prop · GO03111 · 2001-01-01 00:00:00 — Frågor om olika riksintressen och andra väsentliga allmänintressen Med den föreslagna utformningen får bestämmelsen i 4 kap. 8 § en något annan karaktär än övriga bestämmelser i kapitlet. har dock de olika bestämmelserna i 2-7 §§ en mycket skiftande utformning och innebörd. Gemensamt är bl.a. att de områden som skyddas enligt de olika bestämmelserna är av riksintresse i den mening som avses i balken och att särskilda rättsverkningar har knutits till detta. Syftet med de hushållningsbestämmelser som finns i 3 och 4 kap. har bl.a. varit att underlätta en samordning av den prövning av markanvändningsfrågor som sker enligt olika lagar och att säkerställa att viktiga nationella intressen tillgodoses. Bestämmelserna om skydd för de nu aktuella naturområdena grundas på skyldigheter som är förenade med medlemskap i unionen. Bestämmelserna behöver både ha en tvingande karaktär gentemot de berörda myndigheterna och få genomslag i många skilda lagar som berör markanvändningsfrågor. Det är därför enligt regeringens uppfattning lämpligt att också reglera detta skydd inom ramen för hushållningsbestämmelser. Bestämmelserna i 4 kap. är utformade så att skyddet för natur- och kulturvärdena inte skall hindra utvecklingen av befintliga tätorter eller av det lokala näringslivet eller utförandet av anläggningar som behövs för totalförsvaret. För nationalstadsparker har något sådant undantag dock inte gjorts. När det gäller möjligheterna till undantag från det skydd som införs genom den nya bestämmelsen i 8 § kan följande sägas. De intressen som nämns i 4 kap. 1 § andra stycket och som kan motivera undantag från det skydd som i övrigt gäller enligt kapitlet är allmänna intressen som har stor betydelse. Åtminstone totalförsvarets behov och större infrastrukturprojekt bör anses vara av ett sådant väsentligt allmänintresse att det normalt bör kunna ges företräde framför de intressen som är förenade med ett visst skydds- eller bevarandeområde. Direktiven utgör inte något ovillkorligt hinder för totalförsvarets behov. För att tillgodose ett sådant behov krävs dock att de förutsättningar som anges i direktiven uppfylls. De förutsättningarna återspeglas i de nya bestämmelserna i 7 kap. 28 b och 29 §§ och innebär bl.a. att kompensationsåtgärder kan bli nödvändiga. Det är alltså inte möjligt att redan i 4 kap. 1 § undanta de väsentliga allmänintressena från direktivens krav. Sådana väsentliga behov som totalförsvarets får i stället tillgodoses i enlighet med de angivna bestämmelserna i 7 kap. 7.1.4 Pågående verksamheter Regeringens förslag: Av övergångsbestämmelser till lagen framgår att lagändringarna inte innebär att varje verksamhet som påbörjats innan ändringarna träder i kraft måste underkastas en ny tillståndsprövning. Promemorians förslag saknar övergångsbestämmelser. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har uttryckt en oro över att förslagen om skydd, med intermistiska förbud och andra beslut, skulle kunna försvåra och motverka det arbete som redan gjorts för att i praktiken skapa ett bra och ändamålsenligt skydd. Det rör sig t.ex. om överenskommelser med markägare om vad som skall göras för att skydda områdena. Skälen för regeringens förslag: Utgångspunkten för detta ärende är, som tidigare berörts, att det nuvarande regelverket har tillämpats på ett sätt som är förenligt med direktivens krav. Förslagen syftar till att göra kraven tydliga i den svenska författningstexten. Syftet är därför inte att de nya bestämmelserna skall medföra att varje verksamhet som redan pågår måste underkastas en ny tillståndsprövning. Med förslagen avses att med hjälp av regelverket kunna tvinga fram de bedömningar och beslut som behövs för att direktivens krav skall få effekt. lägger ett stort ansvar på den som bedriver verksamheter eller vidtar åtgärder som kan påverka miljön. Den som avser att vidta en åtgärd eller starta en verksamhet eller ändra den måste tänka efter och förvissa sig om att den tänkta verksamheten eller åtgärden är förenlig med de olika miljöskyddsbestämmelserna. De föreslagna lagändringarna återspeglar detta. Myndigheternas ansvar är också ofrånkomligt. Förslagen ger uttryck också för detta. Med tillståndskraven tvingas såväl verksamhetsutövare som tillstånds- och tillsynsmyndigheter att göra de bedömningar som behövs för att inte bryta mot gällande krav. Det är viktigt att det arbete som redan har utförts för att få fram ett fungerande Natura 2000-nätverk kan fortsätta i ett bra samarbete mellan myndigheter och berörda markägare. Detta intresse kan tillgodoses utan att direktivets krav åsidosätts. En övergångsbestämmelse bör utgå från att pågående verksamheter normalt redan har bedömts i enlighet med direktivens krav eller att en sådan bedömning pågår. För verksamheter som påbörjats innan lagändringarna trätt i kraft bör därför inte krävas att tillstånd söks enligt 7 kap. 28 a §. Däremot finns en möjlighet för tillsynsmyndigheten att ingripa om en pågående verksamhet i undantagsfall skulle kunna leda till att skyddet inte tillgodoses. För att säkerställa att direktivens krav kommer att upprätthållas, bör uttryckligen slås fast att myndigheterna måste verka aktivt för att eventuella brister skall åtgärdas. Regeringen avser att med stöd av befintliga bemyndiganden i föreskriva att tillsynsmyndigheterna skall förvissa sig om att direktivens krav är uppfyllda. 7.2 Skyddet för blivande skydds- och bevarandeområden Regeringens förslag: Naturområden som bör beredas skydd enligt art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet skall förtecknas enligt 7 kap. 27 § och därmed skyddas på samma sätt som de särskilda skydds- och bevarandeområdena. Promemorians förslag: Blivande skydds- och bevarandeområden skall skyddas på samma sätt som de särskilda skydds- och bevarandeområdena. För att åstadkomma det skyddet skall det gälla ett förbud mot att utan tillstånd vidta varje åtgärd som påverkar områdets miljö. Detta förbud skall gälla från det att området har förtecknats till dess enligt 7 kap. 24 § meddelat de interimistiska förbud som behövs mot åtgärder som kan strida mot syftet med det tilltänkta skyddet. Remissinstanserna: Utöver det som framgår av redovisningen i avsnitt 7.1 har remissinstanserna i denna fråga haft synpunkter enligt följande. i har avstyrkt förslaget om interimistiska beslut. Enligt används interimistiska förordnanden restriktivt, eftersom sådana beslut kan försvåra förhandlingarna med markägarna. Mot bakgrund av den gällande anmälningsplikten för åtgärder som väsentligt kan komma att ändra naturmiljön (12 kap. 6 § ), har förordat att länsstyrelserna eller tillsynsmyndigheterna i stället bevakar de berörda områdena. Förslaget om att förbud skall gälla mot varje åtgärd som kan påverka miljön är, enligt , för vidsträckt, eftersom även sådana åtgärder som är positiva från skyddssynpunkt omfattas. Länsstyrelserna i och samt och har fört fram liknande synpunkter. i har anfört att den anser att ett område inte måste ges formellt skydd så snart det har förtecknats enligt 7 kap. 27 § . i , och har anfört att interimistiska beslut eller förbud bör meddelas endast om det behövs. i har förordat att områdena i stället skall förordnas som samrådsområden. i län har anfört att förslaget om interimstiska förordnanden bör utredas bättre. har anfört att förslaget om interimistiska beslut inte torde vara praktiskt genomförbart. har anfört att det inte är lämpligt att påföra alla områden ett interimistiskt skydd i enlighet med promemorians förslag. Länsstyrelserna skulle bli tvungna att utföra ett omfattande arbete med att lägga ut interimistiskt skydd för hundratals områden. Detta skulle ta resurser i anspråk som inte står i proportion till bevarandenyttan. Verket har förordat att skydd för de blivande områdena skall säkerställas genom förtecknandet enligt 7 kap. 27 § . Förtecknandet bör få rättsverkningar i form av det skydd som direktivet föreskriver. har anfört att ett förbud mot att påverka naturmiljön i ett område bör inträda så fort det har visats sannolikt att området på objektiva kriterier är skyddsvärt enligt direktiven. vid har anfört att det skydd som föreslås gälla enligt 7 kap. 27 § bör inträda inte på grund av att ett område har förtecknas, utan redan genom t.ex. det faktum att det i området vistas en fågel som enligt direktivet skall skyddas. Skälen för regeringens förslag: Enligt art- och habitatdirektivet måste ett naturområde skyddas redan innan det har förklarats som ett särskilt bevarandeområde. Skyddet måste finnas så snart kommissionen har valt ut ett område av gemenskapsintresse och fört upp området på det utkast till lista som kommissionen sedan skall anta enligt ett särskilt förfarande. Detta framgår av artikel 4.5 jämförd med artikel 4.2 tredje stycket art- och habitatdirektivet. Kommissionen har kritiserat de svenska bestämmelserna för att de inte innebär någon garanti för skydd förrän i enlighet med artikel 4.4 förklarat området som ett särskilt bevarandeområde. För att skyddskraven skall bli gällande i den utsträckning som direktivet anger, bör därför de föreslagna skyddsbestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ gälla i vart fall då kommissionen upprättar sitt utkast till lista. Därför föreslås att bestämmelserna i 7 kap. 27 § kompletteras med innebörden att ett område som bör beredas skydd enligt art- och habitatdirektivet eller fågeldirektivet skall förtecknas. Områden som har beretts skydd enligt direktiven bör också finnas med på förteckningen. Av förteckningen bör framgå anledningen till att ett område har förtecknats. Vidare bör 28 a § utformas så att skyddet inträder så snart ett område har förtecknats. I sammanhanget måste beaktas att kommissionens lista över områden av gemenskapsintresse i praktiken baseras på den lista med förslag till områden som medlemsstaterna upprättar enligt artikel 4.2 första stycket art- och habitatdirektivet. Det är alltså sannolikt att de områden som föreslår enligt direktivets artikel 4.2 också kommer att tas upp på kommissionens lista. I lagrådsremissen angavs att regeringens avsikt var att i en förordning meddela föreskrifter om tidpunkten för förtecknandet. Lagrådet har upplyst att om sådana föreskrifter förutsätter förekomsten av ett bemyndigande, så fyller inte 7 kap. 27 § denna uppgift. Regeringen har dock kommit fram till att det inte är nödvändigt att med någon sådan föreskrift komplettera förordningen (1998:1252) om områdesskydd m.m. Med den nu föreslagna utformningen av reglerna saknas behov av särskilda regler om interimistiskt skydd. Skyddet gäller så snart området förtecknats och fortsätter att gälla så länge som området finns kvar på förteckningen. Därutöver kan det, t.ex. för en ändamålsenlig förvaltning av området, komma att behövas ett förordnande om naturreservat eller avtal med berörda markägare. Den frågan får prövas i särskild ordning. Förslagen medför redaktionella ändringar i 28 §. 7.3 Prövningen av frågor om tillstånd Regeringens förslag: Enligt en ny paragraf, 7 kap. 29 b § , skall frågor om tillstånd som avses i 7 kap. 28 a § prövas av i det län där det berörda naturområdet finns. Om tillstånd för verksamheten eller åtgärden prövas enligt andra bestämmelser i , skall den tillståndsmyndigheten också pröva enligt 7 kap. 28 b §. Samråd skall då ske med i det län där naturområdet finns. I bestämmelserna om tillståndsprövning av miljöfarliga verksamheter, vattenverksamheter samt täkter, jordbruk och andra verksamheter skall hänvisas till skyddet för skydds- och bevarandeområdena. Detta skall också göras i balkens prövningsbestämmelser. Promemorians förslag innebär att skall meddela de interimistiska beslut som behövs från det att ett område har förtecknats till dess området har blivit skyddat enligt någon av de självständiga skyddsformer som anges i . Remissinstanserna har inte gett uttryck för någon annan åsikt än att de frågor som rör skyddet för bevarandeområden bör prövas av länsstyrelserna. i har dock anfört att, om promemorians förslag genomförs, kommunerna bör få samma kompetens eftersom ett område kan komma att bli ett kommunalt reservat. Skälen för regeringens förslag: Det är länsstyrelserna som har den överblick som behövs för att på ett ändamålsenligt sätt bedöma vilka verksamheter och åtgärder som kan komma att inverka negativt på de naturområden som skall skyddas enligt fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet. Därför bör huvudregeln vara att tillståndsprövningen görs av i det län där det berörda naturområdet finns. är verksamheter och åtgärder föremål för tillståndsprövning enligt andra bestämmelser i eller enligt bestämmelser som har meddelats med stöd av balken. Den prövning som görs i de fallen bör då lämpligen också omfatta en bedömning enligt bestämmelserna i 7 kap. om skydd för de särskilda skydds- och bevarandeområdena. På det sättet kan dubbla tillståndsförfaranden undvikas. Utan ett samråd med den länsstyrelse där det berörda området finns är det dock knappast möjligt för tillståndsmyndigheten att göra en korrekt bedömning. Den berörda bör därför alltid höras innan tillståndsmyndigheten fattar sitt beslut. En bestämmelse om detta samband med annan tillståndsprövning enligt bör införas. De nämnda förslagen bör införas i en paragraf som ansluter till bestämmelserna om särskilda skydds- och bevarandeområden (7 kap. 29 b §). En genomgång av de bestämmelser i som rör tillståndsprövning har visat att vissa bestämmelser behöver kompletteras med en påminnelse om de särskilda krav som gäller enligt bestämmelserna om skydd för särskilda skydds- och bevarandeområden. För att undvika oklarheter föreslås därför att en sådan påminnelse införs i 11 kap. 9 § om tillstånd för vattenverksamhet samt 12 kap. 1 och 2 §§ om tillstånd för täkter. 7.3.1 Bedömningen av hur en verksamhet eller åtgärd påverkar det skyddade naturområdet förslag: bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar kompletteras så att det klart framgår att en sådan beskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd enligt bestämmelserna om särskilda skydds- och bevarandeområden. Vidare görs tydligt att en miljökonsekvensbeskrivning alltid skall innehålla de uppgifter som behövs för prövningen enligt bestämmelserna om särskilda skydds- och bevarandeområden. En miljökonsekvensbeskrivning som upprättats enbart för prövningen enligt de särskilda bestämmelserna om skydds- och bevarandeområden behöver endast innehålla de uppgifter som behövs för den prövningen. I sådana fall behöver kungörelsebestämmelserna endast tillämpas i den utsträckning som behövs för prövningen eller om det annars är lämpligt. Promemorians förslag: En miljökonsekvensbeskrivning skall upprättas så snart ett beslut om tillstånd eller planer för verksamheter eller åtgärder kan antas medföra betydande påverkan på miljön i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde. En bestämmelse om detta skall föras in i förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. och har anfört att promemorians förslag inte är tillräckligt. Det bör framgå av bestämmelser att en miljökonsekvensbeskrivning skall innehålla de uppgifter som behövs för att bedöma påverkan på gynnsam bevarandestatus på de arter och naturtyper för vilka ett område har förtecknats. Remissinstanserna har också pekat på att art- och habitatdirektivet inte avgränsar bedömningskravet till de verksamheter och åtgärder som är anmälnings- eller tillståndspliktiga enligt det nuvarande svenska regelverket. Promemorians förslag innebär också att det saknas en koppling mellan det föreslagna kravet på konsekvensbedömning och de till anknutna lagarna. Skälen för regeringens förslag: Enligt art- och habitatdirektivet skall verksamheter och åtgärder, eller planer och projekt, på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för det syfte som områdesskyddet avser. Enligt direktivet skall, om det är lämpligt, allmänheten höras före ett beslut att godkänna en plan eller ett projekt. Detta framgår av artikel 6.3. När det gäller skyddet för särskilda skydds- och bevarandeområden bör alla oklarheter om dessa bedömningskrav undanröjas. Därför bör det tydligt framgå av bestämmelser om miljökonsekvensbeskrivningar att en sådan beskrivning skall göras i ärenden om tillstånd för en verksamhet eller åtgärd som kan antas komma att påverka miljön i ett särskilt skydds- eller bevarandeområde. Därför föreslås en komplettering i 6 kap. 1 § . Lydelsen av 6 kap. 7 § gör att ett förtydligande behövs där också. Ett tillägg föreslås i paragrafens tredje stycke. Tillägget innebär att en miljökonsekvensbeskrivning alltid skall innehålla de uppgifter som behövs för att pröva ett tillstånd utifrån de förutsättningar som gäller för de särskilda skydds- och bevarandeområdena. Genom förslagen kommer den som planerar en verksamhet eller en åtgärd att behöva göra de bedömningar som avses i art- och habitatdirektivet och redogöra för detta i sina ansökningar om tillstånd. Kravet på att dessa bedömningar skall göras och kravet på att, där det behövs, höra allmänhetens åsikt blir tillgodosett genom bestämmelserna i 6 kap. . I fråga om miljökonsekvensbeskrivningar som upprättas enbart för prövningen enligt de särskilda bestämmelserna om skydds- och bevarandeområden bör endast krävas att de innehåller de uppgifter som behövs för den prövningen. I sådana fall bör också kungörelsebestämmelserna kunna tillämpas i den utsträckning som behövs för prövningen eller om det annars är lämpligt för att allmänheten skall få information. 7.3.2 Förfaranderegler när regeringens tillåtelse krävs Regeringens förslag: bestämmelser om förfarandet vid tillståndsprövning skall kompletteras med angivande att tillståndsmyndigheten med eget yttrande skall överlämna frågan om tillåtligheten till regeringens avgörande. Överlämnande skall ske om tillstånd för en verksamhet eller åtgärd inte kan meddelas till följd av bestämmelserna i 7 kap. 28 b § och myndigheten bedömer att det finns skäl att få frågan om tillstånd prövad enligt 7 kap. 29 §. Promemorians förslag innehåller ingen motsvarighet till regeringens förslag. Remissinstanserna: har anfört att bestämmelser bör kompletteras med en förfaranderegel som i huvudsak motsvarar regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ innebär att tillståndsmyndigheten i vissa fall inte får meddela tillstånd utan regeringens tillåtelse. Följdändringar behövs därför i 19 kap. 2 § och 21 kap. 7 § som rör myndigheternas och miljödomstolarnas skyldighet att med eget yttrande överlämna tillståndsfrågan till regeringen för avgörande. Ett tillägg bör göras i paragraferna så att bestämmelserna också gäller den regeringsprövning som avses i 7 kap. 29 §. Ett överlämnande bör ske om tillstånd för en verksamhet eller åtgärd inte kan meddelas till följd av bestämmelserna i 7 kap. 28 b § och myndigheten bedömer att det finns skäl att få frågan om tillstånd prövad enligt 7 kap. 29 §. 7.3.3 Sambandet med prövning enligt annan lagstiftning Regeringens förslag: En hänvisning till skyddet för skydds- och bevarandeområdena görs i bestämmelser om tillståndsprövning och förutsättningar för tillstånd i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, rennäringslagen (1971:437), ledningsrättslagen (1973:1144), anläggningslagen (1973:1149), skogsvårdslagen (1979:429), lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, jaktlagen (1987:259), minerallagen (1991:45), fiskelagen (1993:787) och lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Promemorians förslag: En bestämmelse skall tas in i 1 kap. 2 § med innebörden att bestämmelserna om skydd för de särskilda skydds- och bevarandeområdena skall tillämpas vid prövning av frågor om tillstånd, dispens eller planläggning enligt luftfartslagen (1957:297), lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, rennäringslagen (1971:437), väglagen (1971:948), ledningsrättslagen (1973:1144), anläggningslagen (1973:1149), lagen (1978:160) om vissa rörledningar, skogsvårdslagen (1979:429), lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn, lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, (1987:10), jaktlagen (1987:259), lagen (1988:950) om kulturminnen m.m., fiskelagen (1993:787), lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, ellagen (1997:857), lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet och föreskrifter utfärdade med stöd i dessa lagar. I dessa lagar skall införas motsvarande hänvisningar till bestämmelserna om skydd för särskilda skydds- och bevarandeområden. Remissinstanserna: i har ifrågasatt om det är nödvändigt att i göra hänvisningar till de andra lagarna. i har anfört att en hänvisning till bestämmelser också bör göras i 5 kap. 22 § . Den bestämmelsen handlar om att länsstyrelserna i arbetet med detaljplaner och områdesbestämmelser skall verka för att bevaka statens intressen i enlighet med 3, 4 och 5 kap. . har avstyrkt de föreslagna ändringarna i . vid har anfört att promemorians förslag om en hänvisning i 1 kap. 2 § inte skapar klarhet i fråga om skogsvårdslagens tillämpning, eftersom skogsvårdslagen inte innebär tillståndsprövning av t.ex. skogsavverkning. Hänvisningen från skogsvårdslagen borde också innebära ett skydd redan när ett område har förtecknats enligt 7 kap. 27 § . har anfört att den föreslagna ändringen i kulturminneslagen inte behövs. Flera remissinstanser har anfört att även prövning enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) bör omfattas av de krav som rör de särskilda skydds- och bevarandeområdena. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna i 7 kap. 27-29 b § innebär att säkerställandet av det skydd som direktiven kräver i första hand skall ske genom kravet på tillståndsprövning enligt 7 kap. 28 b §. Också vid prövningar enligt andra lagar måste dock, som sagts, syftet med bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ tillgodoses. Bestämmelsen i 4 kap. 8 § innebär för flera andra lagar att tillstånd enligt den andra lagen förutsätter att sökanden i förekommande fall skaffar det nödvändiga tillståndet enligt de nämnda miljöbalksbestämmelserna. Den föreslagna regleringen innebär att några särskilda hänvisningar till skyddsbestämmelserna i 7 kap. inte behöver göras i de lagar vid sidan av som redan innehåller hänvisningar till 4 kap. . På grund av detta behövs inte någon ändring i luftfartslagen, väglagen, lagen om vissa rörledningar, lagen om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn, lagen om vissa torvfyndigheter, 2, 4 och 12 kap. , lagen om byggande av järnväg samt ellagen. Promemorians förslag om ändring i lagen om kulturminnen m.m. behövs inte, eftersom den lagens bestämmelser inte kan antas strida mot de föreslagna nya bestämmelserna i . Promemorians förslag om ändring i 1 kap. 2 § behövs inte heller. I fråga om fastighetsbildningslagen finns en bestämmelse, 3 kap. 2 §, som innebär att hänsyn tas till bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ . Därför behövs ingen ändring. Beträffande vissa lagar behövs dock justeringar för att de inte skall strida mot art- och habitatdirektivet och bestämmelser om särskilda skydds- och bevarandeområden. Några justeringar bör göras för att undvika oklarheter. De justeringar som behövs är följande. I lagen om kontinentalsockeln finns en bestämmelse, 3 a § första stycket, som anger vilka miljöbalksbestämmelser som skall tillämpas vid prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller utvinna naturtillgångar från den. Ett tillägg behövs som påminner om att 7 kap. 28 a-29 b §§ också gäller. I rennäringslagen finns en bestämmelse, 65 a § andra stycket, som innebär att regeringen får meddela föreskrifter om vilka naturvårdshänsyn som skall tas vid renskötsel och att dessa föreskrifter inte får avsevärt försvåra pågående markanvändning. Ett tillägg behövs som påminner om att tillstånd för en viss verksamhet eller åtgärd kan behövas enligt bestämmelserna i 7 kap. 28 a-29 §§ . Regeringens föreskriftsrätt, och den befintliga begränsningen i föreskriftsrätten, bör gälla naturvårdshänsyn i övrigt.