prop · GO0398 · 2001-01-01 00:00:00 — Slutligen skall framhållas att det även för de internordiska förhållandena bör finnas domsrättsregler som är mer anpassade efter nutidens behov. 6 Förslag till ändring av nordiska äktenskapskonvention 6.1 Föreslagen ändring av artikel 7 Både artikel 7 i dess nuvarande och i dess föreslagna lydelse reglerar frågan om internationell behörighet att pröva yrkande om hemskillnad och äktenskapsskillnad. I nuvarande lydelse av artikel 7 första stycket nordiska äktenskapskonvention konstateras uttryckligen att behörighetsbestämmelserna endast är tillämpliga då båda makarna är nordiska medborgare. Bland annat i syfte att uppfylla och/eller åligganden om icke-diskriminering enligt II-förordningen, föreslås att det uttryckligen i artikel 7 första stycket konstateras att makarna även skall ha hemvist i en nordisk stat för att behörighetsbestämmelsen skall äga tillämpning. En sådan avgränsning av konventionens tillämpningsområde i här aktuella delar kommer att gälla i samtliga internordiska förhållanden, dvs. också i förhållande till , och , även om II-förordningen inte är bindande för dessa länder. Det föreslagna kravet i första stycket på att makarna skall ha hemvist i en nordisk stat omöjliggör en tillämpning av den nuvarande behörighetsgrunden i artikel 7 andra stycket. Detta stycke är, som tidigare konstaterats, inte heller förenligt med II-förordningens grundläggande princip om icke-diskriminering på grund av nationalitet. På grund av detta föreslås att nuvarande andra stycket i artikel 7 upphävs. De behörighetsgrunder som gäller enligt första stycket i artikel 7 i nuvarande lydelse - båda makarnas hemvist eller, om de inte längre har hemvist i samma stat, den stat där de senast hade hemvist och endera alltjämt är bosatt - återfinns i uppräkningen av behörighetsgrundande kriterier i första styckets föreslagna lydelse. Det föreslås även att de i II-förordningen intagna behörighetsgrunderna - svarandens hemvist, - om ansökan är gemensam, någon av makarnas hemvist, - kärandens hemvist, om denne haft detta hemvist innan ansökan gjordes, - kärandens medborgarskap, förutsatt att denne varit bosatt medborgarskapslandet innan ansökan gjordes, - makarnas medborgarskap i samma stat skall utgöra grund för behörighet i internordiska äktenskapsmål. I den engelska lydelsen av II-förordningen används begreppet "habitual ". I de enskilda ländernas texter av föreslagen lydelse av artikel 7 och 8 används den i varje land gängse terminologi som på bästa sätt motsvarar innebörden i "habitual ". De behörighetsgrunder som anges i nuvarande lydelse av artikel 7 första stycket är medtagna även i styckets föreslagna nya lydelse. Dessa behörighetsgrunder liksom behörighetsgrunderna svarandens hemvist och någon av makarnas hemvist, om ansökan är gemensam, är vedertagna och allmänt accepterade. Även kärandens hemvist - forum actoris - föreslås som behörighetsgrundande kriterium, förutsatt att käranden varit bosatt i hemviststaten eller, om käranden är medborgare i hemviststaten, ansökan gjordes. Bestämmelsen tillmötesgår kärandens/sökandens intresse i ett mål om äktenskapsskillnad. Problem skulle kunna uppstå t.ex. i en situation där makarna separerat, där den ena av dem sedermera bosatt sig i och den andra i samt där den i bosatta maken inte önskar någon äktenskapsskillnad. Att som bosatt i anhängiggöra en talan om äktenskapsskillnad vid en domstol i kan visa sig vara besvärligt. Därför torde det vara befogat att för sådana fall möjliggöra för käranden att få väcka talan i sin hemviststat under de angivna förutsättningarna. Intagandet av båda makarnas medborgarskap som behörighetsgrund är i linje med behörighetsbestämmelserna i och torde inte förorsaka några praktiska problem. I II-förordningen finns därtill en särskild behörighetsbestämmelse beträffande genkäromål. En sådan torde dock inte behövas i en nordisk konvention eftersom detta redan är möjligt i samtliga nordiska länder. Precis som fallet är med II-förordningen, är de föreslagna behörighetsgrunderna alternativa och möjliggör därmed att makarna i det enskilda fallet kan erhålla möjlighet att välja mellan två eller kanske till och med ännu flera staters myndigheter. Det föreslagna andra stycket i artikel 7 motsvarar artikelns nuvarande tredje stycke och upptar en särskild behörighetsgrund för yrkande om äktenskapsskillnad på grund av ett avgörande om hemskillnad. Ett sådant yrkande skall kunna tas upp i den stat där avgörandet om hemskillnad har meddelats. Förutsättningen för den föreslagna bestämmelsens allmänna tillämplighet bör vara densamma som gäller för behörighetsgrunderna i förslagna första stycket i artikel 7. Bestämmelsen blir då i linje med motsvarande bestämmelse i II-förordningen. Nuvarande lagstiftning om hemskillnad i , och föranleder inte någon annan bedömning. Det torde inte vara nödvändigt att i det andra stycket upprepa att makarna både måste vara nordiska medborgare och ha hemvist i . Det kan i sammanhanget påpekas att ifrågavarande bestämmelses funktion har marginaliserats, eftersom det enligt artikel 9 tredje stycket nordiska äktenskapskonvention är möjligt att beakta vunnen hemskillnad i samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad i en stat där hemskillnadsinstitutet inte finns. Om hemskillnadstiden motsvarar erfordrad betänketid, kan äktenskapsskillnad således erhållas . 6.2 Föreslagen ändring av artikel 8 6.2.1 Allmänt Både enligt nuvarande och föreslagen lydelse reglerar artikel 8 domsrättsgrunder för frågor som får tas upp i samband med ett yrkande om äktenskaps- eller hemskillnad, dvs. de accessoriska frågorna. Beträffande dessa frågor har kunnat konstateras att det inte i något nordiskt land längre är möjligt att få skadestånd på grund av äktenskapsskillnad. "Skadestånd" har därför strukits ur första stycket i artikel 8. I övrigt har de frågor som anges i den nuvarande lydelsen av artikeln aktualitet i varje fall i något nordiskt land. Under överläggningarna mellan de nordiska länderna diskuterades också om kvarsittanderätt i hemmet borde tillföras. Det kunde emellertid därvid konstateras att sådana frågor kunde intolkas under "frågor om tillfälligt hävande av sammanlevnaden", varför det saknas ett behov av att ange även dem uttryckligen i artikeltexten. Det har ansetts vara klart, vilket också har bekräftats i rättspraxis, att frågor om umgänge omfattas av artikel 8 i dess nuvarande lydelse. Med den föreslagna lydelsen av artikeln framgår det uttryckligen att behörigheten även avser frågor om barns boende och umgänge med barn. Av den föreslagna lydelsen i artikel 8 första och andra stycket framgår att en myndighet är behörig att ta upp frågor om vårdnad om barn, barns boende och umgänge med barn i samband med ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad. Det kan här anmärkas att det i och i inte är möjligt att anhängiggöra ett yrkande om barns boende separat. 6.2.2 Barn som omfattas av artikel 8 Behörigheten enligt den föreslagna lydelsen av artikel 8 omfattar endast makarnas gemensamma barn. Däremot avses inte barn till den ena maken från ett tidigare förhållande om inte barnet är adopterat av den andra maken. I sak motsvarar den nya lydelsen av artikel 8 i detta avseende II-förordningen. Det kan här anmärkas att med den föreslagna lydelsen av artikel 8 får behörigheten att pröva vårdnadsfrågor som rör barn som inte är makarnas gemensamma prövas enligt i respektive land gällande domsrättsregler. Detta innebär att avgöranden i sådana vårdnadsfrågor som faller utanför artikel 8 inte kommer att erkännas med stöd av artikel 22. I stället får Europarådskonvention tillämpas jämte i varje enskild stat gällande övriga erkännanderegler. Angående dessa regler se vidare nedan. 6.2.3 Behörighetsgrunder Som har angivits ovan skall enligt artikel 36.2 (c) i II-förordningen en revidering av behörighetsreglerna nordiska äktenskapskonvention i de frågor som omfattas av förordningen utformas "i linje med" vad som gäller enligt förordningen. Första stycket i artikel 8 i den nordiska konventionen i dess nuvarande lydelse reglerar myndighets behörighet att pröva de accessoriska frågorna. Stycket hör intimt ihop med konventionens artikel 7 som avser behörighet för äktenskapsmål där fråga är om hemskillnad eller äktenskapsskillnad. För att det skall finnas behörighet att pröva en accessorisk fråga enligt artikel 8 första stycket krävs att frågan framställs i samband med ett äktenskapsmål enligt artikel 7. Även för den föreslagna nya lydelsen av artikel 8 finns denna koppling till behörigheten enligt artikel 7. För att en revidering av artikel 8 skall vara "i linje med" II-förordningen måste således också behörighetsreglerna i artikel 7 vara "i linje med" förordningen. De ändringar som föreslås i artikel 7 uppfyller, som framgått av det föregående, detta krav. För att en ändring i artikel 8 nordiska äktenskapskonvention skall vara "i linje med" II-förordningen måste vidare förordningens särskilda behörighetsvillkor för frågor som rör barn beaktas. Till skillnad mot artikelns nuvarande lydelse förutsätts i den föreslagna lydelsen att barnet har hemvist i en nordisk stat. Detta har sin motsvarighet både i II-förordningen (artikel 3) och (artikel 10). Frågor om vårdnad, barns boende och umgänge med barn får tas upp i den stat där ett mål om hemskillnad eller äktenskapsskillnad är anhängigt mellan barnets föräldrar både när barnet har hemvist i den staten och när barnet har hemvist i en annan nordisk stat. I det senare fallet måste dock vissa villkor vara uppfyllda. Det krävs att barnet är makarnas gemensamma och att åtminstone en av makarna har vårdnaden om det. Vidare krävs att makarna har godtagit att frågan prövas i den stat där äktenskapsmålet prövas samt att frågans prövning i den staten är till barnets bästa. Om barnet förutom sina föräldrar har ytterligare vårdnadshavare bör, vid prövningen av om det är förenligt med barnets bästa att ta upp frågan, sådan vårdnadshavares inställning beaktas. De nämnda villkoren har utformats i nära anslutning till villkoren i II-förordningen och . Artikel 8 gäller för både domstolar och administrativa myndigheter och reglerar således även frågan om vilken stats socialnämnd (eller motsvarande) som är behörig att godkänna ett avtal som föräldrarna har ingått om vårdnaden, barnets boende eller umgänget. 6.2.4 Det föreslagna tredje stycket i artikel 8 avser situationer där ett barn olovligen har blivit bortfört till eller kvarhållet i en annan stat än den där det hade sitt hemvist vid tiden för det olovliga bortförandet eller kvarhållandet. Artikeln innebär att en myndighet i den stat där barnet befinner sig vid bedömningen av den egna behörigheten enligt första och andra styckena skall beakta om det föreligger ett olovligt bortförande eller kvarhållande enligt av om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn (artikel 3). Även om myndigheten anses vara behörig i enlighet med artikel 8 nordiska äktenskapskonvention, skall myndigheten avstå från att besluta i sak om rätten till vårdnaden till dess att det har bestämts att barnet inte skall återlämnas enligt eller med mindre en konventionsenlig ansökan har framställts inom en rimlig tid efter det att myndigheten underrättades om det olovliga bortförandet eller kvarhållandet (artikel 16). har tillträtts av alla de nordiska länderna. Tredje stycket i artikel 8 motsvarar artikel 4 i II-förordningen och har tagits med endast i klargörande syfte. 6.3 Artikel 8 andra stycket i nuvarande lydelse Andra stycket i artikel 8 i dess nuvarande lydelse nordiska äktenskapskonvention reglerar domsrätt för vårdnadsfrågor som väcks utan samband med en talan om äktenskapsskillnad. En förutsättning för regelns tillämplighet är att barnets föräldrar har varit gifta med varandra. Stycket anses omfatta även frågor om umgänge. Konventionen saknar helt regler för barn vars föräldrar inte är eller har varit gifta med varandra. Ett upphävande av nuvarande artikel 8 andra stycket bör ske eftersom regleringen nordiska äktenskapskonvention beträffande domsrätt för vårdnadsfrågor utan samband med äktenskapsmål inte tar någon hänsyn till barnets hemvist. En ytterligare fördel är att det för vårdnadsfrågor utan samband med äktenskapsmål efter ett upphävande av andra stycket i artikel 8 inte längre kommer att gälla olika domsrätts-, lagvals- och erkännanderegler beroende på om barnets föräldrar varit gifta med varandra eller inte. Ett upphävande får också till följd att konventionens lagvalsregel (artikel 9) och erkännanderegel (artikel 22) inte längre kommer att gälla för vårdnadsfrågor som prövas efter att föräldrarnas äktenskap har upplösts. I artikel 9 anges bl.a. att vid prövning av frågor som avses i artikel 8 tillämpas i varje stat där gällande lag. Enligt artikel 22 skall lagakraftvunnen dom eller administrativ myndighets beslut som meddelats i något nordiskt land enligt bl.a. artikel 8 erkännas i övriga nordiska länder utan stadfästelse. Frågor om domstols behörighet att pröva vårdnadsfrågor som väcks utan samband med en talan om äktenskapsskillnad och frågor om lagval för dessa vårdnadsfrågor kommer därför att regleras av i respektive land gällande autonoma internationella behörighets- och lagvalsregler enligt följande. : Danska domstolar är behöriga att pröva vårdnadsfrågor om svaranden har hemvist i eller om sökanden har hemvist i och antingen har bott där eller tidigare haft hemvist där. Vidare föreligger dansk domsrätt om sökanden är medborgare i och det visas att han på grund av sitt medborgarskap inte kan få frågan om vårdnad prövad i det land där han har hemvist. Slutligen är danska domstolar behöriga om båda parter är danska medborgare och svaranden inte motsätter sig att frågan prövas av dansk domstol (§ 448 c retsplejeloven). Vissa vårdnadsfrågor, såsom anmälan om avtal om gemensam vårdnad och avtal om överflyttande av vårdnad, handläggs av administrativa myndigheter (§§ 6, 9, 11, 14, 23 och 25 i lov om forældremyndighet og samvær). Behörighet föreligger vanligen om vårdnadshavaren bor eller uppehåller sig i (§§ 20-24 forældremyndighedsbekendtgørelsen). Även om det inte enligt dessa regler föreligger behörighet kan Civilretsdirektoratet bemyndiga en särskild myndighet att behandla ärendet om det finns stark anknytning till (§ 32 forældremyndighedsbekendtgørelsen). Dansk lag tillämpas på vårdnadsfrågorna. : Finsk domsrätt för vårdnadsfrågor utan samband med äktenskapsmål är reglerad i lag. De aktuella reglerna finns i 19 och 20 §§ lagen angående vårdnad om barn och umgängesrätt (361/1983). Enligt huvudregeln är en finsk domstol behörig i vårdnadsmål, om barnet är bosatt i . Om barnet inte är bosatt i när ett vårdnads- eller umgängesrättsärende anhängiggörs föreligger finsk domsrätt om barnet då vistas i landet eller om det annars kan anses motiverat att saken prövas där. Barnet måste då antingen ha varit bosatt i året innan ärendet blev anhängiggjort eller, med hänsyn till alla på saken inverkande omständigheter, ha någon nära anknytning till . Finsk lag tillämpas i vårdnadsmål (22 § lagen angående vårdnad om barn och umgängesrätt). : Regler om isländsk domsrätt i mål om föräldramyndighet finns i børnelovens § 56 (lov nr. 20/1992). Enligt nämnda § har en isländsk domstol behörighet att pröva en sak om svaranden har hemvist i , om barnet har hemvist i eller om käranden är isländsk medborgare och det har blivit fastslaget att denne på grund av medborgarskapet inte kan föra sin talan i det land där han eller hon är bosatt eller där svaranden eller barnet är bosatt. Om båda föräldrarna är isländska medborgare och svaranden inte motsätter sig att saken prövas i föreligger också behörighet för en isländsk domstol. Därutöver har en isländsk domstol vid vissa speciella förhållanden rätt att förordna om interimistiska åtgärder rörande föräldramyndighet om svaranden eller barnet uppehåller sig i landet. I är frågan om vilket lands lag som skall tillämpas inte lagreglerad. Som huvudregel gäller dock att isländsk lag tillämpas. : Norska myndigheter har jurisdiktion i frågor om föräldraansvar, barnets boende och umgängesrätt med barn om svaranden är bosatt i , om barnet är bosatt i eller om frågan om föräldraansvaret eller umgängesrätten tidigare är avgjord i (64 § barneloven). Norsk lag tillämpas i vårdnadsmål (66 § barneloven). : Svensk domsrätt för vårdnadsfrågor utan samband med äktenskapsmål är inte lagreglerad. Enligt rättspraxis är svensk domstol behörig i vårdnadsmål om barnet har hemvist i . Svensk domstol har också ansetts vara behörig att pröva en talan om överflyttande av vårdnad även om barnet har hemvist utomlands under förutsättning att den svarande vårdnadshavaren har hemvist i . Det gäller i allt fall om en dom i saken meddelad i barnets hemvistland inte skulle erkännas eller vara verkställbar i . Om barnets föräldrar har gemensam vårdnad men enbart den kärande vårdnadshavaren har hemvist i saknas svensk domsrätt oavsett om en utländsk dom i saken skulle erkännas eller inte. Att den av föräldrarna som inte har vårdnaden om barnet har hemvist i har inte heller ensamt ansetts tillräckligt för att svensk domsrätt skall föreligga såvida det inte är fråga om en gemensam ansökan om att vårdnad om barn skall vara gemensam. Lagvalsfrågan i vårdnadsmål är inte lagreglerad. Rättsutvecklingen har rört sig i riktning mot att det är lagen i barnets hemvistland som skall tillämpas. I samtliga de nordiska länderna kommer frågan om erkännande av nordiska avgöranden i dessa frågor om vårdnad när det gäller barn som är att regleras av erkännandebestämmelserna Europarådskonvention. För äldre barn får tillämpas respektive lands autonoma internationella erkännanderegler enligt följande. I redogörelsen bortses från de fall då domstolarna prejudiciellt tillmätt ett utländskt avgörande betydelse. : Det finns inte etablerad rättspraxis för i vilken utsträckning utländska avgöranden erkänns i . : Nordiska och andra utländska vårdnadsavgöranden erkänns i (24 och 25 §§ lagen angående vårdnad om barn och umgängesrätt). Erkännandet förutsätter inte ett särskilt förfarande för erkännande. Det är dock möjligt att få det fastställt att vårdnadsavgörandet erkänns i . Fastställelsen meddelas av hovrätt. Om saken gäller verkställighet av ett utomnordiskt vårdnadsavgörande är en fastställelse obligatorisk och fastställelsen meddelas av hovrätt. : Utländska avgöranden erkänns inte i . : Utländska avgöranden erkänns inte i . : Utländska avgöranden erkänns inte utan stöd i lag (jfr NJA 1974 s. 629). Lagstöd finns för de avgöranden som omfattas av konventionen med av om erkännande och verkställighet av domar och skiljedomar. Det kan i sammanhanget anmärkas att verkställigheten av nordiska vårdnadsavgöranden utan samband med äktenskapsskillnadsmål garanteras genom i första hand nordiska domskonvention. I förhållande till gäller dock fortfarande nordiska domskonvention. 6.4 Föreslagen ändring av artikel 9 Artikel 9 reglerar vilket lands lag som skall tillämpas vid prövning av frågor som avses i artiklarna 7 och 8. I nuvarande lydelse av artikel 9 första stycket anges uttryckligen att frågor om bodelning och skadestånd alltid skall avgöras enligt den lag som enligt 3 § är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Som konstaterats ovan är det inte längre i något nordiskt land möjligt att få skadestånd på grund av äktenskapsskillnad. Av den anledningen föreslås att "skadestånd" stryks ur första stycket i artikel 8 (jämför avsnitt 6.2.1). Vid dessa förhållanden bör inte heller artikel 9 uppta "skadestånd". I den föreslagna lydelsen till artikel 9 har därför skadestånd utgått. I övrigt utgör föreslagna ändringar endast en minimal språklig modernisering av artikeln. 7 Förslag till ny artikel 8 a om litispendens I sin nuvarande lydelse innehåller inte nordiska äktenskapskonvention några uttryckliga regler om hur domstolarna skall förfara när mål om samma sak och mellan samma parter väcks vid domstolar i olika konventionsstater, s.k. litispendens. Den föreslagna lydelsen av artikel 7 innehåller, till skillnad mot artikeln i dess nuvarande lydelse, alternativa domsrättsgrunder. Det kan således i olika konventionsstater finnas behörighet för en myndighet att pröva en talan mellan samma parter om äktenskapsskillnad eller hemskillnad jämte i artikel 8 angivna accessoriska frågor. Samma yrkande mellan samma parter skulle därför kunna vara anhängiga vid en domstol i skilda fördragsslutande stater. För att motverka att talan angående samma sak mellan samma parter förs i flera länder och för att förhindra att det i de olika länderna avkunnas inbördes motstridiga domar som blir gällande i dessa länder föreslås nu uttryckliga bestämmelser om skyldighet för domstolarna att beakta en rättegång i annat nordiskt land. Den vanligaste lösningen för litispendens-problematiken är att domstolen i enlighet med gällande lagstiftning avvisar den talan som väckts . Nämnda lösning återfinns t.ex. i II-förordningens artikel 11 (se avsnitt 4.2). Även i de ensartade lagar som införts i de nordiska länderna som en följd av nordiska domskonvention finns en litispendensbestämmelse. I sak har den föreslagna nya artikeln 8 a nordiska äktenskapskonvention samma innebörd som artikel 11 i II-förordningen. Enligt första stycket i föreslagna artikel 8 a gäller att om en fråga enligt artikel 7 eller 8 väcks vid behörig myndighet i olika fördragsslutande stater mellan samma parter, skall den myndighet vid vilken frågan väckts senare självmant avvisa frågan till förmån för den andra myndigheten. Detta innebär att talan skall avvisas när det har fastställts att den myndighet vid vilken talan väckts först är behörig. Om ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad enligt artikel 7 och ett eventuellt accessoriskt yrkande enligt artikel 8 är anhängigt vid behörig myndighet i en fördragsslutande stat, förhindrar detta enligt föreslagna artikel 8 a att samma fråga som senare väcks mellan samma parter prövas vid myndighet i en annan fördragsslutande stat. Såsom artikeln formulerats innebär den att en pågående handläggning av en accessorisk fråga om t.ex. vårdnad om barn också förhindrar att en självständig talan upptas vid annan domstol rörande samma fråga. Artikeln reglerar emellertid inte den situationen att en självständig talan om vårdnad är väckt när en accessorisk vårdnadsfråga anhängiggörs. I en sådan situation kan det dock finnas andra litispendensregler som förhindrar ett upptagande av den accessoriska frågan. I andra stycket av den föreslagna artikel 8 a jämställs en fråga om hemskillnad med en fråga om äktenskapsskillnad när det gäller litispendens. Det innebär att ett redan anhängigt yrkande om hemskillnad eller äkenskapsskillnad förhindrar att ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad tas upp till prövning i en annan fördragsslutande stat. Möjligheten för en av makarna att effektivt blockera en skillnadssituation med en ansökan om hemskillnad torde vara marginell, eftersom hemskillnadstiden kan tillgodoräknas som betänketid i samband med prövning av ett yrkande om äktenskapsskillnad i en stat utan hemskillnadsinstitut. 8 Erkännande och verkställighet 8.1 Erkännande av dom enligt nordiska äktenskapskonvention Frågan om fortsatt tillämpning av gällande internordiska bestämmelser om erkännande och verkställighet nämns inte uttryckligen i II-förordningen i anslutning till det nordiska undantaget i artikel 36.2. Erkännandefrågan är dock inkluderad i undantaget såsom en del av äktenskapskonvention. I nämnda artikel 36.2 stycke (c) föreskrivs att bestämmelserna om domstols behörighet i varje framtida överenskommelse mellan de medlemsstater som avgett den i artikelns stycke (a) avsedda förklaringen, och som gäller de frågor som regleras i II-förordningen, skall vara i linje med II-förordningens behörighetsregler. II-förordningen innehåller således inte någon regel om att bestämmelserna om erkännande nordiska äktenskapskonvention skall vara i linje med motsvarande bestämmelse i II-förordningen.