prop · GO0355 · 2001-01-01 00:00:00 — Omfattningen av den er- forderliga yrkeserfarenheten får inte överstiga den dubbla bristande utbildningstiden och dessutom inte överstiga . Om de ämnen som omfattas av den sökandes utbildning väsentligt skiljer sig från de som krävs i värdlandet kan värdmedlemsstaten kräva att den sökande genomför en s.k. anpassningstid i värdlandet eller genomgår ett lämplighetsprov. Med anpassningstid avses att den sökande arbetar under överinseende av en kvalificerad fackman. Anpassningstiden får inte överstiga . Motsvarande gäller när det i värdlandet reglerade yrket innefattar en eller flera yrkesaktiviteter som inte ingår i det reglerade yrket i den sökandes hemland. I stället för anpassningstid skall den sökande kunna välja att genomgå ett lämplighetsprov. I direktivet regleras även på vilket sätt den sökande skall tillgodose i värdlandet förekommande krav på god vandel, konkursfrihet, yrkes- mässig försumlighet, fysisk och psykisk hälsa. Värdlandet skall godta de examensbevis och dokument som utfärdats av behöriga myndigheter i den sökandes hemland eller det land som denne kommer ifrån. Medlemsstaterna har skyldighet att utse för intygsgivningen behöriga myndigheter samt besluta om övriga er-forderliga åtgärder för direktivets tillämpning. har relativt få reglerade yrken jämfört med övriga medlems- stater i unionen. De yrken som i omfattas av detta direktiv är: advokater, arbetsterapeuter, audionomer, biomedicinska analytiker, dietister, logopeder, optiker, ortopedingenjörer, psykologer, psykoterapeuter, sjukgymnaster, sjukhusfysiker, brandingenjörer, lärare, sjökaptener, sjöingenjörer samt revisorer. För att genomföra avtalet med i svensk lagstiftning krävs därför ändringar i de lagar där lagtexten innehåller hänvisningar Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. För advokatyrket krävs ändring i , för yrken inom hälso- och sjukvårdsområdet ändring i lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område samt för revisorsverksamhet ändring i lagen (1995:528) om revisorer. Dessa redovisas närmare för respektive yrke i avsnitt 9.2.4. I fråga om förekommande krav som andra medlemsstater ställer på intyg om god vandel, konkursfrihet och att den sökande inte varit föremål för admini-strativa disciplinära åtgärder har detta för svenska medborgare lösts såsom redovisats tidigare för övergångs- och liberaliseringsdirektiven. 10.4 Det andra generella direktivet Rådets direktiv /51/EEG av om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i rådets direktiv /48/EEG av , omfattar postgymnasiala utbildningar som är kortare än , antingen från högskolan eller från andra yrkesutbildningar. Direktivet är uppbyggt på samma sätt som det första generella direktivet och de bildar tillsammans ett gemensamt generellt system för examenserkännande. Det finns också ett samband mellan direktiven eftersom ett visst yrke i ett land kan omfattas av det första generella direktivet medan det i ett annat land kan omfattas av det andra generella direktivet. Grundprincipen är att en medborgare från en medlemsstat skall få utöva ett i värdlandet reglerat yrke på samma villkor som värdlandets egna medborgare. Regleringen i övrigt följer av villkoren för ömsesidigt erkännande av utbildning, vilka i stora drag överensstämmer med de som redovisats för det första generella direktivet. I omfattas följande yrken av det andra generella direktivet: skorstensfejarmästere, fastighetsmäklare, receptarie, tandhygienist, tandsköterska, trafiklärare, skeppare, styrman, maskintekniker, maskinister och fartygselektriker. Av dessa yrken medför avtalet med lagändring endast vad avser yrken inom hälso- och sjukvården (se avsnitt 9.2.4). I fråga om intygsgivning vad avser vandel, konkursfrihet och liknande till svenska medborgare, vilka vill i utöva i reglerat yrke som omfattas av det andra generella direktivet, hänvisas till vad som redovisats för de s.k. övergångs- och liberaliseringsdirektiven. Vilka utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis som skall godtas av värdlandet framgår av direktivet. 10.5 Direktiv för särskilda yrken 10.5.1 Juridiska yrken - Advokat förslag: Personer som auktoriserats som advokat eller som genomgått utbildning för att bli advokat i skall jämställas med sådana personer från Europeiska unionen eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: För den inre marknadens utveckling är advokatyrket av central betydelse. Det har dock visat sig vara förenat med stora svårigheter att finna en gemensam lagstiftning för detta yrkesområde, vilket delvis beror på de stora skillnaderna i nationell lagstiftning, olika rättsprinciper och de mycket starka traditioner som kringgärdar advokaternas arbete i de aktuella länderna. Advokatverksamheten berörs av tre EG-direktiv. Rådets direktiv /48/EEG av om en generell ordning för er- kännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar studier (det första generella direktivet, se avsnitt 9.2.2) omfattar bl.a. advokater. Direktivet innebär att en person som har full behörighet att utöva ett yrke i ett medlemsland har rätt att få behörigheten erkänd i de övriga medlemsländerna. När det gäller advokater och andra jurister som omfattas av direktivet får länderna, för att utbildningen skall erkännas, ställa upp krav på praktik i landet eller krav på ett kunskapsprov. Vidare regleras advokatverksamhet i rådets direktiv /249/EEG av om underlättande för advokater att effektivt begagna sig av friheten att tillhandahålla tjänster (det s.k. advokatdirektivet). Advokaters rätt att etablera sig i ett annat land inom den Europeiska unionen på samma villkor som landets egna medborgare regleras av rådets direktiv /5/EG av om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls (det s.k. etableringsdirektivet). Eta- bleringsdirektivet innebär att advokater som auktoriserats i ett land inom Europeiska unionen skall kunna etablera sig i andra medlemsländer och stadigvarande verka där under sitt hemlands yrkestitel. En sådan advokat skall registrera sig i värdlandet och vara underkastad värdlandets yrkesmässiga och etiska regler. Etableringsdirektivet ger vidare ökat tillträde till värdlandets advokatorganisation för advokater som verkat i ett annat medlemsland under sitt hemlands yrkestitel. Därmed kompletterar detta direktiv framför allt det första generella direktivet. Direktiv /48/EEG och direktiv /249/EEG genomfördes i (prop. 1992/93:64, bet. 1992/93:JuU13, rskr. 1992/93:73, SFS 1992:1511). Reformen innebar att kravet på att ombud skall vara svenska medborgare avskaffades och kravet på att ombud skall ha hemvist i ändrades till ett krav på hemvist inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Vidare genomfördes ändringar som innebar att advokater från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som tillhandahåller tjänster i i princip jämställs med svenska advokater. Förutsättningarna för att antas till ledamot av det svenska ändrades också genom att medborgarskaps- och hemvistkraven anpassades till direktivens krav. Vidare öppnades en möjlighet för den som genomgått en utbildning som krävs för att bli advokat i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet att bli medlem i det svenska efter att ha genomgått ett prov som visar att han eller hon har tillräckliga kunskaper om den svenska rättsordningen. Etableringsdirektivet (98/5/EG) genomfördes (prop. 1998/99:108, bet. 1998/99:JuU24, rskr. 1999/2000:4, SFS 1999:791) genom att en rad ändringar gjordes i 8 kap. . Ändringarna innebar bl.a. att den som är auktoriserad i en annan stat inom Euro-peiska unionen och stadigvarande utövar advokatverksamhet i under sitt hemlands yrkestitel, skall vara registrerad hos . Den som på detta sätt registrerats hos skall under vissa förutsättningar anses uppfylla kraven på fullgjord kunskapsprövning samt praktisk och teoretisk utbildning. En förutsättning är att den sökande efter registreringen, under bedrivit faktisk och regelbunden advokatverksamhet i samt att denna verksamhet huvudsakligen omfattat svensk rätt. Om verksamheten inte huvudsakligen omfattat svensk rätt skall den registrerade på annat sätt ha förvärvat tillräckliga kunskaper och erfarenheter för att antas till ledamot i samfundet. För att genomföra avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan, bör personer som auktoriserats som advokater eller genomgått utbildning för att bli advokat i jämställas med sådana personer från Europeiska unionen eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Avtalet påverkar i motsvarande hänseende också hemvistkravet för rättegångsombud. Detta kräver ändringar i i enlighet med vad som redovisats i avsnitt 2.12. 10.5.2 Vissa yrken inom hälso- och sjukvården Regeringens förslag: Schweiziska medborgare som fått sin schweiziska auktorisation att få utöva ett yrke inom hälso- och sjukvårdens område återkallad, skall få sin svenska legitimation återkallad. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttalat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Möjligheten att få utöva läkaryrket som självständigt yrkesverksam eller som anställd i en annan medlemsstat inom Europeiska gemenskapen regleras i rådets direktiv /16/EEG av om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis. I direktivet uppräknas de examens- och behörighetsbevis som skall accepteras dels för läkare, dels för specialistläkare . Direktivet skiljer mellan sådana specialistfunktioner som finns i samtliga medlemsstater och sådana som är gemensamma för två respektive för flera medlemsstater. I vissa fall medger direktivet att värdmedlemsstaten dvs. den stat i vilken den utländske medborgaren utövar yrket kan ställa krav på praktiskt utövande av den aktuella verksamheten. Således får krav på treårig praktisk utövning krävas av medborgare inom gemenskapen som har påbörjat sin utbildning före viss tidpunkt. I direktivet anges också vilka krav som ställs på utbildningens längd inom olika specialistfunktioner samt vad läkarutbildningen skall omfatta. Utöver de krav på utbildning som värdlandet får ställa på medborgare från andra medlemsstater för att få utöva läkaryrket fastställs i direktivet också hur i värdlandet förekommande krav på god vandel eller bevis på att den sökande inte är föremål för disciplinpåföljd skall tillgodoses. Härutöver anges de skyldigheter som ålagts medlemsstaterna vad avser information gentemot sökande från annan medlemsstat respektive mellan medlemsstaterna vad avser förhållande som kan inverka på rätten att utöva läkaryrket. Möjligheten för en medborgare i en medlemsstat att få utöva sjuk- sköterskeyrket i en annan medlemsstat inom gemenskapen regleras i rådets direktiv /452/EEG av om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård samt åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster. Härutöver regleras vissa frågor i rådets direktiv /453/EEG av om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om verksamhet som sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård. I det förstnämnda direktivet anges såväl vilka utbildningstitlar samt de examensbevis som skall ge rätt till tillträde till sjuksköterskeyrket i de olika medlemsstaterna. I det sistnämnda direktivet anges bl.a. de minimikrav som sjuksköterskeutbildningen skall uppfylla. För medborgare i medlemsstater vars utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis inte uppfyller dessa minimikrav kan värdlandet därutöver kräva att den sökande utövat verksamhet som sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård under före tidpunkten för utfärdandet av intyget. På samma sätt som redovisats för läkare regleras hur den sökande skall kunna uppfylla i värdlandet förekommande krav på god vandel m.m. Tandläkares möjlighet att få utöva sitt yrke i annan medlemsstat regleras i rådets direktiv /686/EEG av om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för tandläkare inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster. På samma sätt som i direktivet för sjuksköterskor anges i direktivet under vilka titlar tandläkaryrket utövas i de olika medlemsländerna och vilka intyg som berättigar till utövande av tandläkaryrket dessa länder samt anges att dessa intyg skall godtas av värdmedlemsstaten. Direktivet tar även upp utbildnings-, examens och andra behörighetsbevis för specialisttandläkare som förekommer i medlemsländerna. Vad gäller dessa skall de godkännas i värdmedlemsstaten i den mån det förekommer motsvarande specialistbehörighet i värdlandet. Vidare tas även upp hur förekommande krav på god vandel och krav på att den sökande inte är föremål för disciplinpåföljd skall hanteras. Barnmorskornas yrkesutövning inom gemenskapen regleras genom rådets direktiv /154/EEG av om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för barnmorskor inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster. Härutöver regleras vissa frågor genom rådets direktiv /155/EEG av om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om rätten att påbörja och utöva verksamhet som barnmorska. Direktiven överensstämmer i sina huvuddrag med direktiven för de tidigare redovisade sjukvårdsyrkena. Apotekares rätt att få arbeta i ett annan medlemsstat inom Europeiska unionen regleras genom rådets direktiv /433/EEG av om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis i farmaci inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten när det gäller viss farmaceutisk verksamhet. Övriga yrken inom sjuk- och hälsovården regleras genom det första generella direktivet som redovisats ovan. Till sådana yrken inom området som i kräver särskild behörighet hör arbetsterapeut, audionom, biomedicinsk analytiker, dietist, kiropraktor, logoped, optiker, ortopedingenjör, psykolog, psykoterapeut, receptarie, röntgensjuksköterska, sjukgymnast, sjukhusfysiker och tandhygienist. I lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område regleras verksamheten inom de yrken inom hälso- och sjukvårdens område som kräver särskild behörighet. I lagens 5 kap. finns bestämmelser om bl.a. disciplinpåföljd och återkallelse av legitimation. Med hänsyn till avtalet med måste 5 kap. 7 § ändras så att hänvisningen till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet kompletteras med en hän-visning till . 10.5.3 Veterinär Den fria rörligheten för veterinärer regleras i rådets direktiv /1026/EEG av om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för veterinärer inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster. Vidare gäller rådets direktiv /1027/EEG av om samordning av bestämmelserna i lagar och andra författningar om verksamhet som veterinär. Direktiven föreskriver att medlemsstaterna skall erkänna de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdats för veterinärer och som garanterar att personen ifråga förvärvat vissa i direktivet angivna kunskaper. Vidare anges i direktiven de examens- och behörighets- eller andra kompetensbevis som uppfyller minimikraven i respektive medlemsstat samt de minimikrav som skall uppfyllas. Personer som genomgått utbildning av ovan nämnt slag skall erhålla rätten att utöva sitt yrke i värdlandet. I lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket stadgas: 3§ För veterinärer med sådan utländsk utbildning som omfattas av åtaganden enligt internationella överenskommelser meddelar regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, föreskrifter om 1. legitimation, 2. behörighet att utan legitimation utöva veterinäryrket. Detta innebär att någon lagändring inte är nödvändig. 10.5.4 Arkitektur Rätten att få utöva arkitekturverksamhet i annan medlemsstat regleras i rådets direktiv /384/EEG av om det ömsesidiga erkännandet av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis på arkitekturområdet, däribland åtgärder för att underlätta ett effektivt ut- nyttjande av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster. Enligt direktivet skall varje medlemsstat godta utbildnings-, examens och andra behörighetsbevis från utbildningar som uppfyller i direktivet angivna krav. Även i de fall en medborgare i en medlemsstat erhållit rätt att använda sig av arkitekttiteln på grund av särskilda insatser inom arkitekturområdet och detta grundats på en lagstiftning i medborgarens hemland skall värdlandet ge denne rätt att utöva arkitektverksamhet under yrkesbeteckningen arkitekt. I direktivet räknas de utbildningar och examensbevis från de olika medlemsstaterna upp som skall ge rätt att utöva arkitekturverksamhet under titeln arkitekt. I likhet med direktiven på andra yrkesområden fastställs i detta direktiv hur i värdlandet förekommande krav på god vandel och konkursfrihet skall kunna uppfyllas av den sökande. Arkitekttiteln är inte lagligen skyddad i varför det inte krävs någon lagändring för att tillgodose schweiziska medborgares rätt att utöva arkitektyrket i . I fråga om svenska medborgares rätt att ta upp arkitektverksamhet i annan medlemsstat där denna är reglerad måste dessa kunna förses med nödvändiga intyg. Utöver betyg från svensk arkitektutbildning kan således krav ställas på intyg om god vandel och konkursfrihet. Dessa behov hos svenska medborgare kan tillgodoses genom utdrag ur polisregistret respektive genom edgång i enlighet med vad som redovisats tidigare. 10.5.5 Yrken inom sjöfartens område De reglerade yrkena inom sjöfartens område regleras genom de båda förstnämnda generella direktiven det första generella respektive det andra generella direktivet, vilka beskrivits tidigare. Vad gäller behörighetskrav för att få att utöva vissa yrken inom sjöfartens område är detta reglerat i förordningen (1998:965) om behörigheter för sjöpersonal. Någon lagändring med anledning av avtalet med är därmed inte aktuell. 10.5.6 Revisorer förslag: Hänvisningen till EES-området i 4 §, 6 - 8 §§ samt 16 § i lagen (1995:528) om revisorer kompletteras med en hänvisning till . Promemorians förslag: Utöver ändring i de i promemorian föreslagna ändringarna föreslår regeringen motsvarande ändring även i 16 §. Remissinstanserna: Föreningen har inte haft några principiella invändningar mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Av det första generella direktivet, vilket beskrivits tidigare, följer att en utlänning under vissa förut- sättningar skall kunna bli godkänd eller auktoriserad som revisor i . Som nämnts tidigare regleras revisionsverksamhet i lagen (1995:528) om revisorer. I lagens 4, 6 8 samt 16 §§ fastställs kraven för god- kännande och auktorisation av revisor. Dessa paragrafer innehåller hänvisningar till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Avtalet med kräver att dessa bestämmelser kompletteras med hänvisningar till . 11 Övriga sektorsavtal 11.1 Inledning Sex av sektorsavtalen är gemenskapsrättsliga, vilket innebär att de sträcker sig över områden där den Europeiska gemenskapen är behörig att besluta om regler och därmed även att ingå avtalen, och att medlemsstaterna - på motsvarande sätt som gäller andra gemenskapsregler inom dessa områden - har att anpassa sig till sektorsavtalens innehåll. Avtalet om personers fria rörlighet är istället ett s.k. blandat avtal varmed avses att de avtalsslutande parterna utgörs av Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater (d.v.s. EU-länderna) å ena sidan och å andra sidan. Det faktum att EU-länderna är avtalsslutande parter betyder i praktiken att sektorsavtalet innefattar områden som ligger inom den nation-ella lagstiftningsmaktens kompetens. Detta föranleder i sin tur att sektorsavtalet om personers fria rörlighet måste ratificeras av samtliga medlemsstater i Europeiska unionen. Med beaktande av den s.k. giljotinklausulen i avtalet om personers fria rörlighet innebär detta att ett gemensamt agerande mellan Europeiska unionens medlemsstater och Europeiska gemenskapen är nödvändigt för att sektorsavtalen skall kunna träda i kraft, eftersom samtliga avtals- parters respektive agerande för godkännande erfordras. Detta får till följd att om ett eller flera avtal inte träder i kraft träder inte heller något av de andra avtalen i kraft. På motsvarande sätt upphör samtliga sju avtal att gälla så snart något av avtalen upphör att gälla. 11.2 Avtalet om luftfart Innehåll Avtalet gäller civil luftfart. Mellan parterna skall bestämmelserna i avtalet och dess bilagor gälla. Allmänna bestämmelser I kapitlet behandlas främst konkurrensfrågor. Varje form av nation- alitetsdiskriminering är förbjuden och medborgarna i Europeiska gemenskapen och garanteras, inom tillämpningsområdet för avtalet, full etableringsfrihet. Bolag eller företag, bildade i och med säte i gemenskapen eller , skall likställas med fysiska personer som är medborgare i Europeiska gemenskapen eller . Alla avtal som på något sätt hindrar, begränsar eller snedvrider konkurrensen är ogiltiga (med vissa undantag). Missbruk av dominerande ställning är förbjudet. Enligt huvudregeln är statsstöd eller motsvarande inte tillåtet. från Europeiska gemenskapen och ges trafikrättigheter för trafik mellan valfri punkt i och valfri punkt inom gemenskapen. efter ikraftträdandet av avtalet får lufttrafikföretag från trafikrättigheter för trafik mellan punkter i olika EG-stater. Parterna skall förhandla om möjligheten att, efter ikraftträdandet av avtalet, detta skall omfatta även trafikrättigheter för trafik mellan punkter inom och mellan punkter inom Europeiska gemenskapens medlemsstater. Bestämmelserna i kapitlet äger företräde framför bestämmelser i befintliga bilaterala avtal mellan och Europeiska gemenskapens medlemsstater. Existerande trafikrättigheter i bilaterala avtal som inte omfattas av kapitlet får dock utövas även i fortsättningen. Kontroll av att avtalet efterlevs Parterna skall efterleva avtalet och de ansvarar inom sina respektive territorier för detta. De skall biträda varandra vid möjliga överträdelser. har exklusiv behörighet i alla frågor som rör giltigheten av beslut som fattats av gemenskapens institutioner. En gemensam kommitté inrättas som skall ansvara för förvaltningen av avtalet och att detta genomförs på ett riktigt sätt. Kommittén kan utfärda rekommendationer och fatta beslut enligt vad som är närmare föreskrivet. Kommitténs beslut är bindande. I kapitlet anges också vissa procedurfrågor för arbetet inom kommittén. Ny lagstiftning Förutsatt att principen om icke-diskriminering och bestämmelserna i avtalet följs, får vardera parten ensidigt ändra sin lagstiftning i frågor som regleras genom avtalet. Ändringar skall föregås av samråd mellan parterna. kan fatta beslut om de ändringar i avtalet eller bilagan som en lagändring föranleder. Tredje land och internationella organisationer Parterna skall samråda med varandra, enligt vissa närmare angivna för- faranden, i luftfartsfrågor som behandlas i internationella organisationer eller som rör tredje land. Slutbestämmelser I kapitlet behandlas bl.a. frågor om sekretess, om tvistlösning, om ändring av avtalet, om tillämpningsområdet, om uppsägning och om ikraft-tträdande. Avtalet gäller , men skall förlängas om inte endera parten har meddelat att avtalet inte skall förlängas. I bilagan till avtalet är vidare de direktiv och förordningar angivna som utgör en del av avtalet.