prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — Breddningen av riktlinjerna har skett i etapper och gått från ett mer EU-betonat makroperspektiv till att även omfatta länderspecifika rekommendationer. Därefter har även de strukturpolitiska övervägandena fått större betydelse och genom de nya procedurerna inbegrips således även ett bredare samhällsperspektiv. Likheten med den svenska finansplanen har blivit påtagligare. Ett led i den nya proceduren är att större uppmärksamhet skall ägnas åt Skr. 2001/02:30 genomförande och utvärdering. Det blir under det svenska ordförande- skapet som den nya proceduren skall tillämpas fullt ut. 4.3De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken utgör det centrala instrumentet för samordning av den ekonomiska politiken i EU. Riktlinjerna utarbetas och består av en allmän del, som anger övergripande strategiska mål för den ekonomiska politiken i medlems- staterna och gemenskapen, samt specifika rekommendationer till varje enskild medlemsstat. De omfattar makroekonomisk politik samt sysselsättnings- och strukturpolitik. Det innebär att de allmänna riktlinjerna har ett samlat grepp om de samarbetsprocesser som finns för finanspolitiken (stabilitets- och tillväxtpakten), sysselsättningspolitiken (Luxemburg-processen) samt strukturpolitiken (Cardiff-processen). Kommissionen lade fram en rekommendation till de allmänna riktlinjerna . Rekommendationen diskuterades vid det nästkommande , där diskussionen syftade till att ge vägledning inför kommittéernas arbete med utformningen av allmänna riktlinjer. Kommissionens rekommendation till allmänna riktlinjer behandlades i Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) och politik (KEP). Under kommittébehandlingen beaktades ett yttrande av rådet för sysselsättning och socialpolitik. Efter avslutad kommittébehandling antogs ett utkast till allmänna riktlinjer av . avgav ett yttrande om utformningen av riktlinjerna för beaktande av innan det överlämnade utkastet till riktlinjer till för diskussion och antagande av slutsatser. På möte antogs riktlinjerna formellt som en rekommendation. allmänna riktlinjer betonas vikten av att bibehålla en tillväxt- och stabilitetsorienterad makroekonomisk politik, att öka unionens tillväxtpotential, att förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet samt att gå vidare med långtgående och omfattande reformer av produkt-, kapital- och arbetsmarknaderna. De bygger på Lissabonstrategin och bidrar därigenom till att över tiden möta de utmaningar som ligger i att återupprätta full sysselsättning, främja övergången till en kunskapsbaserad ekonomi, förbereda inför konsekvenserna av en allt äldre befolkning och förbättra den sociala sammanhållningen. De förbättrar också samverkan mellan Köln-, Cardiff- och Luxemburgprocesserna. De allmänna riktlinjerna har utarbetats med ambitionen att tydligare nå ut med innehållet till olika aktörer i ekonomierna såväl som till en bredare allmänhet. välkomnar en förstärkning av de allmänna riktlinjerna som det centrala instrumentet för den ekonomisk-politiska samordningen och att kopplingen mellan makropolitik och strukturpolitik bättre tydliggörs. Cardiff-processen om ekonomiska reformer EU:s samarbete om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmark- naderna, den s.k. Cardiff-processen, syftar till att effektivisera den inre marknaden och stärka förutsättningarna för hög tillväxt och sysselsättning i EU. Cardiff-processen bygger på att medlemsstaterna lär sig av varandra och utbyter goda erfarenheter. fäster stor vikt vid Cardiffssamarbetet. överlämnade en nationell rapport om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna till kommittén för ekonomisk politik. I rapporten konstaterades att det svenska deltagandet på den inre marknaden hade medfört positiva konsekvenser för såväl medborgare som näringsliv. Vidare beskrevs bl.a. de åtgärder som vidtagits för att öka konkurrensen inom detalj- och grossisthandeln, stärka konkurrenslagstiftningen och öka effektiviteten i den offentliga sektorn. Det betonades också att fortsatta reformer bedrivs för att öka konsumentnyttan av ekonomiska reformer, skapa en bättre fungerande inre marknad, förbättra riskkapitalförsörjningen och effektivisera samhällsnyttiga tjänster (t.ex. energi, post och telekommunikationer). Medlemsstaternas nationella rapporter utgjorde tillsammans med kommissionens s.k. om ekonomiska reformer ur ett gemenskapsperspektiv underlag till den multilaterala ländergranskningen som genomfördes i kommittén för ekonomisk politik . Ländergranskningen utmynnade i en rapport från kommittén för ekonomisk politik, den s.k. årliga rapporten om strukturella reformer, som belyser reformpolitiken i medlemsstaterna. ställde sig bakom den årliga rapporten som utgjorde ett mycket viktigt bidrag till de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Rapporten överlämnades också till Europeiska rådets möte i . utarbetades återigen en nationell rapport om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna, som bl.a. tog fasta på rekommendationerna som riktades till i de allmänna riktlinjerna för . nationella rapport konstaterades att den svenska prisnivån sjunkit och närmat sig genomsnittet i EU, men att fortsatta reformer är nödvändiga för att stärka konkurrensen och öka konsumentnyttan. Vidare framhölls de åtgärder som vidtagits för att främja konkurrens på lika villkor, effektivisera samhällsnyttiga tjänster, stärka kapitalmarknaderna och effektivisera den offentliga verksamheten. Ett särskilt avsnitt ägnades åt förklaringsfaktorer bakom den starka utvecklingen i den svenska informations- och kommunikations- teknologisektorn (IKT). Det underströks också att det krävs fortsatta insatser på olika områden för att ledande ställning inom IKT skall kunna behållas. Regeringen informerade om den nationella rapporten . Den nationella rapporten överlämnades till kommittén för ekonomisk politik. Stabilitets- och tillväxtpakten består av två rådsförordningar och en vägledande resolution från . Den ena rådsförordningen (nr 1466/97/EG) fastställer ett förfarande med förebyggande åtgärder för att i ett tidigt skede förhindra uppkomsten av alltför stora underskott i medlemsstaterna (systemet för tidig varning). Den andra rådsför- ordningen (nr 1467/97/EG) preciserar förfarandet vid alltför stora underskott enligt artikel 104 i EG-fördraget. I resolutionen finns viktiga politiska åtaganden från medlemsstaterna, rådet och kommissionen om att strikt tillämpa reglerna i fördraget och i rådets förordningar om pakten. Syftet med pakten är att förstärka den gemensamma övervakningen av de offentliga finanserna för att säkerställa en varaktig budgetdisciplin i den tredje etappen av EMU. De medlemsstater som deltar i valutaunionen skall utarbeta stabilitetsprogram och länderna utanför valutaunionen skall utarbeta konvergensprogram. I pakten har länderna åtagit sig att eftersträva att de offentliga finanserna skall vara nära balans eller ha ett överskott, men varje medlemsstat får själv bestämma det exakta budgetmålet. Stabilitets- och konvergensprogrammen skall uppdateras . Prognoshorisonten flyttas fram i uppdateringarna. De uppdaterade programmen skall lämnas in . Därefter skall de granskas av Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) på grundval av en bedömning av kommissionen. Vid behov skall de också granskas av . De årliga uppdateringarna utgör ett viktigt redskap i övervakningen av genomförandet av stabilitets- och konvergens- programmen. Avsikten är att identifiera faktiska och förväntade avvikelser från det medelfristiga budgetmålet och anpassning mot detta mål. Flertalet medlemsstater lade fram sina stabilitets- och konvergens- program precis /2000. Programmen behandlades och godkändes i 2000. ansåg att en högre ambitionsnivå vad gäller de offentliga finanserna hade varit önskvärd när det gäller några av länderna. Detta för att möta oförutsedda händelser och den kommande belastning i de offentliga finanserna som den demografiska utvecklingen innebär. Att åtagandena i stabilitets- och tillväxtpakten efterlevs är av stor vikt för hela unionen. Detta skapar trovärdighet för den ekonomiska politiken samt gör det möjligt för medlemsstaterna att hantera normala konjunktursvängningar utan att riskera alltför stora budgetunderskott. har därför verkat för en strikt tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten och att principen om gruppåverkan tillämpas fullt ut i diskussionerna om stabilitets- och konvergensprogrammen. överlämnade sitt konvergensprogram till kommissionen och rådet. behandlades av och fick ett mycket gott Skr. 2001/02:30 omdöme. Den andra aktualiseringen av det svenska konvergens- programmet antogs av regeringen och överlämnades därefter till kommissionen och rådet. Regeringsbeslutet föregicks av en diskussion om innehållet i både finansutskott och . Huvudbudskapet i det uppdaterade programmet är att den ekonomiska politik som redovisades i konvergensprogrammet 1998 ligger fast samt att de ekonomiska förutsättningarna har förbättrats markant, vilket givet de budgetpolitiska målen möjliggjort de planerade skattesänkningarna . avsåg behandla programmet . 4.5.2Förfarandet vid alltför stora underskott I enlighet med reglerna inom förfarandet vid alltför stora underskott rapporterade medlemsstaterna in data om de offentliga finanserna 2000. Denna rapportering visade att inte någon medlemsstat hade ett alltför stort underskott. En rapport om formerna för gemenskapens externa representation i internationella ekonomiska organ, såsom () och G7, godkändes vid i och diskuterades med G7-länderna. En överenskommelse mellan EU och övriga G7-parter innebär att ordföranden i och ordföranden i deltar vid diskussioner om det världsekonomiska läget, multilateral övervakning och växelkursfrågor. Kommissionen deltar endast när speciella frågor diskuteras och i den mån finansministrarna begär detta. Denna ordning har därefter tillämpats vid G7:s finansministermöten. I representeras gemenskapen av styrelsemedlemmen från det land som är ordförande i när EMU-relaterade frågor behandlas. () deltar som observatör. I till Europeiska rådets möte i utrycktes även stöd för idén att EU skall eftersträva ett mer samordnat agerande i mer allmänna, icke-eurospecifika internationella frågor. Exempel på sådana frågor är synen på problem i världsekonomin och frågor som rör det internationella finansiella systemet. inleddes ett arbete inom EU i dessa frågor. Detta samarbete har förstärkts . skapades ett nytt forum, G20, som är en informell grupp bestående av vissa industriländer och tillväxtländer. Syftet är att skapa samförstånd i internationella finansiella frågor och att visa ledarskap vad avser genomförandet av olika initiativ inom detta område. och övriga små EU-länder har ingen egen representation i G20 utan representeras av ordförandeskapet. G20 möts ungefär en gång på Skr. 2001/02:30 ministernivå och två gånger på statssekreterarnivå. är allmänt sett positivt till att EU stärker sin roll i det internationella samarbetet och till att gemenskapen agerar mer samordnat i internationella ekonomiska frågor. deltar däremot inte aktivt i frågor som rör eurons representation i internationella organ. startades euroinformation (Euro- informationen). Euroinformationens uppgift är att informera svenska hushåll och företag om de praktiska konsekvenserna av att tolv medlemsstater har infört euron. För- och nackdelar med EMU och ett eventuellt svenskt medlemskap berörs inte i informationen. Informations- insatserna genomförs inom ramen för ett samarbetsavtal med kommissionen och . Liksom var små och medelstora företag den viktigaste målgruppen . Bland allmänheten riktades information främst till svenska turister på resa i euroområdet. Euroinformationen genomförde bl.a. följande informa- tionsaktiviteter: Informationsmaterial: Årets nya produkter var dels en fickfolder med euroinformation riktad till svenska turister på resa i euroområdet, dels en broschyr riktad till hushållen med information om införandet av sedlar och mynt i euro och allmänna EMU-fakta. Sammanlagt distribuerades drygt 840 000 exemplar av skriftligt material. En frågeservice via telefon och e-post tillhandahölls. Antalet samtal var ca 1 750 och antalet besvarade e-postfrågor och brev ca 140. Euroinformationens webbplats hade ca 1 080 besökare . Tillsammans med genomfördes ett 30-tal möten med små och medelstora företag. För att uppmuntra små och medelstora företag att analysera sin verksamhet och vidta nödvändiga förberedelser med anledning av euron genomförde Euroinformationen en annonskampanj i dags- och fackpress. Ett riksdagsbeslut anger att praktiska euroförberedelser skall genomföras så att en eventuell framtida övergång till euron kan ske på ett bra sätt. Som en del av förberedelsearbetet förs en dialog mellan olika aktörer i samhället som påverkas av euron i en referensgrupp. Gruppen leds av finansministern. pågår ett arbete med praktiska eurofrågor Skr. 2001/02:30 . Flera departement deltar i arbetet som samordnas av . fick tolv statliga myndigheter, under ledning av Stats- kontoret, i uppdrag att utföra fördjupade analyser av frågor vid ett eventuellt euroinförande. Myndigheterna rapporterade enligt plan till regeringen . fick samma myndigheter ett tilläggsuppdrag att fortsätta att analysera eurofrågor. Syftet med analyserna är bl.a. att ett eventuellt framtida euroinförande skall kunna ske snabbt och effektivt. Man skall också presentera en beredskapsplan för hur myndigheten tänker hantera euroinförandet. Avrapportering skall ske löpande till regeringen . 4.7.3Delegationen för stöd till folkbildning om EMU Delegationen för stöd till folkbildning om EMU tillsattes av regeringen . Totalt har ca fördelats till studieförbund, folkhögskolor m.fl. Informationen skulle behandla effekterna av valuta- unionen för svensk del samt grundläggande fakta om EMU. fick i uppdrag att utvärdera delegationens arbete. Man konstaterar att den totala spridningen av information har varit god men att vissa folkbildningsinstitut lyckats bättre med att nå ut än andra. En majoritet av dem som deltagit i studiecirklarna tyckte att informationen var neutral. En minoritet ansåg att den var vinklad till ja- sidans fördel. Få cirkeldeltagare ändrade uppfattning i EMU-frågan men de flesta ansåg sig ändå ha fått mer kunskaper. 4.8Integration av miljö och hållbar utveckling fick av i i uppdrag att leverera en strategi inom sektorn för integrering av miljö och hållbar utveckling till . drev aktivt denna fråga i . På basis av en rapport från kommissionen utarbetade kommittén för ekonomisk politik ett första underlag för en fullständig sektorsstrategi. Efter diskussion i antogs strategin i Ekofin- rådet . Sektorsstrategin noterades därefter av i (se även 26.1.1). I strategin betonas vikten av att använda prismekanismer och ekonomiska styrmedel för att främja en effektiv resurshushållning. Det framhålls också att konkurrensfrågor måste beaktas särskilt och att gradvisa förändringar skall ske när det är nödvändigt. I strategin betonas även att det inte finns någon naturlig motsättning mellan ekonomisk tillväxt och en ekologiskt hållbar utveckling. Strategin slår fast att miljöaspekter skall integreras ytterligare i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, att fördjupade ansträngningar skall göras för att komma överens om ett energiskattedirektiv, och att miljö och hållbar utveckling skall inkluderas som ett tema i någon av kommande års Skr. 2001/02:30 multilaterala ländergranskningar i kommittén för ekonomisk politik. 5 Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa Samarbetet i rättsliga och inrikes frågor sammanför ansvariga fackdepartement i Europeiska unionen. Det möjliggör dialog, inbördes hjälp, gemensamt arbete, samarbete mellan medlemsstaternas polis-, tull- immigrationsmyndigheter och rättsväsende. Genom Amsterdamfördraget gjordes en ingående reformering av samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Frågor om asyl och migration liksom civilrättsligt samarbete fördes från tredje till första pelaren. Målet för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor skall vara att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Frågorna har allt stått högt på den politiska dagordningen och utgör det tyngsta lagstiftningsområdet. Beslutsprocessen inom rättsliga och inrikes frågor brister dock i effektivitet och arbetet har därför inte gått så fort framåt som varit önskvärt. Vid Europeiska rådets möte i beslutade stats- och regeringscheferna att rådet och kommissionen skulle utarbeta en handlingsplan för hur man på bästa sätt skall genomföra de nya bestämmelserna. En sådan handlingsplan godkändes av i (Wienhandlingsplanen). Under det finska ordförandeskapet höll ett särskilt möte i om de rättsliga och inrikes frågorna. Stats- och regeringscheferna enades om politiska riktlinjer och prioriteringar i 62 punkter som utgår ifrån och vidareutvecklar Wienhandlingsplan. Genomförandet av Tammerforsslutsatserna skall utvärderas vid i Laeken i . För att fortlöpande se över framstegen när det gäller att genomföra nödvändiga åtgärder och hålla tidsfristerna i Amsterdamfördraget, Wienhandlingsplanen och Tammerforsslutsatserna fick kommissionen i uppdrag att lägga fram förslag till en lämplig resultattavla. Kommissionen presenterade resultattavlan i ett meddelande för rådet och . Kommissionen åtog sig att uppdatera resultattavlan en gång varje ordförandeskapsperiod. kunde flera viktiga beslut fattas i inom ramen för EU. Enligt rådets beslut anslöts fullt ut till fr.o.m. . fattades beslut att skall delta i alla delar av utom de delar som rör den fria rörligheten för personer med ett undantag, det s.k. transportörsansvaret (rådets beslut av om en begäran från Förenade och om att få delta i vissa bestämmelser av 2000/365/EG, EGT L 131, , s. 43). De nordiska länderna utvärderades för att möjliggöra beslut om att tillämpa fullt ut i dessa länder. Detta innebär att ett beslut om att bl.a häva gränskontrollerna mellan de nordiska länderna och övriga Schengenstater kunde antas (rådets beslut av om tillämpningen av i , och samt och Förklaringar /777/EG, EGT L 309, 9.12.2000, s. 24). Utvärderingarna av de nordiska länderna avsåg alla områden som täcks av såsom rättsligt samarbete, polissamarbete, gemensam visumpolitik och utlandsmyndigheternas funktionssätt i dessa delar, dataskydd samt kontroll och övervakning av de yttre gränserna. De genomförda utvärderingarna utföll väl och de nordiska länderna godkändes så när som på ett par områden. De hamnar som inspekterats i och hade inte befunnits tillräckligt färdiga när det gäller separering av passagerare, intrångssäkerhet och kontrollrutiner. Dessa måste därför inspekteras på nytt före när planerade och påbörjade ombyggnader beräknas ha slutförts. På ett par områden upptäcktes brister. Vad gäller flygplatserna hade ombyggnaderna påbörjats överallt men inte slutförts vid tiden för inspektionerna för yttre gräns, som ägde rum . Det konstaterades att alla planerade och projekterade ombyggnader uppfyllde krav på fullständig passagerarseparation, men för att säkerställa genomförandet krävdes ytterligare en inspektion. återstod det att inspektera hur Schengens informationssystem fungerade i de nordiska länderna innan gränskontrollerna kunde avskaffas. fick också anmärkning vad gäller genomförandet i svensk rätt av artikel 26.2 i . Artikeln avser bötes- eller vitessanktioner mot transportörer som underlåter att kontrollera att resande från tredjeland har giltiga resehandlingar och nödvändiga viseringar. Med anledning av inspektionen bekräftade den skyldighet att tillämpa Schengenreglerna i deras helhet. Mot bakgrund av detta beslutade rådet den 30 november1 december att skulle träda i kraft i de nordiska länderna per med förbehållet att det före detta datum måste säkerställas att Schengens informationssystem, separering av passagerare vid samtliga nordiska flygplatser och hamnarna i och uppfyller Om de nordiska länderna inte levde upp till kraven i beslutet kunde anslutningstidpunkten komma att uppskjutas. Ett sådant Skr. 2001/02:30 efterföljande beslut skall fattas med kvalificerad majoritet. beslutade vid sitt möte i att sammankalla en regeringskonferens för att förbereda unionen för den kommande utvidgningen med nya medlemsstater. inleddes i och pågick . Den politiska slutuppgörelsen skedde vid i . Det slutliga politiska ansvaret för regeringskonferensen hade som alltid stats- och regeringscheferna i , som också gav de övergripande politiska riktlinjerna för arbetet. Vid Europeiska rådets möte i enades man dock om att ge allmänna rådet det övergripande politiska ansvaret för konferensen. Arbetet skulle förberedas av en arbetsgrupp bestående av företrädare för varje medlemsstats regering. Kommissionens företrädare skulle delta på såväl politisk som förberedande nivå. fick lov att ha två observatörer vid den förberedande arbetsgruppens möten och varje möte på ministernivå skulle föregås av en diskussion med talman. inleddes formellt av allmänna rådet . Under det portugisiska ordförandeskapet hölls sedan ytterligare fyra möten på ministernivå samt nio formella och ett informellt möte på chefsförhandlarnivå i den förberedande gruppen. Under denna första halva av konferensen behandlades samtliga frågor, men fokus kom att ligga på en eventuell utökning av omröstningarna med kvalificerad majoritet, dagordningens slutliga utformning samt domstolsreformerna, liksom mot slutet, på frågan om närmare samarbete. För att förbereda den sistnämnda frågan upprättades en undergrupp till den förberedande gruppen, en s.k. ordförandeskapets vänner-grupp bestående av experter från samtliga medlemsstater. I och med det franska ordförandeskapets tillträde gick konferensen fr.o.m. september in i ett intensivare skede. Det hölls nio formella och två informella möten på chefsförhandlarnivå i den förberedande gruppen, fyra informella möten, s.k. konklaver, på /utrikesminister-nivå, fem formella möten på ministernivå samt två Europeiska råd, ett informellt i och ett formellt i . Löpande samråd med ägde rum inför och under hela regeringskonferensen. Detta skedde i samband med möten i allmänna rådet. Regelbundna möten mellan förhandlingsledningen och en beredningsgrupp inom med representanter för samtliga riksdagspartier hölls för närmare information om förhandlingsläget. Även under själva slutförhandlingen vid i skedde löpande samråd. tillställdes också skriftliga promemorior i vilka Skr. 2001/02:30 regeringen redogjorde för de aktuella frågorna, förhandlingsförloppet samt regeringens ståndpunkt. Föredragningar och samråd ägde även rum med och utrikesutskottet. Regeringen lämnade vidare information i kammaren . innebär den genomgripande institutionella översyn som krävs innan unionen får fler än 20 medlemsstater. När träder i kraft ersätts därför det tidigare protokollet om institutionerna inför en utvidgning av Europeiska unionen med ett nytt protokoll om utvidgning av Europeiska unionen. Det nya protokollet anger de principer och metoder som skall användas vid den framtida fördelningen av platser i , den nya röstviktningen i rådet och sammansättningen av kommissionen. Dessutom innebär att beslut kan fattas med kvalificerad majoritet i stället för med enhällighet i betydligt större utsträckning . Genom genomförs även viktiga ändringar beträffande och revisionsrätten samt andra institutionella ändringar för att förbereda unionen för den kommande utvidgningen. Antalet platser i utökas från 626 till 732. kommer efter att ha 18 ledamöter i . De nya bestämmelserna gäller med bindande verkan endast för en union med 15 medlemsstater. Kandidatländernas platser kommer att fastställas först i anslutningsfördragen. Medlemsstaterna har, i en förklaring till slutakten, ändå givit uttryck för vad som kommer att vara medlemsstaternas gemensamma ståndpunkt i anslutnings- förhandlingarna.