga narkotikamissbruket betyder för vårdbehovet är dock inte känt. Det finns knappast några objektiva kriterier för när ett vårdbehov föreligger. Det är i regel en fråga om bedömningar, av missbrukaren själv, dennes anhöriga, andra myndigheter och inte minst av som skall tillhandahålla vården. trädde vissa förändringar i SoL i kraft. En av för- ändringarna innebar att möjligheten att överklaga beslut om missbrukar- vård togs bort. I en landsomfattande studie som genom- förde 1999 med anledning av lagändringarna uppgav ett trettiotal kommuner att de skärpt sina riktlinjer för missbrukarvården . De flesta kommunerna uppgav ekonomiska begränsningar och satsningar på öppenvård som viktiga skäl till restriktivitet med institutionsvård. Endast ett fåtal kommuner uppgav förändringar i besvärsrätten som huvudsakligt skäl. Det finns få studier som belyser kvaliteten i missbrukarvården. Social- styrelsen har framfört att bristen på lämpliga och lättåtkomliga kvalitets- indikatorer kan vara en trolig orsak till detta. har också påtalat behovet av att utveckla kvalitetsmått och precisera tydliga mål för missbrukarvårdens olika delar. I och Länsstyrelsernas gemensamma rapport om den sociala tillsynen 1999 konstaterades att kommunerna visade intresse och engagemang för att utveckla system för att följa upp och utvärdera verksamheten, men att de har kommit olika långt. Enligt (1999) saknas i missbrukarvården kunskap om bl.a. innehåll, kvalitet och resultat i öppen- och institutionsvård samt i vilken utsträckning resurser är väl avvägda i förhållande till missbrukarnas behov. Som en tänkbar förklaring till bristen på kunskap om vårdens effekter anger Kommittén Välfärdsbokslut, att det mesta av utvärderings- och behandlingsforskning sker lokalt och publiceras på ett sådant sätt att det inte görs lättillgänglig på nationell nivå. Kommittén pekar också på att det inom den socialtjänstbaserade missbrukarvården inte finns någon motsvarighet till medicinens vetenskap och beprövad erfarenhet. Därtill kommer att det saknas formella krav på personalen inom missbrukarvården. Kommittén karaktäriserar den kommunala missbrukarvården som ett professionellt fält utan professionella. För att komma till rätta med bristerna när det gäller att värdera och bedöma resultat har på regeringens uppdrag tagit fram ett program för nationellt stöd till kunskapsutvecklingen inom . har i en kartläggning av insatser i missbrukarvården samlat in uppgifter om insatser, behandlingsmetoder och behandlingsinriktning vid av de specialiserade enheterna för missbruksbehandling. Uppgifterna har samlats in på ett sådant sätt att de tillåter inbördes jämförelse. Vårdens kvalitet och effekter för den enskilde Behandlingsforskningen ger inga entydiga svar på frågan om Det finns inget vetenskapligt stöd för att någon enskild behandlingsmetod skulle vara bättre än någon annan. heller ingen behandling som är verksam för alla typer av missbruk. relativt begränsade insatser i form av bl.a. rådgivande samtal i öppenvård kan man uppnå goda effekter för högkonsumenter av alkohol. menas personer som ännu inte uppnått mer komplexa alkoholrelaterade För dessa är prognosen sämre, och här behövs mer omfattande och längre insatser i öppna eller slutna former. I fråga om insatser för narkotikamissbrukare finns det starkt stöd för att insatserna skall vara väl strukturerade, att behandlingstidens längd är viktig och att den inte bör understiga samt att insatsen bör fokusera på själva drog- När det gäller att jämföra institutionsvård och öppenvård är forskningsläget än mer svårbedömt. En möjlig slutsats är att institutions- vård gör störst nytta vid tyngre missbruk och för klienter med behov av olika typer av social träning (t.ex. hemlösa och blandmissbrukare). Effekterna i fråga om minskat missbruk och kvarstannande i behandling är större, men i rena kostnadseffektivitetstermer kostar institutionsvård mer än öppenvård. Behandlingen bör betraktas som en av flera faktorer som kan bidra till en positiv utveckling. klarar enligt en ganska liten del (10 ) av de förändringar som totalt sett sker hos enskilda klienter som genomgår be- Andra faktorer, som förändringar i arbets-, bostads- eller familjesituationen, kan spela väl så viktiga roller i rehabiliterings- statistik över den kommunala insatser inom missbrukarvården omfattar behandling, stöd och omvård- nad, arbetsträning och sysselsättning inom följande insatskategorier: bistånd som avser boende, individuellt behovsprövad öppenvård, tvångsvård enligt LVM. I statistiken motsvarades kategorin individuellt behovsprövad öppenvård av två kategorier, nämligen strukturerad öppenvård och övrig öppenvård. De två öppenvårdskategorierna 1998 motsvaras i stort av öppenvårdskategori, dock med reservation för att statistik också kan innehålla insatser som inte är behovsprövade, vilket inte är fallet 1999. Den absoluta merparten av all missbrukarvård sker på frivillig väg som bistånd enligt SoL.