prop · GO0398 · 2001-01-01 00:00:00 — Därmed torde erkännande av alla avgöranden som givits på basis av artiklarna 7 och 8 i den nordiska konvention även fortsättningsvis kunna erkännas jämlikt artikel 22 också av de medlemsstater som avgett den i artikel 36.2 (a) avsedda förklaringen, utan att artikel 22 av denna anledning behöver ändras. Ovan avsedda lagakraftvunna domar eller administrativa myndigheters beslut skall således utan någon stadfästelse vara gällande i alla de fördragsslutande staterna. Enligt den gällande lydelsen av artikel 22 i den nordiska konventionen skall ett avgörande bl.a. enligt artiklarna 7 och 8 gälla i övriga stater utan särskild stadfästelse och utan prövning av avgörandets riktighet eller dess förutsättningar med hänsyn till hemvist eller medborgarskap i den ena eller andra av de fördragsslutande staterna. I nuvarande lydelse av artikel 22 anges endast hemvist och medborgarskap som behörighetsgrundande. Eftersom den föreslagna lydelsen av artiklarna 7 och 8 innebär ändrad behörighet i förhållande till vad som gäller , blir den nuvarande lydelsen av artikel 22 då otillräcklig. För att säkerställa att myndighetens behörighet inte får omprövas i något fall föreslås en språklig justering av denna artikel. Artikel 22 i den nordiska konventionen innehåller även en bestämmelse om erkännande av dom om ogiltighet eller återgång av äktenskap mellan medborgare i fördragsslutande stat och som meddelats i en sådan stat. Bestämmelsen avser de facto domar meddelade i , eller , eftersom äktenskap i och alltid upplöses genom skilsmässa. Eftersom II-förordningens bestämmelser om erkännande endast avser domar givna i stater bundna av nämnda förordning, gäller inte dess bestämmelser domar givna i , eller . Detta innebär att och , efter att II-förordningen trätt i kraft, kan fortsätta erkänna domar om ogiltighet eller återgång av äktenskap i enlighet med artikel 22 i den nordiska konventionen även om en av eller bägge makarna som domen avser är bosatta i en stat bunden av II-förordningen. Det förhållandet att senare kan komma att omfattas av II-samarbetet innebär i detta avseende endast att danska myndigheter blir bundna av behörighetsreglerna i II-regleringen. Förändringen kommer inte att ha någon inverkan på erkännandebestämmelsen i artikel 22. 8.2 Verkställighet nordiska äktenskapskonvention innehåller inte några bestämmelser om verkställighet av domar. När det gäller avgöranden i äktenskapsmål torde detta dock sakna betydelse, eftersom s.k. statusavgöranden inte kan verkställas. I de ensartade lagarna som införts i , , och med anledning av nordiska domskonvention finns, som redovisats i avsnitt 4.3, bestämmelser om verkställighet av domar, däribland domar rörande vårdnadsfrågor. II-förordningen innehåller också regler för verkställighet (artiklarna 21-31). Dessa verkställighetsregler kommer att komma i konflikt med de nämnda ensartade lagarna. och är enligt II-förordningen skyldiga att sinsemellan tillämpa förordningens verkställighetsregler när det gäller domar avseende vårdnadsfrågor. Någon möjlighet till undantag för dessa länder att i stället för II-förordningens regler få tillämpa domskonventionen ges inte enligt II-förordningen. Motsvarande kommer att gälla för i den händelse kommer att delta i II-samarbetet. I förhållandet mellan de stater som är bundna av II-regleringen och de övriga staterna är dock de nordiska domskonventionerna gällande. Överenskommelse om den nordiska äktenskapskonventionen Överenskommelse mellan , , , och om ändring av konventionen mellan , , , och undertecknad i innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap , , , och regeringar har kommit överens om följande: I artikel 8 i konventionen mellan , , , och undertecknad i innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap skall följande ändringar göras: I första stycket skall ordet "underhållsskyldighet" utgå. I andra styckets första mening skall orden "underhållsskyldighet eller" utgå. Andra styckets andra mening skall utgå. För överenskommelsens tillämpning på och kan det danska justitieministeriet efter förhandling med de övriga fördragsslutande staternas justitieministerier fastställa sådana undantag som de särskilda färöiska eller grönländska förhållandena kan ge anledning till. De fördragsslutande staterna kan tillträda denna överenskommelse genom a) undertecknande utan förbehåll för ratifikation eller b) undertecknande med förbehåll för ratifikation i förening med efterföljande ratifikation. Ratifikationshandlingarna deponeras hos det svenska . Överenskommelsen träder i kraft i den månad som infaller närmast efter det att överenskommelsen har tillträtts av alla de fördragsslutande staterna. Det svenska underrättar de fördragsslutande staterna om deponeringen av ratifikationshandlingar och om tidpunkten för överenskommelsens ikraftträdande. IV Originalexemplaret till denna överenskommelse deponeras hos det svenska som tillställer varje fördragsslutande stat en bestyrkt kopia därav. Till bekräftelse på detta har undertecknade befullmäktigade ombud undertecknat denna överenskommelse. Som skedde i den 25/2 2000, i ett exemplar på danska, finska, isländska, norska och svenska språken, och såvitt angår svenska språket i två texter, en för och en för . Överenskommelse om den nordiska indrivningskonventionen Överenskommelse mellan , , , och om ändring av konventionen mellan , , , och undertecknad i angående indrivning av underhållsbidrag , , , och regeringar har kommit överens om följande: I konventionen mellan , , , och undertecknad i angående indrivning av underhållsbidrag skall följande ändringar göras: Artikel 1 skall ha följande lydelse: Lagakraftvunnen dom, administrativ myndighets beslut eller av sådan myndighet godkänd förbindelse, varigenom i en av de fördragsslutande staterna någon förpliktats eller utfäst sig att betala underhållsbidrag till make, förutvarande make, barn, styvbarn eller barnets mor, skall erkännas i de andra fördragsslutande staterna utan någon särskild stadfästelse. Lagakraftvunnen dom, administrativ myndighets beslut, av sådan myndighet godkänd förbindelse eller annan skriftlig förbindelse, varigenom i en av de fördragsslutande staterna någon förpliktats eller utfäst sig att betala sådant bidrag och som kan verkställas i den staten, skall på begäran verkställas i annan fördragsslutande stat. Detsamma skall gälla sådan ännu icke lagakraftvunnen dom och sådant av rätten eller domaren meddelat beslut som kan verkställas lika med lagakraftvunnen dom. Artikel 2 andra stycket skall ha följande lydelse: Skall verkställigheten äga rum i annan fördragsslutande stat än den, där framställning gjorts efter vad i första stycket sägs, översändes framställningen till förstnämnda stat. I sådant fall översändes och mottages framställningen: i av statsamtet (i Overpraesidiet), eller, om ovisshet råder angående behörig statsamt, av ; i av vederbörande utmätningsman, eller, om ovisshet råder angående behörig utmätningsman, av ; i av ; i av folketrygdkontoret for utenlandssaker; samt i av vederbörande kronofogdemyndighet, eller, om ovisshet råder angående behörig kronofogdemyndighet, av . Artikel 3 första stycket skall ha följande lydelse: Den myndighet som skall verkställa indrivningen får, om så anses erforderligt, kräva bevis för att domen, beslutet eller förbindelsen uppfyller de i artikel 1 andra stycket för verkställighet stadgade villkoren. Sådant bevis utfärdas, i den stat där domen eller beslutet meddelades eller förbindelsen ingicks, av den myndighet som anges i artikel 2 andra stycket. I konventionen skall införas en ny artikel 6 a med följande lydelse: Denna konvention hindrar inte att erkännande eller verkställighet grundas på en annan internationell konvention som gäller mellan de berörda staterna eller på lagen i den stat där frågan om erkännande eller verkställighet uppkommer. För överenskommelsens tillämpning på och kan det danska justitieministeriet efter förhandling med de övriga fördragsslutande staternas justitieministerier fastställa sådana undantag som de särskilda färöiska eller grönländska förhållandena kan ge anledning till. De fördragsslutande staterna kan tillträda denna överenskommelse genom a) undertecknande utan förbehåll för ratifikation eller b) undertecknande med förbehåll för ratifikation i förening med efterföljande ratifikation. Ratifikationshandlingarna deponeras hos det norska . Överenskommelsen träder i kraft i den månad som infaller närmast efter det att överenskommelsen har tillträtts av alla de fördragsslutande staterna. Det norska underrättar de fördragsslutande staterna om deponeringen av rati-fikationshandlingar och om tidpunkten för överenskommelsens ikraftträdande. Denna överenskommelse tillämpas även på sådana avgöranden och avtal enligt artikel 1 som har meddelats eller ingåtts innan överenskommelsen träder i kraft. Originalexemplaret till denna överenskommelse deponeras hos det norska som tillställer varje fördragsslutande stat bestyrkt kopia därav. Till bekräftelse på detta har undertecknade befullmäktigade ombud undertecknat denna överenskommelse. Som skedde i den 25/2 2000, i ett exemplar på danska, finska, isländska, norska och svenska språken, och såvitt angår svenska språket i två texter, en för och en för . Kommentar till överenskommelserna 1. Artikkel 8 i Konvensjon 6 februar 1931 mellom , , , og inneholdende internasjonal-privatrettslige bestemmelser om ekteskap, adopsjon og vergemål bør endres. I art 8 (1) heter det at spørsmål om bl a underholdsbidrag til barn og ektefelle kan tas opp i forbindelse med krav om separasjon eller skilsmisse. Art 8 (2) åpner for at bidragsspørsmål kan tas opp også etter at separasjon eller skilsmisse er gitt. Slike senere saker om underholdsbidrag skal reises i den stat hvor den ektefelle som kravet reises mot, er bosatt. Men underholdsbidrag kan ikke fastsettes eller endres dersom dette ville stride mot loven i det landet der separasjon eller skilsmisse ble gitt. Reglene i art 8 (2) gjør det unødvendig tungvint (og i enkelte saker umulig) for bidragsberettigede å få fastsatt eller endret bidrag. For barnebidrag gjelder dessuten reglene i konvensjonen bare der barnets foreldre har vært gift med hverandre, og medfører derfor ulike regler for barn født i og utenfor ekteskap. På denne bakgrunn foreslås det å oppheve regelen om underholdsbidrag i familierettskonvensjonen art 8. Alle de nordiske land har tiltrådt konvensjon om domsmyndighet og fullbyrding av dommer i sivile og kommersielle saker, vedtatt i . De nordiske EU-landene har også tiltrådt konvensjon om domsmyndighet og fullbyrding av rettsavgjørelser i sivile saker, herunder handelssaker, utferdiget i Brussel . medfører at mellom de nordiske land som er medlemmer i EU kommer jurisdiksjon i bidragssaker til å reguleres av Brusselkonvensjonen. Mellom landene som ikke er medlem av EU samt mellom et slikt land på den ene side og et EU-land på den annen side kommer jurisdiksjonen til å bli regulert av Luganokonvensjonen. Reglene er de samme i de to konvensjonene og innebærer at bidragssaker kan anlegges i saksøktes bostedsland (art 2) og der bidragsberettigede bor eller oppholder seg fast (art 5 (2)). Art 5 (2) åpner videre for at spørsmål om underholdsplikt kan avgjøres i en ekteskaps- eller farskapssak eller en sak om personlig status, ved den domstol som i følge sin egen lovgivning har kompetanse i saken, unntatt når kompetansen bare grunner seg på statsborgerskapet til en av partene. Når det gjelder denne utvidede jurisdiksjonen vil man altså falle tilbake på det enkelte nordiske lands nasjonale lovgivning. I kan statsamtet pålegge den forelderen som ikke oppfyller forsørgelsesplikten overfor et barn å betale bidrag til barnets underhold (barnebidrag), jf lov om børns § 13 stk. Det kan ikke treffes avgjørelser om barnebidrag i forbindelse med en separasjons- eller skilsmissesak, en foreldremyndighets- eller samværssak eller en farskapssak. I forbindelse med separasjon eller skilsmisse bestemmes det om hvorvidt det skal påhvile en ektefelle plikt til å yte bidrag til den andre ektefelles underhold, jf lov om ægteskabs indgåelse og opløsning § 49. Inngår ektefellene ikke selv avtale om dette, avgjør retten spørsmålet om bidragsplikt, herunder spørsmålet om varighet av bidragsplikten, mens statsamtet fastsetter bidragets størrelse, jf ægteskabsloven § 50. Internasjonale kompetanseregler finnes i retsplejelovens § 448 c. I kan krav om bidrag for barn født utenfor ekteskap tas opp i forbindelse med farskapssaken. Bestemmelsene om jurisdiksjon finnes i § 23 lagen ang. vissa familjerättsliga förhållanden av internationell natur (379/1929). Det finnes ingen uttrykkelige regler om domstolenes internasjonale kompetanse til å ta opp bidragsspørsmål, d v s barnbidrag eller ektefellebidrag i forbindelse med skilsmissesaker eller saker om foreldreansvar. I juridisk teori antas det at domstolen har kompetanse dersom den har kompetanse i skilsmissesaken eller i saken om foreldreansvar. Bestemmelsene om jurisdiksjon i skilsmissesaken finnes i § 8 lagen ang. vissa familjerättsliga förhållanden av internationell natur. I den utstrekning jurisdiksjonsbestemmelsen i Brussel- og Luganokonvensjonens artikkel 5 para 2 tillater det, kan et bidragspørsmål også tas opp i de tilfeller der domstolens jurisdiksjon i skilsmissesaken baserer seg på artikkel 7 i den nordiske familierettskonvensjonen. Når et krav om underhold for et barn tas opp i forbindelse med en sak om foreldreansvar (vårdnad) finnes reglene om jurisdiksjon i §§ 19 og 20 i lagen angående vårdnad om barn och umgängesrätt (361/1983). Oppfyller en av foreldrene på ikke forsørgelsesplikten overfor et barn, kan sysselmannen pålegge denne forelderen å betale bidrag til barnets underhold (barnebidrag) jf barneloven (20/1992) § 10 første ledd. Det kan ikke treffes avgjørelser om barnebidrag i forbindelse med en separasjons- eller skilsmissesak, en foreldremyndighets- eller samværssak eller en farskapssak. I forbindelse med separasjon, og i unntakstilfeller etter skilsmisse, treffes det bestemmelse om hvorvidt det skal påhvile en ektefelle plikt til å yte bidrag til den andre ektefelles underhold, jf ekteskapsloven (31/1993) § 50. Inngår ektefellene ikke selv avtale om dette, avgjør retten eller sysselmannen spørsmålet om bidragsplikt, mens sysselmannen alltid fastsetter ektefellebidragets størrelse, jf ekteskapsloven § 51 förste ledd. Reglene om de islandske domstolers internasjonale kompetanse finnes i barnelovens § 41 og § 56 og i ekteskaplovens § 114. Reglene om de islandske forvaltningsmyndigheters internasjonale kompetanse finnes i barnelovens § 65 og ekteskapslovens § 123. I finnes reglene om de norske domstolers internasjonale kompetanse i saker om barnebidrag i lov om barn og foreldre (nr 7) kap. 8, §§ 63, 64 og 65. Domstolene kan behandle saker om barnebidrag i forbindelse med sak om farskap, i sak om foreldreansvar, barnets bosted eller samværsrett, eller når en av partene i en bidragssak eller barnet er bosatt i . Regler om norske domstolers kompetanse i saker om ektefellebidrag følger av tvistemålsloven (13 1915 nr 6) §§ 419 a og 421. Reglene innebærer at den domstol som har kompetanse i skilsmissesaken også har kompetanse til å behandle krav om ektefellebidrag. De norske jurisdiksjonsreglene gjelder som hovedregel tilsvarende for forvaltningsorganer som har kompetanse til å avgjøre bidragssaker. I kan domstolen ta opp spørsmål om barnebidrag i forbindelse med en skilsmissesak, jf 3 kap. 6 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Det antas videre at domstolen uten særskilt hjemmel kan ta opp spørsmålet om bidragsplikt mellom ektefeller i slike saker. Bestemmelser om domstolens kompetanse i skilsmissesaker finnes i 3 kap. 2 og 3 §§ lag. I følge lovens 3 kap 12 § kan svensk domstol fatte midlertidige beslutninger om underhold til ektefelle og barn selv når en skilsmissesak er anlagt i en utenlandsk stat. Det følger av rettspraksis at spørsmålet om underhold til barn også kan tas opp i forbindelse med saker om foreldreansvar (vårdnad), forutsatt at domstolen er kompetent når det gjelder foreldreansvaret. Det samme gjelder i farskapssaker. Rekkevidden av domstolens internasjonale kompetansen i saker om foreldreansvar (vårdnadsfrågor) følger av rettspraksis, unntatt når et slikt spørsmål blir tatt opp i tilknytning til en skilsmissesak. Da følger kompetansen av bestemmelsene i kap. 3, 6 og 12 §§ loven. Regler om domstolens internasjonale kompetanse i farskapssaker finnes i § 4 i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor. Når man tar ut regelen om bidrag fra konvensjonens art 8, betyr det at bidragsavgjørelser heller ikke omfattes av anerkjennelsesregelen i art 22. Brussel- og Lugano-konvensjonene har en anerkjennelsesregel i art 26, men i art 27 er det omfattende unntak fra denne anerkjennelsesplikten. Mellom de nordiske land er det ønskelig å ha en mer absolutt anerkjennelsesregel. Det foreslås derfor å ta inn en regel om anerkjennelse i konvensjon mellom , , , og om inndriving av underholdsbidrag art 1. De nordiske landene får dermed plikt til å anerkjenne underholdsavgjørelser fra andre nordiske land på linje med landets egne avgjørelser. Den nye regelen vil - i motsetning til art 22 - også omfatte bidrag til barn født utenfor ekteskap. Den nye regelen i art 6 a har sitt forbilde i Haagkonvensjon av om anerkjennelse og fullbyrding av bidragsavgjørelser art 23 samt Brussel- og Luganokonvensjonen art 57. Bestemmelsen tar sikte dels på situasjoner der anerkjennelse eller fullbyrding ikke kan skje etter inndrivingskonvensjonen, men kan skje etter regler i andre konvensjoner som gjelder mellom de berørte statene eller etter regler i nasjonal rett, og dels på situasjoner der slike andre regler er mer fordelaktige enn reglene i inndrivingskonvensjonen for den som søker anerkjennelse eller fullbyrding. Bestemmelsen kan få betydning spesielt i saker der en avgjørelse ikke er rettskraftig og derfor ikke kan anerkjennes etter inndrivingskonvensjonen. Inndrivingskonvensjonen art 1 (2) har en regel om at fullbyrding av en bidragsavgjørelse ikke kan kreves dersom det i fullbyrdelseslandet er fastsatt et lavere bidrag eller avgjort at underholdsplikt ikke foreligger. innebærer et omfattende unntak fra fullbyrdingsplikten i de tilfeller en avgjørelse i fullbyrdelseslandet senere er blitt endret i en annen kontraherende stat. Regelen foreslås derfor opphevet. Selv uten en uttrykkelig bestemmelse i konvensjonen anses det klart at anerkjennelse eller fullbyrdelse av en avgjørelse eller avtale ikke kan kreves dersom den strider mot en senere avgjørelse eller avtale i samme sak mellom de samme parter som er gyldig i den stat hvor anerkjennelse eller fullbyrdelse kreves. Den nordiske familierettskonvensjonen inneholder en lovvalgsregel i art 9. Når reglene om underholdsbidrag tas ut av art 8, vil man ikke ha noen konvensjonsfestet lovvalgsregel for disse sakene. Heller ikke Brussel- og Luganokonvensjonene inneholder lovvalgsregler på dette området. Lovvalg i bidragssaker vil derfor heretter avgjøres i henhold til hvert enkelt lands lovvalgsregler. Ved endringen av artikkel 1 i inndrivingskonvensjonen er terminiologien modernisert uten at det materielle innhold er endret. Ordet "barn" erstatter uttrykkene "barn i ekteskap", "adoptivbarn" og "barn utenfor ekteskap" som er brukt i gjeldende konvensjons artikkel 1. Det følger av alminnelige internasjonal-privatrettslige prinsipper at dersom en sak er bragt inn for en domstol eller annen myndighet med avgjørelseskompetanse etter familierettskonvensjonen før denne overenskomstens ikrafttredelse, medfører ikke ikrafttredelsen av denne overenskomst at kompetansen tapes. Promemorians lagförslag angående de nordiska ändringarna 1 Förslag till lag om ändring i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap dels att 7-9 och 22 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i förordningen skall införas en ny paragraf, 8 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 § Yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad mellan medborgare i fördragsslutande stat upptages i den stat, där båda makarna hava hemvist eller där de senast haft hemvist och endera alltjämt är bosatt. Ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad mellan makar som är medborgare och har hemvist i en fördragsslutande stat tas upp i den stat där 1. makarna har sitt hemvist, 2. makarna senast hade hemvist och en av dem är bosatt, 3. makarna är medborgare, 4. svaranden har sitt hemvist, 5. någon av makarna har sitt hemvist, om en ansökan om hemskillnad eller äktenskapsskillnad är gemensam, 6. käranden har sitt hemvist, om han eller hon varit bosatt där innan ansökningen gjordes eller 7. käranden är medborgare och har sitt hemvist, om han eller hon varit bosatt där innan ansökningen gjordes. Kan yrkandet ej enligt första stycket upptagas i någon av staterna, må yrkandet väckas i stat, där endera maken är medborgare. Yrkande om äktenskapsskillnad på grund av hemskillnad må städse väckas i stat, där båda makarna äro medborgare. Ett yrkande om äktenskapsskillnad på grund av hemskillnad kan även tas upp i den stat där beslutet om hemskillnad har meddelats. 8 § I samband med yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad må jämväl av samma eller annan myndighet prövas frågor om tillfälligt hävande av sammanlevnaden, bodelning, skadestånd, underhållsskyldighet samt vårdnad om barn. I samband med ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad får också av samma eller annan myndighet prövas frågor om tillfälligt hävande av sammanlevnaden och bodelning. Även frågor om vårdnad om barn, barns boende och umgänge med barn får prövas, om 1. barnet är makarnas gemensamma och 2. barnet har sitt hemvist i den stat där yrkandet om hemskillnad eller äktenskapsskillnad tas upp. Yrkande, som senare väckes angående underhållsskyldighet eller vårdnad om barn, upptages i stat, där den, mot vilken talan riktas, har hemvist, även om yrkandet avser ändring av beslut, som meddelats i annan stat. Kan enligt lagen i stat, där hemskillnad eller äktenskapsskillnad meddelats, underhållsbidrag till hemskild eller frånskild make ej vidare utdömas eller höjas utöver förut bestämt belopp, må yrkande om sådant bidrag eller höjning därav ej upptagas i någon av de övriga staterna. Om barnet inte har sitt hemvist i den stat där yrkandet om hemskillnad eller äktenskapsskillnad tas upp, får frågor om vårdnad om barn, barnets boende och umgänge med barn ändå tas upp där, om 1. barnet har sitt hemvist i en fördragsslutande stat, 2. barnet är makarnas gemensamma och åtminstone en av makarna har vårdnaden om det, 3. makarna har godtagit att frågan prövas i den stat där yrkandet om äktenskapsskillnad eller hemskillnad tas upp samt 4. frågans prövning i den statenär till barnets bästa. 8 a § Om en fråga enligt 7 eller 8 § väcks vid behörig myndighet i olika fördragsslutande stater mellan samma parter, skall den myndighet vid vilken frågan väckts senare självmant avvisa frågan till förmån för den andra myndigheten. Vid tillämpning av första stycket skall en fråga om hemskillnad och en fråga om äktenskapsskillnad anses vara samma fråga. 9 § Vid prövning av frågor, som avses i 7 och 8 §§, användes i varje stat där gällande lag. Frågor om bodelning och skadestånd skola dock städse avgöras efter den lag, som enligt 3 § är tillämplig å makarnas förmögenhetsförhållanden. Vid prövning av frågor, som avses i 7 och 8 §§, tillämpas i varje stat där gällande lag. Frågor om bodelning skall dock alltid avgöras enligt den lag, som enligt 3 § är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden.