prop · GO0356 · 2001-01-01 00:00:00 — De skäl som regeringen har anfört ovan beträffande bibehållande av specialiseringen för domarnas del gäller i hög grad också i fråga om nämndemän. Den särskilda erfarenhet beträffande kriminella ungdomars särskilda problem m.m. som kan krävas för att avgöra frågor i ungdomsmål gäller också för nämndemännen. Fördelarna med personkontinuitet, dvs. att den unge om han återkommer efter att ha begått nya brott möter samma person, gäller även för nämndemännen. Regeringen anser därför att särskilda nämndemän även fortsättningsvis skall döma i ungdomsmålen. Sammanfattningsvis föreslår regeringen således att kravet på att det skall vara särskilt lämpade domare och nämndemän som handlägger ungdomsmål ersätts med en bestämmelse om att de lagfarna domare och nämndemän som handlägger sådana mål skall vara särskilt utsedda för uppgiften. Regeringens förslag innebär att handläggningen fortfarande kommer att vara koncentrerad till vissa domare och nämndemän och speciallottas på särskilda rotlar. 7.4.2 medverkan Regeringens förslag: skall underrättas om tidpunkten för huvudförhandlingen i de fall socialnämnden har lämnat eller skall lämna yttrande över den tilltalade. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens med det undantaget att underrättelseskyldigheten enligt utredningens förslag endast åligger tingsrätten. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i denna del är positiva till utredningens förslag. har vidare ifrågasatt om inte den föreslagna underrättelseskyldigheten även skall åligga hovrätten, i vart fall i de mål som hovrätten själv begärt in ett yttrande från socialnämnden. Skälen för regeringens förslag: Det finns inte någon reglering rörande medverkan under huvudförhandlingen. Enligt utredningens enkätsvar från främst tingsrätterna och framgår att det är ovanligt att företrädare för medverkar vid huvudförhandlingen. har nästan samtliga tingsrätter svarat att det finns fördelar med att någon från är närvarande. Det har framförts att närvaron ger möjlighet att få ett yttrande kompletterat och få fler upplysningar om den unges förhållanden. Annat som har påpekats från tingsrätterna är att domstolen närmare kan få veta vad den föreslagna vården kommer att innebära, att vården snabbt kan komma i gång och att den unge på ett bättre sätt inser allvaret i situationen. Från samtliga berörda myndigheter och från advokater har i enkät- svaren framförts att medverkan under huvudförhand- lingen bör öka. Regeringen instämmer i synpunkterna att det finns många fördelar med att en företrädare för medverkar under huvudförhandlingen i de fall socialnämnden har lämnat yttrande. Framför allt kan det ge domstolen ett bättre underlag i påföljdsfrågan. Även för arbete kan medverkan vid huvudförhandlingen vara värdefull. medverkan bör därför utökas i de fall nämnden har lämnat eller skall lämna yttrande. medverkan vid rättegången bör främjas genom att domstolen underrättar socialnämnden om tidpunkten för huvudförhandlingen. Eftersom möjligheter att närvara är varierande beroende på lokala förhållanden, är det olämpligt med en bestämmelse om kallelse till huvudförhandling. Utredningen föreslår att underrättelseskyldigheten endast skall gälla för tingsrätt. Regeringen delar uppfattning att de fördelar som följer av medverkan i underrätt gör sig gällande även i överrätt. Underrättelseskyldigheten bör därför gälla såväl hovrätten som tingsrätten. Det kan påpekas att det kan vara lämpligt med underhandskontakter för att få till stånd en medverkan i de fall det anses särskilt angeläget. medverkan är framför allt viktig under den del av huvudförhandlingen som behandlar den unges personliga förhållanden. För att på bästa sätt ta tillvara resurser är det lämpligt att, åtminstone i de fall en huvudförhandling kan förväntas ta , i underrättelsen till försöka ange vid vilken tid under förhandlingen den unges personliga förhållanden skall behandlas. Underrättelse bör ske även i de fall i sitt yttrande har anfört att vård enligt inte kan komma i fråga. 7.5 Offentlig försvarare förslag: En misstänkt som inte har fyllt skall ha rätt till offentlig försvarare, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. När offentlig försvarare skall utses, skall undersökningsledaren anmäla det till rätten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag med undantag av undersökningsledarens anmälningsskyldighet, som inte har berörts av utredningen. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i denna del är positiva till utredningens förslag. och Riksåklagaren har vidare förordat en justering av den föreslagna lagtexten, så att det av lagtexten närmare framgår när ett förordnande kan underlåtas. Skälen för regeringens förslag: Enligt 24 § LUL skall en offentlig försvarare förordnas för en tilltalad som inte har fyllt , om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse genom ungdomsmålsreform. lagändring var enligt motiven (prop. 1994/95:12 s. 94) föranledd bl.a. av att tillträtt FN:s konvention om barnens rättigheter och att för övervakning av barnets rättigheter enligt kritiserat den då gällande bestämmelsen om offentlig försvarare i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Man borde enligt kommittén se till att offentlig försvarare alltid förordnades då ett barn misstänktes ha begått ett brott. Enligt konventionens artikel 40 punkten 2 skall särskilt säkerställas att inget barn skall misstänkas eller åtalas för eller befinnas skyldigt att ha begått brott på grund av en handling eller underlåtenhet som inte var förbjuden enligt nationell eller internationell rätt då den begicks. Varje barn som misstänks eller åtalas för att ha begått brott skall vidare ha vissa särskilt uppräknade garantier. Det gäller bl.a. att barnet och direkt skall underrättas om anklagelserna mot sig och få juridiskt biträde eller annan lämplig hjälp vid förberedelse och framläggande av sitt försvar. Vidare skall barnet få saken avgjord utan dröjsmål av en behörig, oberoende och opartisk myndighet eller rättsskipande organ i en opartisk förhandling enligt lag i närvaro av juridiskt eller annat lämpligt biträde och, såvida det inte anses strida mot barnets bästa, barnets föräldrar eller vårdnadshavare. Enligt ordalydelsen gäller 24 § LUL endast den som är tilltalad. I motiven till ändring uttalades att, för det fall åtal inte väcks, regleringen enligt torde utgöra tillräckliga garantier för att personer får offentlig försvarare när det behövs (prop. 1994/95:12 s. 94). , som hade i uppdrag att göra en översyn av svensk lagstiftning och praxis i förhållande till , ansåg att det inte är förenligt med konventionens bestämmelser att det finns en skillnad i förutsättningarna för att ha rätt till offentlig försvarare beroende på var i den rättsliga processen den unge befinner sig (SOU 1997:116 s. 484). Utredningen har mot bakgrunden av enkätsvaren ifrågasatt om behovet av offentlig försvarare under förundersökningen för den som inte har fyllt tillgodoses genom reglerna i . Med hänsyn härtill, till de uttalanden som gjorts av för övervakning av barnets rättigheter samt ställningstagande finns det skäl att ändra bestämmelsen i 24 § LUL så att rätten till offentlig försvarare enligt denna paragraf även gäller misstänkta under . Rätten till offentlig försvarare för en misstänkt under är enligt regeringens förslag inte absolut. Riksåklagaren har uttryckt farhågor för att den föreslagna bestämmelsen kan leda till att offentlig försvarare kommer att förordnas i ett stort antal förundersökningar som inte kommer att leda till åtal. Riksåklagaren menar att regeln därför bör knyta an till brottets svårhetsgrad. Enligt regeringens mening bör mot bakgrund av innehållet i någon sådan begränsning inte göras. I likhet med vad som gäller för tilltalade under bör dock offentlig försvarare normalt inte förordnas i de fall där man klart kan säga att den misstänkte inte har behov av det stöd som en offentlig försvarare kan ge. Skäl att i författningstexten närmare reglera i vilka fall ett förordnande kan underlåtas finns inte. Regeringen återkommer i författningskommentaren till i vilka fall det normalt kan anses vara uppenbart obehövligt att förordna offentlig försvarare för den unge under förundersökningen (se avsnitt 8.1). När en offentlig försvarare enligt 21 kap. 3 a § (RB) skall utses för en misstänkt, skall undersökningsledaren enligt 23 kap. 5 § RB göra anmälan om det till rätten. Sistnämnda bestämmelse är inte tillämplig när offentlig försvarare skall utses med stöd av den nu före- slagna regeln i 24 § LUL. Ett tillägg av innebörd att undersök- ningsledaren skall underrätta rätten när offentlig försvarare med stöd av 24 § LUL skall förordnas bör därför införas i nämnda paragraf. 7.6 Brottsmisstänkta barn 7.6.1 Inledning Reglerna om brottsmisstänkta barn innefattades inte översyn av lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare utan reformerades senast genom lagstiftning som trädde i kraft . I de nu aktuella kommittédirektiven gavs utredaren i uppdrag att i den omfattning han fann befogad undersöka och analysera hur dessa regler förhåller sig till de regler som gäller för straffmyndiga ungdomar. Utredningen har framfört att det under utredningsarbetet framkommit att det finns ett antal problem beträffande tillämpningen av de bestäm- melser som reglerar handläggningen av ärenden med brottsmisstänkta barn . Några frågor om denna grupp ställdes inte i utredning- ens enkätundersökning, men det framfördes ändå en del synpunkter på dessa ärenden. Det har bl. a. framförts att lagstiftningen beträffande utredningar om brott av ungdomar inte är tillräckligt tydlig och att tillämpningen skiljer sig åt mellan olika polismyndigheter. Vidare har det framförts att brottsligheten i denna grupp har ökat och blivit allt grövre. Det är viktigt att de bestämmelser som reglerar handläggningen av dessa ärenden är sådana att handläggningen kan ske snabbt och med tillbörlig hänsyn till barnet. Även om ärendena inte leder till några åtgärder inom rättsväsendet, måste det ställas stora krav på rättssäkerhet under handläggningen. Till utredningen har framförts att tillämpningen av bestämmelserna skiljer sig åt mellan olika polismyndigheter. , i samråd med Riksåklagaren, har numera, i syfte att åstadkomma en mer enhetlig rättstillämpning, utfärdat nya allmänna råd (RPSFS 2000:65, FAP 403-1). Utredningen menar att lagstiftningen om brottsmisstänkta barn skulle behöva en större översyn än vad utredningen haft möjlighet att göra samt att en sådan översyn delvis skulle falla utanför dess uppdrag. Det bör enligt utredningen närmare utredas i vilken omfattning polisen skall utreda brott som har begåtts av barn . En annan viktig fråga som enligt utredningen närmare bör utredas är i vilken utsträckning tvångsmedel skall få användas mot brottsmisstänkta barn . Vid den jämförelse som utredningen har gjort mellan de bestämmelser som gäller för ärenden om brottsmisstänkta barn och de som gäller för handläggningen av ungdomsmål har dock uppmärksammats vissa frågor där utredningen ansett sig kunna lämna förslag. Regeringen kommer i det följande att behandla utredningens lagförslag. Frågan huruvida reglerna om brottsmisstänkta barn behöver en mer allmän översyn får övervägas i ett annat sammanhang. 7.6.2 Krav på skyndsamhet Regeringens förslag: En utredning i vilken någon brottsmisstänkt är skall bedrivas särskilt skyndsamt. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i denna del har antingen tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har tillagt att det kan ta innan barn börjar berätta och att skyndsamheten i handläggningen därför måste anpassas till barnens ålder och utvecklingsnivå. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 § LUL skall en förunder- sökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökning skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket RB. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Något motsvarande skyndsamhetskrav för utredningar i vilken någon misstänks för att ha begått ett brott finns inte i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Dock gäller ett allmänt skyndsamhetskrav vid behandling av brott av ungdomar, se prop. 1983/84:187 s. 19. har också i sina allmänna råd angett att det är viktigt att en sådan utredning bedrivs med särskild skyndsamhet. Regeringen anser att det är väsentligt att utredningar som gäller barn handläggs med största möjliga skyndsamhet, varvid hänsyn självfallet, som påpekat, måste tas till barnets ålder och utvecklingsnivå. Utredningen skall således bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Eftersom omständigheterna i dessa utredningar kan vara mycket varierande bör inte några generella tidsfrister införas. För att understryka vikten av skyndsamhet bör det i stället i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare införas en särskild regel om att en utredning i vilken någon misstänks för att ha begått ett brott skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Det saknas skäl till att såsom görs i 4 § LUL undanta vissa utredningar från skyndsamhetskravet. 7.6.3 Polisens möjligheter att vidta inledande utredningsåtgärder Regeringens förslag: När polisen inleder en utredning för att utredningen kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser för den unge, skall polisen utöver att höra den unge även få vidta andra åtgärder innan socialnämnden har yttrat sig, om särskilda skäl för det finns. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i denna del har antingen tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har tillagt att det är viktigt att den föreslagna bestäm- melsen ses som en undantagsregel och får en restriktiv tillämpning. Skälen för regeringens förslag: Enligt 33 § andra stycket LUL får polisen i de fall utredningen inleds med stöd av 31 § första stycket 1 LUL, dvs. när den kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge, inte vidta några andra åtgärder än att hålla förhör med den unge innan socialnämnden har yttrat sig om betydelsen av en utredning. Frågan har behandlats av (JO 1997/98 s. 140). I sitt beslut anför att det nuvarande förbudet i 33 § andra stycket LUL kan leda till att vissa utredningsåtgärder inte kan äga rum med tillräcklig skyndsamhet och att det därför kan ifrågasättas om inte regeln bör ändras så att det blir möjligt att i större utsträckning ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt regeringens uppfattning kan det förekomma situationer där det är viktigt att polisen skyndsamt kan genomföra vissa inledande utredningsåtgärder. Det kan gälla t.ex. förhör med målsägande och vittnen eller vidtagande av straffprocessuella tvångsmedel enligt vad som är föreskrivet därom i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Det kan också vara så att det kan vara svårt att tillräckligt snabbt få ett yttrande från socialnämnden, vilket särskilt gäller och . Att helt upphäva förbudet är dock inte en lämplig lösning, eftersom 31 § första stycket 1 LUL markerar att åtgärder från det allmännas sida på grund av brott av barn i princip ankommer på sociala myndigheter, dvs. i första hand socialnämnden. Regeringen delar således bedömning och menar att bestämmelsen bör ändras så att det i större utsträckning blir möjligt att beakta omständigheterna i det enskilda fallet. Regeringen föreslår därför att polisen får möjlighet att vidta andra åtgärder än förhör med den unge innan socialnämnden har yttrat sig om det finns särskilda skäl. Den föreslagna regleringen är tänkt att utgöra en undantagsregel. Huvudregeln skall vara att socialnämnden även fortsättningsvis bör yttra sig innan polisen vidtar annan åtgärd än förhör med den unge. Avgörande för om undantagsregeln skall tillämpas är om det finns ett behov med hänsyn till utredningen att vidta andra åtgärder, innan socialnämnden har yttrat sig. 7.6.4 Specialisering inom polis- och åklagarmyndighet förslag: Utredning som gäller brott begångna av barn skall normalt ledas av polis eller åklagare som är särskilt lämpad för uppgiften. Om barnet återkommer efter att ha begått nya brott, skall om möjligt samma polismän och åklagare anlitas för den nya utredningen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan har med undantag av Riksåklagaren tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Riksåklagaren delar uppfattningen att utredningen bör koncentreras till vissa åklagare, men anser att något lämplighetskrav för dessa inte skall införas. Riksåklagaren föreslår att det i stället skall införas en regel att utredningen skall ledas av polis eller åklagare som är särskilt utsedd för uppgiften. I detta skall ligga att dessa personer är särskilt lämpade för uppgiften, t.ex. genom erfarenhet eller särskild utbildning. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 § första stycket LUL skall en förundersökning mot den som inte har fyllt , om det inte möter hinder, ledas av en åklagare eller polisman som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften. I andra stycket föreskrivs att om den unge har varit föremål för förundersökning eller utredning enligt 31 § LUL, om möjligt samma åklagare och polismän skall anlitas för den nya förundersökningen. Dessa bestämmelser gäller inte för barn som misstänks för brott och någon liknande reglering finns inte för denna grupp. Enligt 18 § förundersökningskungörelsen (1947:948) bör förhör med barn hållas av en person med särskild fallenhet för uppgiften. Denna bestämmelse får anses gälla analogt för en utredning av brott där den misstänkte inte har fyllt . Utredningen har föreslagit att de regler som finns i 2 § LUL skall gälla också för straffomyndiga lagöverträdare. Riksåklagaren menar att ett särskilt lämplighetskrav inte skall införas för de poliser eller åklagare som leder utredningar om brott begångna av barn , och vill i stället att det föreskrivs att utredningen skall ledas av en polis eller åklagare som är särskilt utsedd för uppgiften. De överväganden som gjordes i samband med att bestämmelsen i 2 § LUL fick sin nuvarande lydelse gör sig enligt regeringens mening gällande i minst lika hög grad när det gäller utredningar beträffande dem som inte har fyllt , både vad gäller att ärendena skulle koncentreras till vissa åklagare eller poliser samt att dessa skulle vara särskilt lämpade för uppgiften. En liknande reglering bör därför införas även för denna grupp. Även om det finns en bestämmelse som analogt kan anses tillämplig när det gäller lämplighet vid förhör med barn, anser regeringen att det bör införas en bestämmelse om särskild lämplighet för den som skall leda utredningen enligt 31 § LUL. Lämplighetskravet bör klart framgå av lagtexten. Regeringen föreslår därför att en med 2 § LUL i stort sett likalydande bestämmelse skall införas för barn som misstänks för brott. 7.6.5 Vårdnadshavarens medverkan Regeringens förslag: Vårdnadshavaren eller någon annan som svarar för den unges vård och fostran skall kallas till förhör med den som är , om detta inte är till skada för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i denna del har antingen tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: För ungdomar mellan som är skäligen misstänkta för brott gäller enligt 5 § LUL att vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge, om det inte är till men för utredningen eller annars finns särskilda skäl mot det. För den som är gäller att vårdnadshavaren skall underrättas om att en utredning enligt 31 § LUL har inletts, om det inte finns särskilda skäl mot det. Någon regel om att vårdnadshavare för den som är dessutom skall kallas till förhör finns inte i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Däremot sägs i 23 kap. 10 § fjärde stycket RB, till vilken 32 § LUL hänvisar, att en sådan vårdnadshavare bör vara närvarande om det kan ske utan men för utredningen. Regeringen anser att det är av stor vikt att vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran medverkar under utredningen och engageras för att komma till rätta med den unges brottslighet. I jämförelse med brottsmisstänkta ungdomar mellan gäller detta i än högre grad beträffande brottsmisstänkta barn . För att tydliggöra vikten av föräldrarnas närvaro och medverkan bör regleringen enligt utredningen ändras så att den överensstämmer med vad som gäller för åldersgruppen 15 . Det har framförts till utredningen att vårdnadshavarna tillsammans med den unge bör delges utredningen av polismyndigheten när den är avslutad. Regeringen anser frågan om vårdnadshavarna bör närvara vid delgivning av utredning får avgöras från fall till fall. I de fall det kan vara aktuellt med någon åtgärd från sida till följd av brottet förefaller det naturligt att diskuterar det inträffade med den unge och föräldrarna. Detta utesluter dock inte att polisen när så bedöms lämpligt informerar föräldrarna och den unge om utredningsresultatet. Att polisen ger informationen kan vara aktuellt till exempel när det är fråga om omfattande eller allvarlig brottslighet. Det kan i sådana fall också vara lämpligt att informationen ges vid ett möte med vårdnadshavare och den unge där polis, åklagare och socialtjänst deltar. Normalt torde det dock vara tillräckligt att informationen ges av . Eftersom det blir fråga om en bedömning från fall till fall, bör frågan inte regleras i författning. 7.6.6 Handläggning av bevistalan Regeringens förslag: Bevistalan skall handläggas av lagfarna domare och nämndemän som är särskilt utsedda att handlägga en sådan talan. Utredningen hade inget förslag i denna del. Remissinstanserna har inte fört fram några synpunkter om bevistalan. Skälen för regeringens förslag: Om någon misstänks för att ha begått ett brott får åklagaren under vissa förutsättningar begära prövning hos domstol, en s.k. bevistalan, om den unge har begått brottet ( 37 § LUL). Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som är skall enligt regeringens förslag handläggas av lagfarna domare och nämnde- män som särskilt har utsetts att handlägga sådana mål, se avsnitt 5.4.1. Någon motsvarande bestämmelse beträffande de domare och nämnde- män som skall handlägga en bevistalan finns inte i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Lagrådet har, för det fall regeringen skulle anse att en specialisering inom domstolarna bör bibehållas, anfört att en specialisering torde vara särskilt behövlig just när det gäller de yngsta lagöverträdarna, varför en bestämmelse bör införas om att även bevistalan skall handläggas av särskilda domare. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. De skäl som motiverar att ungdomsmål skall handläggas av särskilda domare gör sig gällande även vid bevistalan. Regeringen föreslår därför att även bevistalan skall handläggas av sådana domare och nämndemän som avses i 25 § första stycket LUL. 8 Ikraftträdande Lagändringarna bör träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. 9 Ekonomiska konsekvenser Genom förslaget att en offentlig försvarare skall förordnas redan under förundersökningen för en misstänkt under kan kostnaderna för offentligt försvar möjligen komma att ökas något.