prop · GO0392 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:92 7 kap. Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslår regeringen ändringar i bestämmelserna i 7 kap. . Det föreslås en uttrycklig bestämmelse om vilka åklagare som är allmänna åklagare. Av den bestämmelsen följer också vissa förändringar när det gäller titulaturen inom åklagarväsendet. Samlingsbegreppen distriktsåklagare och statsåklagare utmönstras ur . Dessutom föreslås att den nuvarande biträdande riksåklagaren skall vara allmän åklagare. Även i fortsättningen skall det finnas biträdande åklagare och extra åklagare inom åklagarväsendet. Det föreslås inga sakliga ändringar när det gäller riksåklagarens och de nuvarande statsåklagarnas rätt att överta uppgifter som skall utföras av lägre åklagare. Överprövningsförfarandet föreslås inte författningsregleras. När det gäller bestämmelserna om allmänna åklagares behörighet innebär förslaget en anpassning till åklagar- och domstolsorganisationen. Det föreslås en utvidgning av bestämmelsen om jäv mot åklagare på så sätt att den också skall gälla vid fullgörandet av andra åklagaruppgifter än åtgärder eller beslut enligt . Nuvarande bestämmelse om jäv mot polismyndighet och polisman ändras till att gälla anställda inom polisväsendet som har att vidta åtgärd eller fatta beslut enligt . Förslagen föranleder redaktionella ändringar i 48 kap. 14 §. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Förslag till lag om ändring i 4 3 Ärendet och dess beredning 9 4 Behovet av att modernisera bestämmelserna i 7 kap. 9 4.1 Utgångspunkter 9 4.2 Nuvarande reglering och organisation 10 5 Överväganden och förslag 11 5.1 Allmänna åklagare, biträdande åklagare och extra åklagare 11 5.2 Överprövning av åklagarbeslut m.m. 15 5.3 Behörighetsregler 18 5.4 Frågor om jäv mot åklagare och anställda inom polisväsendet 19 5.5 Anställningsfrågor 22 6 Kostnader 23 7 Författningskommentar 23 Bilaga 1 Riksåklagarens författningsförslag 26 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 31 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 32 Bilaga 4 Lagrådets yttrande 37 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 38 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar förslag till lag om ändring i . 2 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att rubriken till 7 kap. skall ha följande lydelse, dels att 7 kap. 1-6, 8 och 9 §§ samt 48 kap. 14 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 7 kap. 7 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 kap. Om åklagare och polismyndighet åklagare och om jäv mot anställda inom polisväsendet 1 §1 Allmänna åklagare äro: 1. riksåklagaren; 2. statsåklagare; samt 3. distriktsåklagare. Hos allmän åklagare må finnas biträdande åklagare. Instruktioner för åklagarna utfärdas av regeringen. Allmänna åklagare är: - riksåklagaren och vice riksåklagaren, - överåklagare och vice överåklagare, samt - chefsåklagare, vice chefsåklagare och kammaråklagare. Närmare bestämmelser om åklagarväsendet meddelas av regeringen. 2 §2 Riksåklagaren är under regeringen högste åklagare och har i denna egenskap ansvaret för och ledningen av åklagarväsendet i riket. Riksåklagaren är under regeringen högste åklagare och har ansvaret för och ledningen av åklagarväsendet. Vice riksåklagaren är riksåklagarens ställföreträdare. I övrigt får vice riksåklagaren i den omfattning som riksåklagaren bestämmer utföra de åklagaruppgifter som riksåklagaren får utföra. Under riksåklagaren hava statsåklagarna, envar inom sitt verksamhetsområde, ansvaret för och ledningen av åklagarväsendet. Under riksåklagaren har de överåklagare som är myndighetschefer inom åklagarväsendet ansvaret för och ledningen av åklagarverksamheten. 3§3 Riksåklagare och statsåklagare utnämnas av regeringen. Om tillsättning av andra åklagare meddelas föreskrifter i de för dem gällande instruktionerna. Riksåklagaren och vice riksåklagaren anställs med fullmakt genom beslut av regeringen. 4§4 Allmän åklagare vid underrätt och hovrätt är statsåklagare eller distriktsåklagare. Riksåklagaren är dock allmän åklagare vid hovrätt i mål som avses i 2 kap. 2 § första stycket. Allmän åklagare vid högsta domstolen är riksåklagaren. Har talan till högsta domstolen fullföljts allenast av enskild part, må åklagartalan där, efter riksåklagarens förordnande, föras av lägre åklagare. Närmare bestämmelser om fördelningen av uppgifterna mellan åklagarna meddelas i de för dem gällande instruktionerna. Allmänna åklagare utför åklagaruppgifter i tingsrätt och hovrätt. Endast riksåklagaren är emellertid allmän åklagare i hovrätt i mål som avses i 2 kap. 2 § första stycket. Riksåklagaren är allmän åklagare i . Om ett mål har överklagats till endast av enskild part, får även en annan allmän åklagare föra talan där, efter förordnande av riksåklagaren. 5§5 Riksåklagaren och statsåklagare får överta uppgifter som tillkommer lägre åklagare. Riksåklagaren och, i den omfattning regeringen bestämmer, statsåklagare får förordna extra åklagare att föra talan vid underrätt eller hovrätt. Riksåklagaren får vidare förordna extra åklagare att föra talan vid högsta domstolen, om talan fullföljts endast av enskild part. Biträdande åklagare må i den omfattning, som bestämmes i instruktion, utföra uppgift, som tillkommer åklagare, hos vilken han är anställd. Väckande eller Riksåklagaren, överåklagare som är myndighetschefer inom åklagarväsendet och vice överåklagare till dessa överåklagare får överta uppgifter som skall utföras av lägre åklagare. fullföljande av åtal i högsta domstolen må dock ej beslutas av annan än riksåklagaren 6§6 Föreligger för allmän åklagare beträffande visst brott omständighet, som skulle utgöra jäv mot domare, må han ej taga befattning med förundersökning eller åtal för brottet. Jäv må ej grundas å åtgärd, som åklagaren vidtagit å tjänstens vägnar, eller gärning, som förövats mot honom i eller för hans tjänst. Om det för åklagare beträffande visst brott finns omständighet som skulle utgöra jäv mot domare, får han eller hon inte ta befattning med förundersökning, åtal för brottet eller annan åtgärd enligt denna balk. Detsamma gäller vid fullgörandet av andra åklagaruppgifter. Jäv får inte grundas på åtgärd som en åklagare har vidtagit på tjänstens vägnar, eller gärning som förövats mot honom eller henne i eller för hans eller hennes tjänst. Ehuru åklagare är jävig, äge han vidtaga åtgärd, som ej utan fara kan uppskjutas. Även om en åklagare är jävig, får han eller hon vidta åtgärder som inte utan fara kan uppskjutas. Fråga om jäv mot åklagare prövas av hans närmaste förman; jäv mot riksåklagaren prövas av honom. En fråga om jäv mot åklagare prövas av den överåklagare som är chef för den myndighet där åklagaruppgiften fullgörs. Riksåklagaren prövar dock jäv mot vice riksåklagaren och andra åklagare som finns vid Riksåklagaren, överåklagare och vice överåklagare. Jäv mot riksåklagaren prövas av honom eller henne. Inom åklagarväsendet får det finnas biträdande åklagare. Dessa åklagare får i den omfattning som regeringen bestämmer utföra uppgifter som skall utföras av allmän åklagare. Väckande eller fullföljande av åtal i får dock inte beslutas av någon annan än riksåklagaren. Riksåklagaren och, i den omfattning regeringen bestämmer, överåklagare som är myndighetschefer inom åklagarväsendet får förordna extra åklagare att utföra uppgifter som skall utföras av annan allmän åklagare än riksåklagaren eller vice riksåklagaren. Riksåklagaren får också förordna extra åklagare att utföra talan i , om ett mål har överklagats endast av enskild part. 8§8 Om särskilda åklagare gälle vad om dem är stadgat. Ej må annan särskild åklagare än justitiekanslern eller justitieombudsman besluta, att åtal skall väckas eller fullföljas i högsta domstolen. För särskilda åklagare gäller vad som är föreskrivet för dem. Ingen annan särskild åklagare än justitiekanslern eller en justitieombudsman får besluta att åtal skall väckas eller fullföljas i . 9§9 Vad i 6 § är stadgat om allmän åklagare äge motsvarande tillämpning beträffande polismyndighet, så ock beträffande polisman, som har att vidtaga åtgärd eller meddela beslut enligt denna balk, varvid dock fråga om jäv prövas av polismyndigheten. Vad som anges i 6 § om åklagare tillämpas även när det gäller anställda inom polisväsendet som har att vidta åtgärd eller meddela beslut enligt denna balk. En fråga om jäv prövas av polismyndigheten. 48 kap. 14§10 Regeringen äger meddela föreskrifter om det högsta belopp, till vilket ordningsbot får bestämmas, och om andra begränsningar för användningen av föreläggande av ordningsbot. Riksåklagaren företager i samråd med urval av de brott, för vilka ordningsbot skall bestämmas. Riksåklagaren bestämmer för olika brott de belopp som skola upptagas såsom ordningsbot. Därvid anges även grunder för beräkning av gemensam ordningsbot för flera brott. Om särskilda skäl föreligga, äger riksåklagaren uppdraga åt statsåklagare att i fråga om vissa brott bestämma beloppet för ordningsbot. Regeringen får meddela föreskrifter om det högsta belopp, till vilket ordningsbot får bestämmas, och om andra begränsningar för användningen av föreläggande av ordningsbot. Riksåklagaren väljer, i samråd med , ut de brott för vilka ordningsbot skall bestämmas. Riksåklagaren bestämmer för olika brott ordningsbotens belopp. Därvid anges även grunder för beräkning av gemensam ordningsbot för flera brott. Om det finns särskilda skäl får riksåklagaren uppdra åt överåklagare som är myndighetschef inom åklagarväsendet att i fråga om vissa brott bestämma ordningsbotens belopp. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Regeringen gav Riksåklagaren i uppdrag att göra en översyn av 7 kap. och att utarbeta en promemoria med förslag till ny lydelse av kapitlet. Riksåklagaren redovisade sin promemoria En översyn av 7 kap. rättegångbalken. Promemorian har remissbehandlats. Riksåklagarens författningsförslag finns i bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr Ju2000/2293/PÅ). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det förslag till lag om ändring i som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Regeringen har följt Lagrådets yttrande. Därutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts. 4 Behovet av att modernisera bestämmelserna i 7 kap. 4.1 Utgångspunkter De grundläggande bestämmelserna i 7 kap. om åklagare och polismyndighet har endast ändrats i mindre omfattning under trots att åklagarväsendet har reformerats . Den ursprungliga systematiken har behållits vilket medfört att flera av bestämmelserna inte längre passar för åklagarväsendet. Därför finns det ett påtagligt behov av att modernisera bestämmelserna såväl i sakligt som i språkligt hänseende. En genomgripande förändring av åklagarväsendet skedde i samband med förstatligandet . Lands- och stadsfiskalernas uppgift som åklagare skildes då från uppgifterna som polischef och utmätningsman. ändrades åklagarväsendets regionala organisation genom att 21 länsåklagarmyndigheter sammanslogs till 13 regionåklagarmyndigheter. inrättades en särskild statsåklagarmyndighet för speciella mål. Regionerna var indelade i 83 åklagardistrikt med en lokal åklagarmyndighet i varje distrikt (prop. 1982/83:158). En annan och mer genomgripande reform som genomfördes innebar att antalet åklagarmyndigheter blev betydligt färre (prop. 1995/96:110, bet. 1995/96:JuU13). Då infördes också en ny ansvars- och uppgiftsfördelning som innebar en renodling av ledningsfunktioner och brottsbeivrande verksamhet. inrättades som en åklagarmyndighet inom åklagarväsendet för bekämpning av ekonomisk brottslighet. skiljer sig från andra åklagarmyndigheter genom att dess uppgifter är funktionellt bestämda. Vid myndigheten tjänstgör åklagare, poliser, ekonomer, andra experter och administratörer. Poliserna vid är anställda av polisväsendet och inkommenderade för tjänstgöring vid myndigheten. Åklagarväsendet har kontinuerligt utvecklat verksamheten för att kunna möta de krav som ställs på en modern organisation inom rättsväsendet. Brottsutvecklingen i samhället har medfört att det ställs höga krav på åklagarna när det gäller kompetens, skicklighet och effektivitet. Det har blivit en vanlig åklagaruppgift att bekämpa allt mer kvalificerad brottslighet. Det förekommer att kriminaliteten är organiserad och har internationella inslag. har det internationella rättsliga samarbetet utvecklats avsevärt, särskilt inom den Europeiska unionen. Mot denna bakgrund har åklagarväsendet gått mot en ökad specialisering och det finns numera ett stort antal åklagare med specialistkompetens på de kriminalpolitiskt prioriterade områdena. 4.2 Nuvarande reglering och organisation 7 kap. innehåller de grundläggande reglerna för åklagarverksamheten. Där finns bestämmelser om vilka åklagare som företräder det allmänna i brottmålsprocessen, om de allmänna åklagarnas behörighet samt om jäv mot åklagare och polismyndighet eller polisman. Det finns också regler om särskilda åklagare. Förhållandet mellan allmänna och särskilda åklagare har nära samband med bestämmelserna i 20 kap. . Allmänna åklagare har enligt 20 kap. 2 § rätt att väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal, om inte annat är föreskrivet. Under allmänt åtal hör enligt 20 kap. 3 § alla brott som inte är uttryckligen undantagna från sådant åtal. Särskilda åklagares rätt att väcka åtal för brott under allmänt åtal måste enligt 20 kap. 2 § härledas ur någon bestämmelse som ger dem åtalsrätt. Sådana bestämmelser finns bl.a. i regeringsformen och i instruktionerna för ombudsmän och Justitiekanslern. Till åklagarnas allra viktigaste arbetsuppgifter hör att vara förundersökningsledare i brottmål i de fall där saken inte är av enkel beskaffenhet (23 kap. 3 § första stycket ). För att kunna genomföra brottsutredningar får åklagare begära hjälp av polismyndighet. En brottmålsprocess inleds vanligtvis genom att en åklagare väcker åtal mot en brottsmisstänkt person. I domstolsprocessen är åklagaren den tilltalades motpart. Åklagare företräder det allmänna även i andra processer än i brottmålsprocesser, t.ex. i mål om förverkande till det allmänna eller om annan särskild rättsverkan av brott enligt lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. och vid bevistalan enligt lagen (1964:167) om unga lagöverträdare. En annan vanlig åklagaruppgift är att pröva frågor om besöksförbud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud. Åklagarna delas in i funktionerna allmänna åklagare, biträdande åklagare och extra åklagare. Av 7 kap. 1 § framgår att riksåklagaren, statsåklagare och distriktsåklagare är allmänna åklagare. Den indelningen har sin grund i det tidigare treinstanssystemet inom åklagarväsendet. åklagarreform är åklagarväsendet, under Riksåklagaren, regionalt indelat i åklagardistrikt med en åklagarmyndighet i varje distrikt. På lokal nivå finns det åklagarkamrar. Vilka som är biträdande åklagare och extra åklagare beskrivs i avsnitt 5.1. Enligt 7 kap. 2 § är riksåklagaren högste allmänne åklagare under regeringen och har ansvaret för och ledningen av åklagarväsendet i landet. bestämmelser om riksåklagaren reglerar riksåklagarens processuella roll och hans funktion som högste åklagare. Riksåklagaren är central förvaltningsmyndighet för åklagarväsendet och bestämmelser om den verksamheten finns i förordningen (1989:847) med instruktion för Riksåklagaren. Vid åklagarmyndigheterna finns det enligt 5 § åklagarförordningen (1996:205) överåklagare, chefsåklagare och kammaråklagare. Det får också enligt samma bestämmelse finnas biträdande överåklagare, statsåklagare, biträdande chefsåklagare, assistentåklagare och extra åklagare samt åklagaraspiranter vid åklagarmyndigheterna. Enligt 4 § åklagarförordningen är överåklagarna och de biträdande överåklagarna samt de statsåklagare som inte tjänstgör vid en åklagarkammare statsåklagare enligt 7 kap. 1 § . Alla åklagare med benämningen statsåklagare tjänstgör dock numera vid åklagarkamrar. Distriktsåklagare enligt samma bestämmelse är chefsåklagarna, de biträdande chefsåklagarna och kammaråklagarna samt de statsåklagare som tjänstgör vid en åklagarkammare. Åklagarväsendets organisation i övrigt består av åklagarmyndigheterna i , , , , och , var och en under ledning av en överåklagare. Vid fem av dessa myndigheter finns biträdande överåklagare. Vid åklagarmyndigheterna finns sammanlagt 38 åklagarkamrar, där i princip all brottsbeivrande verksamhet bedrivs. Chefsåklagarna leder den operativa åklagarverksamheten vid åklagarkamrarna. Dessutom finns det biträdande chefsåklagare. Chef för är en generaldirektör, som vid handläggning av åklagarfrågor har ställning som överåklagare. Vid myndigheten finns tre avdelningar. Dessa leds av avdelningschefer, som vid handläggning av åklagarfrågor har ställning som biträdande överåklagare (8 och 10 §§ förordningen [1997:898] med instruktion för ). 5 Överväganden och förslag 5.1 Allmänna åklagare, biträdande åklagare och extra åklagare förslag: Allmänna åklagare skall vara riksåklagaren, vice riksåklagaren, överåklagare, vice överåklagare, chefsåklagare, vice chefsåklagare och kammaråklagare. Vilka som är allmänna åklagare skall framgå av lag. Även i fortsättningen skall det finnas biträdande åklagare och extra åklagare inom åklagarväsendet. Riksåklagarens förslag: Riksåklagaren har föreslagit att det i 7 kap. 1 § skall anges vilka åklagare som är allmänna åklagare, nämligen riksåklagaren, biträdande riksåklagaren, överåklagarna, de biträdande överåklagarna, statsåklagarna (inklusive de nuvarande biträdande chefsåklagarna) och kammaråklagarna. Dessutom föreslår Riksåklagaren en särskild bestämmelse om att den biträdande riksåklagaren är riksåklagarens ställföreträdare och får utföra samma åklagaruppgifter som riksåklagaren. Vid sidan om de allmänna åklagarna får det finnas biträdande åklagare och extra åklagare. Assistentåklagare bör få benämningen biträdande kammaråklagare. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot Riksåklagarens förslag. ombudsmän () anför att det är en allmänt tillämpad princip vid regleringen av den svenska förvaltningens organisation att befattningshavarnas tjänstebenämningar i minsta möjliga utsträckning skall läggas fast i lag. Med hänsyn till den begreppsförvirring som råder i fråga om uttrycket statsåklagare är det naturligt att detta utmönstras ur . Det är angeläget att de missvisande tjänstebenämningarna biträdande överåklagare och biträdande chefsåklagare kan ersättas med andra titlar utan att det krävs lagändring för det. Om biträdande riksåklagaren skall vara allmän åklagare enligt Riksåklagarens förslag överger man principen om en enda allmän åklagare på den högsta nivån inom åklagarväsendet och skapar befattningar för två allmänna åklagare, som i åklagaruppgiften är fristående från varandra. JO avstyrker bestämt att Riksåklagarens förslag i den delen läggs till grund för lagstiftning. anser att riksåklagarens och den biträdande riksåklagarens ställning bör anges i . Därutöver torde det vara tillräckligt att i balken ange att allmän åklagare är den som fullgör uppgift som åklagare inom åklagarväsendet. Det finns inte anledning att ändra de allmänna åklagarnas tjänstebenämningar. Att biträdande chefsåklagare skall benämnas statsåklagare är olämpligt. Från allmänhetens perspektiv kan det vara viktigt att anställningsbenämningen visar vem som är ställföreträdande chef. anser att närmare detaljer om bl.a. åklagarväsendets organisation och titulatur hör hemma i åklagarförordningen. Med hänsyn till den nuvarande åklagarorganisationen bör bestämmelserna utformas så att det inte är åklagare utan åklagarmyndighet som är part enligt . Vidare ifrågasätts det lämpliga i att det av titeln inte längre skall framgå vem som är biträdande chefsåklagare. Härtill kommer risken för oklarhet när en tidigare beteckning används med i vart fall delvis annan innebörd. anser att ordet "biträdande" inte bör ingå i tjänstebenämningen för en åklagare om denne inte är biträdande åklagare i mening. På så sätt undviks begreppsförvirring. anser att det av 7 kap. klart bör framgå att det finns en tjänst som kammarchefs ställföreträdare. ST-Åklagarväsende anser att det är viktigt att peka ut en biträdande chef på varje åklagarkammare och vill därför att benämningen biträdande chefsåklagare finns kvar. Tjänste- benämningen statsåklagare är en utmärkt titel för specialiståklagarna. Skälen för regeringens förslag Allmänna åklagare intar en självständig ställning inom rättsväsendet och har getts långtgående befogenheter bl.a. när det gäller att besluta om olika straffprocessuella tvångsmedel, t.ex. anhållande, husrannsakan och beslag. Dessutom har åklagare enligt bestämmelser i 48 kap. befogenhet att förelägga bötesstraff och villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter genom strafföreläggande. Den enskilde åklagaren har i flera avseenden samma självständiga ställning som en ordinarie domare. Rättegångsförfarandet är så uppbyggt att det är åklagaren och inte den åklagarmyndighet där han är anställd som företräder det allmänna i domstolsprocessen (se Fitger, 1, 7:3). har anfört att bestämmelserna bör utformas så att det inte är en åklagare utan en åklagarmyndighet som är part enligt . Regeringen anser att det tillgängliga underlaget inte medger några närmare överväganden i dessa delar. Enligt 11 kap. 4 § regeringsformen skall bestämmelser om domstolarnas rättsskipningsuppgifter, huvuddragen av domstolarnas organisation och om rättegången finnas i lag. Allmänna åklagare intar en central och självständig roll såväl under förundersökningen som under brottmålsrättegången. Från medborgarsynpunkt är det därför av stor betydelse att det av lag framgår vilka åklagare som är allmänna åklagare. I 1-3 kap. anges också de ordinarie domarnas anställningsbenämningar. Mot denna bakgrund bedömer regeringen i likhet med Riksåklagaren att det i bör anges vilka benämningar de allmänna åklagarna har. När det gäller benämningarna på de allmänna åklagarna anser regeringen att det finns goda skäl att göra vissa förändringar. Eftersom de biträdande överåklagarna och biträdande chefsåklagarna är allmänna åklagare och inte biträdande åklagare enligt är deras titlar missvisande i förhållande till deras åklagarfunktion. Med hänsyn till att de biträdande överåklagarna och biträdande chefsåklagarna är ställföreträdare till överåklagare respektive chefsåklagare och biträder dem i deras arbetsuppgifter, utöver sina vanliga åklagaruppgifter, är det enligt regeringens uppfattning angeläget att detta framgår av deras titlar. Mot denna bakgrund anser regeringen att titlarna biträdande överåklagare och biträdande chefsåklagare bör ersättas med de mera ändamålsenliga titlarna vice överåklagare respektive vice chefsåklagare. Befattningen biträdande riksåklagare tillkom i samband med förstatligandet av åklagarväsendet. Den biträdande riksåklagaren anges inte i . Enligt 7 kap. 1 § är riksåklagaren allmän åklagare. I samma bestämmelse anges att regeringen får utfärda instruktioner för åklagarna. Enligt 4 § förordningen (1989:847) med instruktion för Riksåklagaren är den biträdande riksåklagaren riksåklagarens ställföreträdare och får i den omfattning som riksåklagaren bestämmer utföra de åklagaruppgifter som riksåklagaren får utföra. Enligt samma bestämmelse skall arbetsfördelningen mellan riksåklagaren och den biträdande riksåklagaren framgå av arbetsordningen för Riksåklagaren. I arbetsordningen, som gäller från , anges att den biträdande riksåklagaren är riksåklagarens ställföreträdare och utövar i denna egenskap de befogenheter som anges i 23 § verksförordningen (1995:1322). I övrigt skall den biträdande riksåklagaren ägna särskild uppmärksamhet åt den operativa åklagarverksamheten inom åklagarväsendet.