prop · GP034 · 2001-09-28 00:00:00 — Uppdragsutbildning får dock inte mot- svara ett helt nationellt program i gymnasieskolan eller försämra förut- sättningarna för den reguljära utbildningen eller möjligheterna att få så- dan utbildning. Deltagare i uppdragsutbildning kan undervisas tillsam- mans med ordinarie elever eller i egna grupper. Universitets och högskolors uppdragsutbildning regleras i förord- ningen (1997:845) om uppdragsutbildning vid universitet och högskolor. Näringsliv och offentlig förvaltning har goda möjligheter att i dialog med universitet och högskolor få sina utbildningsbehov tillgodosedda genom uppdragsutbildning. Uppdragsutbildningen får dock inte bedrivas på så- dant sätt eller i sådan omfattning att den får en negativ inverkan på den grundläggande högskoleutbildning som eller högskolan skall bedriva. Arbetsmarknadens behov och individens fria val Utbildningsutbudet skall möta både den enskilde individens efterfrågan och arbetsmarknadens behov av kompetens. Beräkningar av arbetsmark- nadens behov av kompetens är svåra att göra, särskilt om det sker på re- gional nivå där omfattningen av varje behov berör färre områden och grupper och analyserna därför blir mer sårbara. Det är också viktigt att skilja mellan arbetsmarknadens kortsiktiga respektive mer långsiktiga behov. Kommunen har möjlighet att besluta om lokala inriktningar inom de nationella gymnasieprogrammen. En lokal inriktning skall tillgodose ett lokalt eller regionalt utbildningsbehov som inte kan tillgodoses inom ramen för de nationellt fastställda programmen och inriktningarna. Kommunen har också möjlighet att anordna lokala kurser som ger kun- skaper inom ett bestämt kunskapsområde som svarar mot ett behov som inte tillgodoses genom en nationellt fastställd kursplan. Även inom gym- nasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning har kommunen möj- lighet att inrätta lokala kurser. Lokala kurser inom vuxenutbildningen medverkar på ett positivt sätt till en formalisering av nya kompetenser som krävs på en arbetsmarknad i snabb förändring. Kvalificerad yrkesut- bildning bygger på nära samverkan mellan arbetsliv och utbildningssek- tor och utbildningarna skall tillgodose faktiska behov på arbetsmarkna- den. Universitet och högskolor har ett mycket brett utbildningsutbud, men en enskild högskola kan inte alltid svara mot hela det utbildningsbe- hov som finns i regionen. En grundläggande högskoleutbildning skall förbereda för ett långt yrkesliv och fortsatt lärande utan att bli alltför kopplad till specifika, krav och behov på arbetsmarknaden. Högskolans uppgift att samverka med det omgivande samhället är ett verktyg för att öka förståelsen mellan arbetsmarknadens behov å ena sidan och högsko- lans verksamhet å den andra sidan. På detta sätt kan arbetsmarknaden få en mer rättvisande bild av vilka utbildningar den enskilda högskolan ger och vilken kompetens studenterna har, som högskolan får en bättre förståelse för olika sektorers behov. Universitet och högskolor har varit lyhörda för såväl arbetsmarknadens behov som önskemål från ett bredare samhällsintresse, t.ex. vad gäller behovet av bredare IT-kompe- tens hos befolkningen och utbildningsutbudet har utvecklats under den erbjuder lärosätena t.ex. ett växande antal utbildningar inom IT, entreprenörsutbildningar och utbildningar om det mångkulturella samhället. har i regleringsbrev för fått i uppdrag att komplettera den statistiska uppfölj- ningen av grundutbildningen och forskarutbildningen med beskrivningar av förändringar och trender på arbetsmarknaden med hjälp av tillgänglig statistik, samt hur antalet utbildade svarar mot dessa förändringar. Högskolans villkor är dock annorlunda än villkoren på arbetsmarkna- Detta blir särskilt tydligt vad gäller tidsperspektiv och flexibilitet. En brist på IT-utbildad arbetskraft kan t.ex. inte alltid åtgärdas på kort sikt genom att nya utbildningsplatser tillkommer. På en utbildning som i dag befinner sig på planeringsstadiet på ett lärosäte examineras studenter Att snabbt expandera redan befintliga utbildningar kan också möta svårigheter. Kvalitetskraven sätter gränser för hur stora svängningar i dimensioneringen organisationen kan bära. transportpolitiska beslut (prop. 1997/98:56, bet. 1997/98:TU10, rskr. 1997/98:226) slogs ett antal riktlinjer fast för trans- portpolitiken. Den övergripande utgångspunkten är att transportpolitiken skall bidra till en socialt, kulturellt, ekonomiskt och ekologiskt hållbar utveckling. Beslutet utgör därmed en viktig del av regeringens politik för ett hållbart . I beslutet betonas att transporterna syftar till att uppnå överordnade välfärdsmål och att transportsystemet måste ses som en helhet. Den vidgade synen på transporternas funktion i samhället mar- keras genom att begreppet trafikpolitik ersätts med transportpolitik. Ett antal principer och riktlinjer skall ligga till grund för transportpoli- tiken, bland annat: ·transportkonsumenterna bör ges största möjliga valfrihet att själva avgöra hur de skall ordna sina transporter inom ramen för en an- svarsfull politik i fråga om bl.a. säkerhet och miljö. Detta bör åstadkommas genom en samhällsekonomiskt riktig prissättning av trafiken, ·en ökad samverkan mellan olika transportmedel och trafikslag skall förenas med en effektiv konkurrens mellan olika trafikut- övare och transportlösningar, ·beslut i transportfrågor bör ske i så decentraliserade former som möjligt med en tydlig rollfördelning mellan olika planeringsnivåer och aktörer. De transportpolitiska målen, enligt transportpolitiska beslut, består av ett övergripande mål och fem delmål. är att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar Prop. 2001/02:4 transportförsörjning för medborgarna och näringslivet. ·En positiv regional utveckling Samtliga mål har generellt bäring på utvecklingen såväl nationellt som regionalt. Vissa mål är dock mer väsentliga för den regionala utveck- lingen, såsom delmålen ett tillgängligt transportsystem och en positiv regional utveckling. I det transportpolitiska beslutet anges att transportsystemet skall ut- formas så att medborgarnas och näringslivets grundläggande transport- behov kan tillgodoses. Transportsystemet bör utformas så att alla människor har en god till- gänglighet till de transporter som krävs för att de skall kunna ha ett ar- bete, upprätthålla goda sociala kontakter och utföra vardagslivets bestyr. Den personliga integriteten och friheten skall främjas. Transportsystemet kan dock inte ensamt skapa tillgänglighet till livets viktiga funktioner. Hur bebyggelse och verksamheter utformas och lokaliseras är t.ex. också centralt för möjligheterna att skapa god tillgänglighet. Transportsystemet skall främja en positiv regional utveckling genom att dels utjämna skillnader i möjligheterna för olika delar av landet att utvecklas, dels motverka nackdelar av långa transportavstånd. Förutsättningarna för transporter av människor och gods varierar kraf- tigt i landets olika delar. Det beror på geografiska förutsättningar, t.ex. avstånd och bosättningsmönster. Det är emellertid ofrånkomligt att det finns stora skillnader mellan tätortens och glesbygdens transportmöjlig- heter. är det viktigt att det över hela landet finns tillräckligt goda transportmöjligheter för att människor och företag inte skall tvingas flytta på grund av brister i transportsystemet. Långsiktig infrastrukturplanering av vägar och järnvägar Långsiktig infrastrukturplanering är ett av flera verktyg för att genomföra transportpolitiken. Planeringen utgår från transportpolitiska och andra relevanta mål och resulterar med mellanrum i långsiktiga infra- strukturplaner. I den långsiktiga planeringsprocessen tar ställ- ning till övergripande prioriteringar och hur mycket medel som beräknas kunna användas för infrastrukturåtgärder under en kommande plane- ringsperiod. Därefter upprättar , och länsstyrelser eller regionala självstyrelseorgan förslag till långtidsplaner, som skickas på remiss till näringslivet, landsting och kommuner och andra berörda organisationer och myndigheter. gällande planer avser åren 1998 2007 och fastställdes av regeringen (och planer) och av länsstyrelser, eller i några försökslän av regionala självsty- relseorgan (länsplaner för regional transportinfrastruktur). tioårsplanerna utgör sedan grund för kortsiktigare och mer detaljerad Prop. 2001/02:4 planering av de investeringar som ska genomföras. Regeringen presenterar propositionen Infrastruktur för ett långsiktigt hållbart transportsystem (prop. 2001/02:20). Regeringens för- beredelser för nästa planeringsperiod inleddes med flera olika analyser. I den s.k. strategiska analysen analyserades tre alternativa inriktningar av åtgärder för perioden: regional utveckling, samhällsekonomi samt trafik- säkerhet och miljö. Alternativet regional utveckling innehåller de åtgär- der som länen bedömde ger störst tillväxt för näringslivet. Jämfört med övriga alternativ innehåller det förhållandevis mycket investeringar i vägar och järnvägar, särskilt regionala vägar. Inför planeringsomgången har länsstyrelser och regionala självstyrelseorgan också redovisat regio- nalt viktiga strategiska frågor och brister i förhållande till de transport- politiska målen. Dessa redovisningar har utgjort underlag för regeringens förslag. I det transportpolitiska beslutet lades fast att staten bör ta sitt ansvar för utvecklingen inom luftfartsmarknaden genom att skapa förutsättningar för marknadens aktörer att utveckla attraktiva transportalternativ. Att tillhandahålla tillräcklig flygplatskapacitet i är en viktig del av detta ansvar. Vidare lades fast att staten skall, inom ramen för ett oförändrat delat huvudmannaskap för luftfartens infrastruktur, ta ett större ansvar för driften vid kommunala trafikflygplatser än . Ett nytt driftbidrag till kommunala flygplatser infördes som ett resultat av transportpo- litiska beslut. Bidraget uppgår till totalt och lämnas till drift av tjugosex flygplatser. Bidraget täcker i genomsnitt av driftskostnaderna, men andelen varierar mellan flyg- platserna på grund av fördelningsmodellens konstruktion. Det transportpolitiska beslutet innebar även att ett nytt organ Rikstrafi- ken inrättades. Rikstrafiken skall samordna den interregionala person- trafiken med den lokala och regionala trafiken samt för statens räkning upphandla viss interregional trafik. Upphandlingen av trafik skall ske så att den på ett så samhällsekonomiskt sätt som möjligt bidrar till att de transportpolitiska målen uppnås. Inrättandet av Rikstrafiken har haft flera positiva effekter. Rikstrafiken har genomfört en rad upphandlingar, varav flera i direkt samverkan med trafikhuvudmännen. Ett exempel är ett nytt trafikkoncept i Bergslagen. Upphandlingarna syftar till att ge bättre samordning mellan regional och interregional kollektivtrafik. Detta ger större möjligheter att redan i pla- neringsstadiet anlägga ett hela resan-perspektiv, vilket ger bättre res- möjligheter från regionala centra till nationella centra. En utvecklad samordning ger också bättre möjligheter för pendling, vilket i sin tur kan skapa effektivare arbetsmarknadsregioner. Informationstekniken (IT) är en del av den grundläggande kommunika- tionsinfrastrukturen som är viktig både för enskilda personer, företag och regioners möjligheter att utvecklas. Staten har en viktig roll när det gäller nationell utbyggnad av IT-infrastrukturen och vad gäller rimliga och så långt som möjligt avståndsoberoende priser på IT-tjänsterna. Det är också viktigt att utjämna de regionala skillnader som finns i användning av tekniken och i tillgång till IT-specialistkunskap. Drivkrafterna bakom användningen av tekniken behöver studeras. Informationstekniken kan bidra till ett visst oberoende i förhållande till geografin. Utvecklingen av informationstekniken har delvis förändrat samhällets behov av fysiska transporter. Behovet av resor till och från arbetet kan t.ex. i vissa fall minska när människor, genom data- och tele- kommunikation, erbjuds möjligheter att arbeta på distans. En minskad miljöbelastning kan därmed erhållas. Att utveckla digitala tjänster för företag, organisationer och medbor- gare är en betydelsefull insats för att skapa förutsättningar för utveckling och tillväxt i samtliga delar av landet. Med IT som verktyg kan i vissa fall liknande effekter, som företag får i befolkningstäta områden uppnås eftersom kontakter och samarbete inte enbart behöver ske genom fysiska möten. IT-sektorn representerar en ny, dynamisk och viktig ekonomisk verk- samhet, men utgör fortfarande en relativt liten del av den svenska eko- nomin. Sektorn svarar för av den totala sysselsättningen. De flesta yrkesverksamma inom andra verksamheter använder dock på olika sätt och i olika grad IT. Informationsteknikens betydelse för tillväxt, konkurrenskraft och produktivitet bestäms därför troligen i första hand av hur den sprids till, tas emot och utvecklas inom företag, myndigheter och organisationer. För att fullt ut ta till vara informationsteknikens potential är det viktigt att öka näringslivets förmåga att absorbera den nya tekniken. presenterades regeringens proposition Ett informations- samhälle för alla (prop. 1999/2000:86). Det IT-politiska målet är att som första land blir ett informationssamhälle för alla. En för po- litiken vägledande inriktning skall vara att den skall underlätta regional utveckling genom att bidra till att skapa förutsättningar för tillväxt i hela landet genom en bra IT-infrastruktur. har en geografisk särprägel med mycket större glesbygd än de flesta av EU:s länder. För att de nya tjänsterna skall kunna tillhandahållas i hela landet till rimliga priser krävs en geografisk tillgänglighet av led- ning med hög överföringskapacitet, s.k. bredband. Det är vidare viktigt att näten är tekniskt samstämmiga och ger möjlighet till sammanhäng- ande och rikstäckande nät samt att priserna är sådana att t.ex. stora av- stånd inte är ett avgörande hinder för att utnyttja ledningen. IT-infrastrukturen har byggts ut kraftigt genom moder- nisering av telefoninätet, kabel-TV-nätet, fibernät i kraftnäts och regi och kommunala stadsnät samt i privat regi. Mobiltelefonin är under stark utveckling. Dessutom byggs ett marksänt digitalt TV-nät ut. Efterfrågan på nya och utökade tjänster ställer krav på Prop. 2001/02:4 en kontinuerlig utbyggnad av kapaciteten i infrastrukturen om inte flask- halsar skall uppstå. Den totala trafikvolymen i kan enligt beräk- ningar av (SOU 1999:85) komma att öka med 1 000 gånger , om accessnätet får bredbandskapacitet. pågår en utbyggnad och uppgradering av såväl det rikstäckande s.k. stomnätet som regionala och lokala nät. Regeringen har givit i uppdrag att bygga ut ett stom- nät mellan kommunernas huvudorter i vilket s.k. svart fiber skall kunna upplåtas på marknadsmässiga villkor. Syftet är att alla kommuner ska få tillgång till en för alla operatörer tillgänglig bredbandsförbindelse. Utvecklingen av nätmarknaden på stomnätsnivå är gynnsam. och vissa andra nätägare hade anslutit av landets kommunhuvudorter, motsvarande av in- vånarna i landets kommunhuvudorter. Statligt stöd till regionala ledningsförbindelser trädde förordningen (2001:350) om stöd till kommuner för anläggande av ortsammanbindande telenät m.m. samt förordning (2001:349) om stöd till kommuner för upprättande av IT-infrastruktur- program i kraft. Stödet till kommuner för anläggande av IT-infrastruktur innebär att kommunerna själva måste svara för en viss finansiering av det stödberättigande underlaget. En särskild utredare har utrett stödet och föreslagit ett relativt högt medfinansieringskrav på kommunerna. Vid remissbehandlingen framkom ett starkt krav från bl.a. och ett antal kommuner att detta medfinansieringskrav skulle vara lägre eftersom kommunerna inte skulle ha råd att utnyttja stödet i annat fall. Regeringen har tagit intryck av dessa krav och sänkt nivån jämfört med utredarens förslag. Kravet på kommunerna enligt förord- ningen är av det stödberättigande underlaget. Ett krav för att erhålla stöd är att kommunerna upprättar ett IT-infrastruktur- program enligt förordningen (2001:349) om stöd till kommuner för upp- rättande av IT-infrastrukturprogram. Statligt stöd till kommuner för abonnentanslutning med hög överförings- kapacitet i glest bebyggda områden trädde lagen (2000:1335) om kreditering på skattekonto av stöd till kommuner för anläggande av lokala telenät samt förordningen (2000:1469) om stöd till kommuner för anläggande av telenät i kraft. Stödet avser glest bebyggda områden där utbyggnad inte sker på mark- nadsmässiga villkor. Kravet på kommunernas medfinansiering har sänkts så att det, från , överensstämmer med reglerna för stödet till det ortsammanbindande nätet. Landsbygdspolitik samt politik för utveckling av De areella näringarna bidrar till att upprätthålla sysselsättning, bosättning och samhällsstruktur på landsbygden, i glesbygderna och i skärgården. Målet för landsbygdspolitiken är en ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling av landsbygden. Detta mål inbegriper en hållbar livs- medelsproduktion med ökad miljöanpassning, sysselsättning, regional balans och uthållig tillväxt. Jordbrukets natur- och kulturvärden ska vär- nas och jordbrukets negativa miljöpåverkan ska minimeras. Under det svenska ordförandeskapet i EU inleddes i en principiell diskussion om landsbygdsutveckling i kombination med en säker, uthållig och etisk matproduktion. Inte minst BSE-krisen har satt fokus på en näring med en intensivt industrialiserad produktion, bristande miljöhänsyn, stora samhällsekonomiska kostnader och en ifrågasatt djuromsorg. Det är därför nödvändigt med en fortsatt och genomgripande reformering av EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Som en grund för den diskussionen kommer att presentera en särskild studie om jordbrukets framtid i ett histo- riskt perspektiv. Jordbruket, skogsbruket, fisket och rennäringen samt de kollektiva nyttigheter och värden som är knutna till dessa näringar, har betydelse för möjligheten att nå viktiga politiska mål för uthållig tillväxt och sysselsättning på landsbygden. Jord- och skogsbruket i norra och i södra och skogsbygder har en särskild regionalpoli- tisk betydelse för landsbygdens samhällsstruktur. Detta gäller också ren- näringen, som bedrivs i de mest utpräglade fjällbygderna i norra . Antalet rennäringsföretag är knappt 1000 och sysselsätter cirka 2500 ren- skötare. Stödet till rennäringen lämnas främst i form av prisstöd per kilo slaktad ren och ersättning för renar som skadats eller dödats av stora rov- djur. Ett särskilt nationellt stöd lämnas till jordbruket i norra . Jordbrukets och livsmedelsindustrins bruttoproduktionsvärde beräknas uppgå till varav jordbrukets står för . Jordbrukets direkta och indirekta sysselsättning har uppskattats till av den totala sysselsättningen i . Skogssektorn har beräknats svara för av bruttonationalprodukt varav skogsbruket står för cirka en fjärdedel. På landsbygden svarar sysselsättningen i dessa näringsgrenar för i genomsnitt av den totala sysselsättningen. Verksamheten i jordbrukets, skogsbrukets och renskötselns företag be- drivs ofta vid sidan om, eller i kombination med annat förvärvsarbete eller annat företagande på landsbygden. Genom den breddade verksam- heten i företagen har förutsättningarna för kvinnors företagande på landsbygden förbättrats. Detta motverkar problematiken med avflyttning och bidrar till ekonomisk tillväxt och utveckling av den lokala ekonomin. I ett flertal av de regionala tillväxtavtalen har naturresurserna och vidare- förädlingsmöjligheterna av produkter från jord- och skogsbruket angetts Prop. 2001/02:4 vara viktiga tillväxtfaktorer. Den gemensamma jordbrukspolitiken inom EU Miljö- och landsbygdspro- grammet Vid Europeiska Rådets möte i fattades beslut om viss reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Beslutet syftade till att öka jordbrukets konkurrenskraft genom en ökad marknadsorientering med sänkta administrativa priser. Ett annat syfte var att minska jord- brukets negativa effekter på miljön och att förenkla det jordbrukspoli- tiska regelverket. För att underlätta jordbrukets anpassning och struktur- förändring i samband med reformeringen av marknadsordningarna togs ett viktigt steg mot en integrerad landsbygdspolitik. Ett särskilt landsbygdsprogram för , som omfattar en rad miljö- och landsbygdsåtgärder, har antagits för perioden 20002006. Program- mets mål är att främja en ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar ut- veckling av jordbruket, livsmedelsproduktionen, skogsbruket och lands- bygden. Lika möjligheter till utveckling för kvinnor och män skall främ- jas. Åtgärder som syftar till att ta tillvara jordbrukets positiva miljö- effekter, samt minimera dess negativa, har en framträdande roll. Den andra huvudinriktningen består av åtgärder som syftar till att förbättra landsbygdens konkurrenskraft genom en nödvändig anpassning av jord- brukssektorn till nya förutsättningar. Jämfört med de traditionella jordbruksstöden, fördelas en betydligt större andel av medlen inom ramen för landsbygdsprogrammet, till norra och till sysselsättningssvaga och glest befolkade skogs- och glesbygdsområden i andra delar av landet. Kompensation för svaga naturgivna produktionsförutsättningar lämnas till jordbrukare i norra , i skogsbygderna och i skärgården. Även i de av EG:s struktur- fonder delfinansierade programmen finns åtgärder med syfte att främja jordbrukets omställning, utveckling av rennäringen och tillväxt i den lokala ekonomin på landsbygden. Den gemensamma fiskeripolitiken inom EU Den gemensamma fiskeripolitiken reglerar fiskerinäringens verksamhets- område. Politiken omfattar bevarandeåtgärder och kontroll, struktur- och marknadspolitik samt internationella fiskefrågor. Strukturpolitiken har betydelse för sysselsättning och bosättning i kust områden. Av målen för strukturpolitiken framgår att åtgärder bland annat skall bidra till att ge områden som är beroende av fiske och vattenbruk ny livskraft. Utvecklingen inom fiskerinäringen visar på förstärkt geografisk kon- centration av såväl yrkesfisket som beredningsindustrin. Det råder brist på utbildad personal. Fiskbestånden är i vissa fall svaga och det innebär, utöver konsekvenserna för den biologiska mångfalden, att fiskeindustrins inkomster minskar. Flera åtgärder inom den gemensamma fiskeripoliti- ken syftar därför till att bevara fiskbestånden och minska fiskeansträng- ningen. Under den nya programperioden för fisket har ökat fokus lagts på kol- Prop. 2001/02:4 lektiva åtgärder än direkt stöd till fysiska investeringar i företag. ett uppnå långsiktigt strategiska förändringar av fiskerinäringens struktur. Forskning om landsbygdsutveckling är ett flervetenskapligt forsknings- fält omfattande bl.a. samhällsvetenskaplig forskning, kulturgeografisk forskning och forskning om de areella näringarna. Speciellt relevant är forskning som rör sociala aspekter på landsbygden och dess befolkning samt om näringslivets framtida utveckling. Inom jordbrukssektorn finns institutioner tillhörande lant- bruksuniversitet (SLU) som har stor regional betydelse är den akademiska miljö som i främst inriktat sig på samisk forskning. För att förstärka och samordna den samiska forskning som bedrivs vid och för att vidga kontakt- ytorna mot de nationella och nordiska arenorna har (Cesam) inrättats. I propositionen Utveckling och rättvisa en politik för storstaden (prop.1997/98:165) presenterades en natio- nell storstadspolitik. beslutade om två övergripande mål för stor- stadspolitiken: ·att ge storstadsregionerna goda förutsättningar för tillväxt och där- med kunna bidra till att nya arbetstillfällen skapas såväl inom re- gionerna som i övriga delar av landet ( tillväxtmålet ), ·att bryta den sociala, etniska och diskriminerande segregationen i storstadsregionerna och att verka för jämlika och jämställda lev- nadsvillkor för storstädernas invånare ( integrationsmålet ).