prop · GO0327 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt Lagrådets mening bör därför den föreslagna definitionen i 2 § utgå. Hänvisningen till person- uppgiftslagen bör ges en något annan utformning. I 3 § bör vid uppräkningen av ändamål med statistiken allmän information sättas först. Regeringens bemyndiganden i andra stycket bör utgå. I stället bör i en ny 27 § tas in en erinran om att regeringen meddelar föreskrifter om den officiella statistiken. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att 1-3 §§ ges följande lydelse: Denna lag innehåller bestämmelser om officiell statistik. Regeringen meddelar bestämmelser om vilka myndigheter som ansvarar för officiell statistik (statistikansvariga myndigheter). Bestämmelserna i 14, 15 och 19 §§ gäller även vid framställning av annan statistik hos en statistikansvarig myndighet. Personuppgiftslagen (1998:204) gäller vid framställning av statistik i den mån det inte finns avvikande bestämmelser i denna lag. Officiell statistik skall finnas för allmän information, utredningsverksamhet och forskning. Den skall vara objektiv och allmänt tillgänglig. Enligt paragrafen får uppgifter i den officiella statistiken inte sammanföras med andra uppgifter i syfte att utröna enskilds identitet. Förbudet är straffsanktionerat i 26 §. Samma bestämmelser finns i 10 och 15 §§ i nuvarande lag om den officiella statistiken. Dessa bestämmelser om olovlig identifiering kommenteras inte närmare i remissen (avsnitt 5.8.2 och 5.10) eller i förarbetena till lag (prop. 1991/92:118 s. 16 f., 30 och 32). Det är inte givet hur nu angivna bestämmelser skall ses i förhållande till andra lagbestämmelser. Klart är att de inte kan inkräkta på den grundlagsskyddade tryck- och yttrandefriheten enligt tryckfrihetsförord- ningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Mera ovisst är hur man skall se på t.ex. möjligheterna att utnyttja uppgifter i den officiella statistiken för bevisning i rättegång enligt den fria bevisprövningens princip. Ett annat problem synes vara att uppgifter i den officiella statistiken skulle kunna avse objekt varav det egentligen bara finns ett enda i landet, t.ex. en viss typ av industri. Att uppgifterna om denna industri avser just detta objekt och lätt kan kopplas samman med namnet på företaget kan knappast få leda till att den som gör sammankopplingen skall straffas för olovlig identifiering när sambandet står klart för nästan vem som helst. Jfr också vad som sägs nedan beträffande detaljerad statistik under förslaget till lag om ändring i sekretesslagen. Enligt Lagrådets mening bör de nuvarande bestämmelserna inte överföras till den nya lagen utan mera ingående överväganden om kriminaliseringens räckvidd. 10 och 11 §§ I 10 § föreslås regler om uppgiftsskyldighet för kommuner och landsting och i 11 § regler om uppgiftsskyldighet för stiftelser m.fl. Enligt Lagrådets mening är det lämpligare att placera regeln rörande stiftelser m.fl. närmast efter reglerna rörande näringsidkare (jfr 4-6 §§ lag). De båda paragraferna bör således kastas om. Lagrådet noterar i det sammanhanget att bestämmelsen rörande stiftelser kan synas ha fått en snävare avfattning i lagförslaget än i den nuvarande lagen, vari talas om sammanslutningar i stället för ideella föreningar och registrerade trossamfund . Vid lagrådsföredragningen har emellertid upplysts att man önskat en konkretisering av bestämmelsen och att den föreslagna lydelsen bedöms täcka vad som åsyftas. I paragrafen finns bestämmelser om anmaning att fullgöra uppgifts- skyldighet för den officiella statistiken och om föreläggande vid vite för den som inte följer en anmaning. Enligt förslaget skall bestämmelserna gälla samtliga fall av uppgiftsskyldighet enligt lagen. I författningskom- mentaren anges att bestämmelserna är identiska med vad som f.n. gäller. Detta är emellertid inte korrekt. Av 11 § lag följer nämligen att anmaning och vitesföreläggande endast kan riktas mot näringsidkare samt mot stiftelser m.fl., och således inte mot kommuner och landsting. Om ingen ändring av rättsläget är avsedd bör hänvisningen till den paragraf som reglerar uppgiftsskyldigheten för kommuner och landsting utgå. I paragrafen finns bestämmelser om möjlighet för domstol att vid vite förbjuda otillåten användning av symbolen för officiell statistik eller beteckningen officiella statistik. Enligt förslaget skall detsamma gälla böjningsformer av beteckningen . Den föreslagna utformningen synes inte helt adekvat. Beteckningen officiella statistik kan sålunda knappast förekomma i olika böjningsformer. Vidare saknas motsvarande skydd för varianter av symbolen (jfr 4 § i arbetsgruppens förslag, vilket endast omfattade beteckningen). Syftet med den föreslagna bestämmelsen synes vara att förhindra att andra än statistikansvariga myndigheter använder den officiella beteckningen eller symbolen, men också att förhindra användning av snarlika beteckningar och symboler som lätt kan förväxlas med de officiella. Lagrådet föreslår att paragrafen i sådant fall ges följande lydelse. Om symbolen för officiell statistik eller beteckningen officiella statistik, eller någon symbol eller beteckning som kan förväxlas därmed, används för annat än den officiella statistiken, kan allmän domstol vid vite förbjuda fortsatt användning av symbolen eller beteckningen. Den myndighet som regeringen bestämmer skall föra talan om sådant förbud. I paragrafens första stycke har tagits in bestämmelser om överklagande av myndighets beslut. Sålunda föreskrivs att beslut om information, som skall lämnas efter ansökan, och om rättelse får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut att ingå i en statistisk undersökning skall däremot inte få överklagas. Enligt en allmän förvaltningsrättslig princip får ett myndighetsbeslut överklagas vid förvaltningsdomstol av den som beslutet angår om det har gått honom emot och om annat inte föreskrivits. Det är då olyckligt att bestämmelserna utformats så att de ger intryck av att fullständigt reglera vilka beslut som kan och inte kan överklagas. Enligt Lagrådets mening bör paragrafen i stället utformas så att det först anges vilka beslut som inte får överklagas och därefter föreskrivs att övriga beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Lagrådet har inget att invända mot att beslut om att någon skall ingå i en statistisk undersökning inte får överklagas. Lagrådet ifrågasätter om även beslut om anmaning eller vitesföreläggande enligt 20 § skall få överklagas (jfr 13 § nuvarande lag). I paragrafen finns bestämmelser om straff för underlåtenhet att fullgöra uppgiftsskyldighet och för lämnande av oriktig uppgift. I författnings- kommentaren anges att bestämmelsen är identisk med vad som f.n. gäller. Detta är inte korrekt. Enligt nuvarande lag omfattar den motsvarande straffbestämmelsen (14 §) sålunda inte kommuner och landsting. Om ingen ändring av rättsläget är avsedd bör hänvisningen till bestämmelsen om uppgiftsskyldighet för kommuner och landsting utgå (jfr vad som ovan anförts under 20 §). En annan skillnad jämfört med den nu gällande straffbestämmelsen är att även oaktsam underlåtenhet att fullgöra uppgiftsskyldighet föreslås straffbelagd. Detta bör klargöras i motiveringen till lagförslaget. Lagrådet hänvisar till det som anförts ovan under 6 §. Motsvarigheten till 26 § lag, 15 §, undantar från paragrafens tillämpningsområde dels gärningar som är straffbelagda i , dels sådana som faller under personuppgiftslagen. Den sistnämnda lagen nämns däremot inte i lagrådsremissens 26 §. Någon sådan skillnad torde inte vara avsedd, varför den föreslagna paragrafen bör kompletteras med en hänvisning till personuppgiftslagen. Den föreslagna nya lagen skall tillämpas vid sidan av personuppgiftslagen när det gäller behandling av personuppgifter hos de statistikansvariga myndigheterna, se ovan under 1-3 §§ samt lagförslagets 5 § tredje stycket. I den mån sådan behandling av personuppgifter till följd av punkt 2 i övergångsbestämmelserna till personuppgiftslagen sker fram till är emellertid inte den lagen utan datalagen tillämplig på behandlingen. I så fall skall inte heller personuppgiftslagen utan datalagen tillämpas hos de statistikansvariga myndigheterna utöver den nya lagen om den officiella statistiken. Det behövs därför en övergångsbestämmelse som hänvisar till datalagen i stället för personuppgiftslagen såvitt avser reglerna i den av Lagrådet föreslagna 2 § och remissförslagets 5 §. (Därvid kan det möjligen behövas en analys av om skillnader mellan datalagens och personuppgiftslagens regelsystem kräver särskilda bestämmelser så att det går att tillämpa datalagen vid sidan av den nya statistiklagen, t.ex. beträffande brott mot datalagen, jfr övergångsbestämmelsen till SFS 1998:726). Däremot synes inget hindra att man redan från i 23 § i lagförslaget hänvisar till personuppgiftslagen beträffande rättelse och skadestånd vid behandling som sker i strid med den nya lagen. Remissförslaget saknar en övergångsbestämmelse som tar sikte på straffbestämmelsen i 26 §. Detta torde innebära att den som före den nya lagens ikraftträdande brutit mot förbudet lag mot olovlig identifiering inte efter denna tidpunkt kan lagföras eftersom den nya lagen bara avser brott mot 6 § i den nya lagen. Motsvarande gäller brott enligt 14 § i den gamla lagen (som motsvarar 25 § i den nya). Enligt Lagrådets mening bör det övervägas om inte följande bestämmelse bör upptas bland övergångsbestämmelserna. Bestämmelserna i 14 och 15 §§ lagen (1992:889) om den officiella statistiken gäller fortfarande i fråga om gärningar som begåtts före . Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen Lagrådet har i och för sig inget att erinra mot att särbestämmelserna i 9 kap. 4 § om vissa typer av uppgifter tas bort, nämligen uppgifter i företagsregister, uppgifter som avser avliden samt uppgifter som avser personal- och lönestatistik. Syftet med ändringarna anges vara att statistiksekretessen skall anpassas till motsvarande reglering i Rådets förordning (EG) nr 322/97 av om gemenskaps- statistik (se avsnitt 5.8.1 i remissen). Även om denna förordning är direkt tillämplig i är det enligt Lagrådets mening med tanke på 2 kap. tryckfrihetsförordningen bra att sekretesslagens bestämmelser om undantag från principen om allmänna handlingars offentlighet är utformade så att de stämmer överens med EG-rättens direkt tillämpliga regler i saken. Lagrådet noterar också att det upplysts vid föredragningen att det av praktiska skäl inte är möjligt att göra skillnad mellan uppgifter som hänför sig till gemenskapsstatistik och andra uppgifter som hänför sig till framställningen av officiell statistik. Lagrådet vill emellertid peka på att det enligt remissförslaget i 9 kap. 4 § sekretesslagen skall finnas kvar två undantag från den absoluta statistiksekretessen, nämligen beträffande uppgifter som behövs för forsknings- eller statistikändamål samt uppgifter som inte genom namn, annan identitetsbeteckning eller därmed jämförbart förhållande är direkt hänförliga till den enskilde. Huruvida särskilt det sistnämnda undantaget är förenligt med förordningen om gemenskapsstatistik kan diskuteras. Denna kräver skydd också för uppgifter som gör det möjligt att indirekt identifiera statistiska objekt (artikel 13, jfr också artikel 14). Det angivna undantaget från den absoluta statistiksekretessen i 9 kap. 4 § sekretesslagen är emellertid tillkommet för att möjliggöra detaljerad statistik (se prop. 1979/80:2 del A s. 262 ff.). Ett uppgiftsutlämnande av detta slag synes knappast vara i strid med EG-förordningens krav på förtrolighet. I vad mån förordningen, som bygger på grundprincipen om förtrolighet i statistikframställningen, i övrigt är förenlig med den svenska, motsatta principen om allmänna handlingars offentlighet, med undantag angivna i sekretesslagen, undandrar sig Lagrådets bedömning. Lagrådet vill avslutningsvis anmärka att ordet någon fallit bort före honom närstående i slutet av första stycket i paragrafen, när lagrummet ändrades genom SFS 1995:607, utan att en sådan ändring torde ha varit avsedd. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2000/2001:27 En ny statistiklagstift- ning Lagen omtryckt 1992:1474 Senaste lydelse 1995:607