prop · GO03105 · 2001-01-01 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Syftet med nuvarande regler om rådgivningsförbud är att en rådgivare som klart har dokumenterat sin olämplighet att biträda andra genom att begå brott i rådgivningsverksamheten skall kunna hindras att bedriva sådan verksamhet . De bestämmelser om förbud mot juridiskt och ekonomiskt biträde som föreslås har en liknande syfte. Det kan mot den bakgrunden synas naturligt att pröva frågan om förbud skall meddelas med hänsyn till risken för att den aktuelle personen skall göra sig skyldig till nya brott i verksamheten. Ett sådant synsätt kommer också till uttryck i förarbetena till de nuvarande bestämmelserna. Domstolen skall göra en prognos beträffande återfallsrisken och lägga den till grund för sitt avgörande. Bedöms återfallsrisken som liten, bör något förbud inte meddelas (se prop. 1984/85:90 s. 37). Enligt regeringens bedömning är det emellertid tveksamt att låta ett så svårbedömbart kriterium som återfallsrisken vara avgörande för frågan om förbud skall meddelas. Fall som framstår som likvärdiga med hänsyn till de begångna brottens allvar m.m. riskerar att behandlas olika i nu aktuellt hänseende. Lämpligare är att pröva frågan om förbud på grundval av brottslighetens straffvärde. Vidare bör hänsyn tas till om den aktuella personen har gjort sig skyldig till brott i samband med juridiskt och ekonomiskt biträde. Detta bör komma till uttryck i lagen. Regeringen bedömer att också en prövning enligt de nu angivna kriterierna kommer att fånga upp de fall där ett förbud är motiverat med hänsyn till de inledningsvis angivna syftena bakom lagstiftningen. Bestämmelserna bör utformas så att förbud regelmässigt meddelas i de fall där den aktuelle personen har gjort sig skyldig till grov brottslighet i utövandet av verksamheten. Enligt regeringens mening har personen i fråga i dessa fall redan genom brottet visat att han är olämplig att verka som biträde i juridiska och ekonomiska angelägenheter. För att säkerställa att biträdesförbud meddelas i dessa fall kan det vara ändamålsenligt att införa en särskild presumtionsregel. Den kan lämpligen utformas i enlighet med motsvarande bestämmelse i 3 § andra stycket lagen (1986:436) om näringsförbud, dvs. ett förbud skall anses påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, om den som talan om förbud avser har gjort sig skyldig till brott för vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse . Som konstateras i förarbetena till bestämmelsen i lagen om näringsförbud (se prop. 1995/96:98 s. 24) är straffminimum fängelse för de vid ekonomisk brottslighet oftast förekommande brottstyperna, t.ex. grov oredlighet mot borgenärer, grovt bokföringsbrott och grovt skattebrott. En särskild fråga är om förbud alltid skall meddelas den som har gjort sig skyldig till brott av de angivna slagen eller om det bör finnas utrymme att i enstaka fall underlåta att meddela förbud. Utredningen har förordat att presumtionen för meddelande av förbud i dessa fall skall brytas om det finns särskilda skäl och har som exempel nämnt den situationen att gärningen framstår som en engångsföreteelse efter många års klanderfritt bedriven verksamhet. Riksåklagaren har mot detta anfört att den som har gjort sig skyldig till ett så allvarligt brott som förutsätts för tillämpning av presumtionsregeln måste anses ha visat en sådan uppenbar brist på respekt för grundläggande normer i samhället att förbud skall anses påkallat även när det kan anses vara fråga om en engångsföreteelse. Regeringen anser för sin del att omständigheterna i det enskilda fallet kan vara sådana att ett förbud inte är påkallat, trots att det är fråga om brottslighet av det kvalificerade slag som den föreslagna presumtionsregeln tar sikte på. Presumtionen bör därför kunna brytas i undantagsfall. För detta bör dock krävas synnerliga skäl, dvs. utrymmet för att underlåta att meddela förbud i de aktuella fallen bör vara mycket begränsat. Enligt regeringens mening är det inte tillräckligt att den aktuella gärningen framstår som en engångsföreteelse för att presumtionen skall brytas. Det bör dessutom vara fråga om en situation där ett förbud skulle drabba den enskilde särskilt hårt, t.ex. starkt inverka på hans framtida försörjning. Överträdelse av förbud Regeringens förslag: Vid överträdelse av ett förbud skall förbudstiden förlängas om det inte finns särskilda skäl att underlåta en förlängning. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som har uttalat sig stöder förslaget. Skälen för regeringens förslag: Den som överträder ett rådgivningsförbud skall enligt 8 § första stycket rådgivningslagen dömas till fängelse . Om brottet bedöms som ringa, är straffskalan i stället böter eller fängelse . Enligt andra stycket kan vid överträdelse av förbudet även beslutas om förlängning av förbudstiden . Det nuvarande sanktionssystemet framstår som ändamålsenligt. Enligt regeringens mening bör det dock införas en bestämmelse om att en överträdelse av förbudet skall föranleda en förlängning av förbudstiden, om det inte finns särskilda skäl att underlåta en förlängning. En sådan regel överensstämmer med vad som gäller i fråga om näringsförbud och torde också bidra till respekten för regelverket. Förbudstiden Regeringens förslag: Ett förbud skall kunna meddelas för upp till . Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har uttalat sig stöder förslaget. StyrelseAkademien menar att det saknas bärande skäl för att ett förbud skall kunna meddelas för överstigande . Skälen för regeringens förslag: Förbud får meddelas för av högst . När det gäller frågan om hur lång förbudstid som bör bestämmas i det enskilda fallet sägs i lagens förarbeten att denna får avgöras med hänsyn till omständigheterna, såsom risken för upprepande och brottets svårighetsgrad (se prop. 1984/85:90 s. 38). Om brottet förskyller fängelse finns det, enligt vad departementschefen anförde, i allmänhet ingen anledning att meddela förbud än . Regelverket bör enligt regeringens uppfattning utformas så att det finns en möjlighet att i varje enskilt fall bestämma en förbudstid av sådan längd att förbudet inte framstår som ett slag i luften. Vid särskilt grova fall kan en förbudstid vara otillräcklig. Fängelsestraffet kan ju vara längre. Det är visserligen inte givet att förbudstiden skall vara längre än fängelsestraffet. Syftet med förbudet är ju i första hand att hindra oseriösa personer från att driva sin verksamhet. Detta syfte uppnås även genom ett fängelsestraff. Den maximala förbudstiden bör emellertid vara längre än . En sådan förändring skulle ge utrymme för en mera nyanserad bedömning än , säskilt vid grov brottslighet eller när det är fråga om återfall i brott. Den övre gränsen kan lämpligen bestämmas till , samma gräns som gäller för näringsförbud. Ansvaret för registret över förbud mot juridiskt och ekonomiskt biträde Regeringens förslag: Ansvaret för registret över förbud förs över från till . Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som har uttalat sig stöder förslaget. Skälen för regeringens förslag: förs register över meddelade rådgivningsförbud av . Anledningen till att denna uppgift en gång lades på var att verket redan förde register över meddelade näringsförbud. Den uppgiften fördes dock över till på grund av den allt större roll som verket har fått som central myndighet för företagsregistren (se prop. 1993/94:171). Det är en i viss mån främmande uppgift för att föra register över meddelade rådgivningsförbud eller, med den här föreslagna terminologin, förbud mot juridiskt och ekonomiskt biträde. Det framstår som ändamålsenligt att en och samma myndighet blir huvudman för såväl detta register som registret över näringsförbud, eftersom syftena med förbuden är likartade. Vidare torde det underlätta för dem som efterfrågar registeruppgifter att dessa finns hos en och samma myndighet. Ansvaret för förandet av registret över förbud mot juridiskt och ekonomiskt biträde bör därför föras över till . Kungörande av förbud mot juridiskt och ekonomiskt biträde Regeringens förslag: Beslut om förbud mot juridiskt och ekonomiskt biträde skall kungöras. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har uttalat sig stöder utredningens förslag eller har ingen invändning mot den. Datainspektionen anser att kungörande är en onödigt ingripande åtgärd. Skälen för regeringens förslag: Möjligheterna att effektivt övervaka att ett förbud iakttas är i praktiken begränsade. Rådgivning eller annat biträde äger ofta rum i sådana former - muntligen, på tu man hand med klienten eller per telefon - att det kan vara svårt för utomstående att få kännedom om att biträde har lämnats. Det ankommer på polis- och åklagarmyndigheterna att utreda och beivra överträdelser. I förarbetena till rådgivningslagen (se prop. 1984/85 s. 29) konstaterade departementschefen att det i många fall måste bli svårt för dessa myndigheter att få kännedom om en överträdelse, delvis beroende på att det ofta saknas målsägande som kan förväntas anmäla brottet. Därför är det, framhöll departementschefen, desto viktigare att andra myndigheter vid behov aktivt medverkar i kontrollen. Tanken är alltså att kontrollen av efterlevnaden av förbuden huvudsakligen skall ske genom att olika myndigheter, som i sin verksamhet kommer i kontakt med de förbudsålagda, underrättar polis eller åklagare vid misstanke om överträdelse. En förutsättning för att en sådan kontroll skall fungera är att myndigheter och andra lätt kan få tillgång till uppgifter om meddelade förbud. Bland annat för att tillgodose detta informationsbehov gjordes registret över meddelade rådgivningsförbud offentligt. Som nämnts förutsätter en kontroll som bygger på att myndigheter och andra uppmärksammar och reagerar på överträdelser av meddelade beslut att uppgifter om sådana ges en viss spridning. En åtgärd ägnad att förbättra förutsättningarna för kontrollen kan vara att kungöra besluten om förbud. Detta sker med beslut om näringsförbud. Frågan om kungörande berördes i förarbetena till rådgivningslagen. Departementschefen avfärdade då tanken på ett kungörande utan att ge några närmare skäl (se prop. 1984/85:90 s. 30). Det främsta argumentet mot en ordning med kungörande är givetvis att det inkräktar på den personliga integriteten att sprida uppgifter som med hänsyn till förutsättningarna för meddelande av förbud innebär att den förbudsålagde utpekas som brottslig. Mot detta måste vägas den stora betydelsen av att myndigheter och andra kan skaffa sig kännedom om meddelade förbud, något som indirekt torde vara av största betydelse för att förbuden efterlevs. Man bör också ha i åtanke att uppgifterna i registret över meddelade förbud är offentliga. Enligt regeringens uppfattning talar därför övervägande skäl för att beslut om förbud bör kungöras. En bestämmelse om detta bör ges i lag. Den närmare utformningen av förfarandet bör dock kunna beslutas om i annan ordning. Förslag till lag om ändring i lagen (1985:354) om förbud mot yrkesmässigt biträde i vissa fall m.m. 1 § Med juridiskt och ekonomiskt biträde avses i denna lag en verksamhet där någon yrkesmässigt biträder andra i juridiska eller ekonomiska angelägenheter. Paragrafen innehåller en definition av vad som i lagens mening avses med juridiskt och ekonomiskt biträde (tidigare rådgivningsverksamhet). Den bestämmer därmed lagens tillämpningsområde. Ändringen, som har behandlats i avsnitt 4.1, innebär att juridiskt och ekonomiskt biträde definieras som en verksamhet där någon yrkesmässigt biträder andra i juridiska eller ekonomiska angelägenheter. Syftet med ändringen är att vidga lagens tillämpningsområde till att omfatta även annat biträde än rådgivning. Biträdet kan avse en mängd olika åtgärder. För att juridiskt och ekonomiskt biträde i lagens mening skall föreligga och ansvar för vårdslöst biträde eller biträdesförbud komma ifråga fordras att biträdet har skett yrkesmässigt och att det har skett i juridiska eller ekonomiska angelägenheter. Kravet på yrkesmässighet innebär ingen förändring jämfört med vad som gällt tidigare. Biträdet skall alltså ske som ett led i en näringsverksamhet (se prop. 1984/85:90 s. 35). Begreppet "biträder andra" ersätter det tidigare "går andra till handa". Någon saklig ändring är inte avsedd. I begreppet ligger således att biträdet skall ges till någon utomstående. Biträde som ges internt av anställda inom ett företag eller en koncern omfattas inte (se prop. 1984/85:90 s. 34). Biträdet skall ha lämnats i "juridiska eller ekonomiska angelägenheter". Detta innebär bl.a. att lagen, liksom tidigare, är tillämplig på olika slag av ekonomisk eller juridisk rådgivning. Såsom lagen nu har utformats träffar den emellertid även biträde i juridiska eller ekonomiska angelägenheter som inte har karaktär av rådgivning eller ingår i rådgivningsverksamhet. Exempel på biträde som efter ändringen typiskt sett faller inom lagens tillämpningsområde är värdering och besiktning av fastigheter m.m., inkasso, förvaltning, mäkleri och finansiering. Inom lagens tillämpningsområde faller därmed förmedling av företag för överlåtelse liksom utlåning för betalning av företagsköp. Andra exempel är biträde med redovisning eller deklarationer samt tillhandahållande av revisionstjänster och andra granskningstjänster. Kopiering, skrivhjälp, budtjänster och dylikt samt dataservice är exempel på biträde som faller utanför lagens tillämpningsområde, eftersom den sortens biträde inte sker i juridiska eller ekonomiska angelägenheter. Detta gäller även om de dokument som är föremål för t.ex. kopiering eller vidarebefordran via elektronisk post är av juridisk eller ekonomisk natur. Genom att definitionen av juridiskt och ekonomiskt biträde getts den nu angivna utformningen kommer det straffbara området enligt 2 § att bli mer vidsträckt än det har varit. Förmedling av skalbolag liksom finansiering av överlåtelser av skalbolag kommer att omfattas av begreppet "juridiskt och ekonomiskt biträde". Så kommer t.ex. en banktjänsteman som för över lånade medel till köpare eller säljare vid en olaglig skalbolagstransaktion att omfattas av lagen. Ansvar enligt 2 § kommer emellertid även fortsättningsvis att förutsätta att åtgärden främjar brott och att grov oaktsamhet kan läggas den aktuelle personen till last. Om dessa förutsättningar inte är för handen - t.ex. därför att banktjänstemannen inte själv beviljat lånet och inte heller av annat skäl bort inse att pengarna skulle användas i en olaglig affär - kan ansvar inte ådömas. Den nya definitionen innebär vidare att förbud som meddelas enligt 3 § kommer att bli mera omfattande än det tidigare rådgivningsförbudet har varit. En advokat som har ålagts ett förbud förlorar inte bara möjligheten att bedriva advokatverksamhet utan blir också förhindrad att agera som fastighetsmäklare o.d. Om förbudet i ett enskilt fall skulle anses vara alltför långtgående, finns det möjlighet att undanta viss verksamhet från förbudet enligt 3 § sista stycket. Den som i samband med juridiskt och ekonomiskt biträde av grov oaktsamhet främjar en straffbelagd gärning, döms för vårdslöst biträde till böter eller fängelse i högst . Straffet får dock inte sättas högre än vad som är föreskrivet för den gärning som främjats. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Första stycket gäller inte, om främjandet utgör medverkan till brott enligt 23 kap. . Det gäller inte heller, om enligt särskild föreskrift straff ej kan följa på medverkan till den gärning som har främjats. Paragrafens första stycke innehåller en straffbestämmelse om brott som begås i utövningen av rådgivningsverksamhet. Ändringarna innebär att straffbestämmelsens tillämpningsområde vidgas till att omfatta även annat biträde än rådgivning (jfr 1 §). Förbud att utöva juridiskt och ekonomiskt biträde får meddelas den som i samband med sådan verksamhet har gjort sig skyldig till brott, som inte är ringa. Förbud får meddelas för av högst . Vid bedömande av om förbud bör meddelas skall rätten beakta brottslighetens straffvärde och om den som förbudstalan avser har gjort sig skyldig till brott i samband med juridiskt och ekonomiskt biträde. Har den som förbudstalan avser i samband med juridiskt och ekonomiskt biträde gjort sig skyldig till brott för vilket det lägsta föreskrivna straffet är fängelse , skall förbud anses påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, om inte synnerliga skäl talar mot det. Meddelas förbud, omfattar det även medverkan i juridiskt och ekonomiskt biträde som annan ger. Om det finns särskilda skäl till det, får visst slag av juridiskt och ekonomiskt biträde eller medverkan i sådant biträde undantas från förbudet. I ett beslut om förbud får fastställas en senare dag från vilken förbudet skall gälla. Paragrafen anger förutsättningarna för meddelande av förbud. Vidare innehåller den bestämmelser om förbudstidens längd samt om innebörden av beslutet. I första stycket har bestämmelsen om förbudstidens längd ändrats på så sätt att den maximala förbudstiden har förlängts från fem till . Skälen för denna förlängning har behandlats i avsnitt 4.6. Vidare har förbudets innebörd ändrats till att omfatta juriskt och ekonomiskt biträde i enlighet med lagens utvidgade tillämpningsområde. I ett nytt andra stycke anges att domstolen vid bedömande av om förbud bör meddelas skall beakta brottslighetens straffvärde och om den som förbudstalan avser har gjort sig skyldig till brott i samband med juridiskt och ekonomiskt biträde. Bestämmelsen ger alltså domstolen anvisningar om vilka omständigheter som skall tillmätas betydelse för frågan om förbud skall meddelas, utöver de i första stycket angivna grundläggande förutsättningarna. Om den aktuella brottsligheten är allvarlig, bör detta ofta vara ett avgörande skäl för att meddela förbud. Den presumtionsregel som föreslås i ett tredje stycke är ett uttryck för den betydelse straffvärdet skall tillmätas i detta sammanhang. Även i fall där presumtionsregeln inte är tillämplig kan straffvärdet i sig tala starkt för att förbud skall meddelas. Om den aktuella brottsligheten är mindre allvarlig, kan ett förbud ändå vara påkallat om den aktuelle personen har gjort sig skyldig till brott vid utövandet av juridiskt och ekonomiskt biträde eller om personen i fråga lagförs för ett flertal brott begångna vid sådan verksamhet. När det gäller tidigare brottslighet bör domar och strafförelägganden beaktas. Däremot bör, som påpekar, eventuella åtalsunderlåtelser inte beaktas i detta sammanhang. Av betydelse för bedömningen i fall där den som har utövat juridiskt och ekonomiskt biträde har gjort sig skyldig till brott i samband med sådant biträde är främst vilken omfattning tidigare brottsligheten har haft, hur som har förflutit mellan brotten samt den tidigare och den aktuella brottslighetens allvarlighet. I det nya tredje stycket har tagits in en regel om att förbud skall anses påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, om det lägsta föreskrivna straffet för något av de aktuella brotten är fängelse . Om det finns synnerliga skäl, kan presumtionen brytas. Synnerliga skäl för att avstå från att meddela förbud kan föreligga exempelvis om den aktuella gärningen framstår som en engångsföreteelse efter många års klanderfritt bedriven rådgivningsverksamhet och ett förbud skulle drabba den enskildes försörjning särskilt hårt. Fjärde och femte styckena motsvarar det tidigare andra stycket. Fjärde stycket innehåller bestämmelser om att förbudet gäller även medverkan vid biträde som annan ger. Femte stycket ger en möjlighet till dispens. Ändringarna innebär att bestämmelserna anpassas till lagens nya tillämpningsområde. skall kungöra ett beslut om åläggande av förbud enligt 3 § när beslutet har vunnit laga kraft. Detsamma gäller om förbud har upphävts, ändrats eller förlängts. Om rätten har förordnat att förbudet skall gälla utan hinder av att domen vunnit laga kraft, skall beslutet kungöras . I paragrafen, som är ny, föreskrivs att beslut om förbud skall kungöras av . Närmare föreskrifter om hur kungörandet skall gå till kan meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. skall föra ett register över meddelade förbud enligt 3 §. Ändringen i paragrafen innebär att ansvaret för registret över förbud förs över från till . Ändringen har behandlats i avsnitt 4.7. Den som överträder ett förbud enligt 3 § döms till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Överträds ett förbud enligt 3 § skall det förlängas , om det inte finns särskilda skäl att underlåta förlängning. Sker flera förlängningar, får den sammanlagda tiden för förlängning inte vara . Talan om förlängning skall väckas innan tiden för förbudet har gått ut. Beträffande förfarandet i mål om förlängning av förbud och verkan av prövning i högre rätt av fråga om ansvar för överträdelse av förbud gäller 4 § första och tredje styckena samt 5 § i tillämpliga delar. Paragrafen innehåller bestämmelser om sanktioner vid överträdelser av ett förbud. Andra stycket har ändrats så att det av lagtexten framgår att förbudstiden skall förlängas vid en överträdelse, om det inte finns särskilda skäl att underlåta en förlängning. Har den som förbudet gäller gjort sig skyldig till nya brott i verksamheten talar dock detta i skärpande riktning. Förlängning kan underlåtas, om det föreligger särskilda skäl. Särskilda skäl kan föreligga t.ex. om överträdelsen bedöms som ett ringa brott eller om det vid domstolens prövning har gått sedan förbudstiden löpte ut. Denna lag träder i kraft . Vid prövning av frågor om förbud enligt 3 § på grund av brott som har begåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. Ändringen av lagens tillämpningsområde påverkar bl.a. straffbestämmelsens räckvidd. Eftersom det av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att straff skall bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs, behövs ingen särskild övergångsbestämmelse i den delen. Också bestämmelserna om åläggande av förbud mot juridiskt och ekonomiskt biträde är av straffrättslig karaktär och samma principer bör därför gälla för dessa. Följaktligen bör de skärpningar i lagen som föreslås inte gälla vid prövning av om ett brott som inträffat före ikraftträdandet bör föranleda ett förbud. I den delen bör i stället äldre bestämmelser gälla. Förteckning över inbjudna till remissmöte , , Riksåklagaren, , , , , , , , vid , StyrelseAkademien , , , Föreningen , , , , , Allmänna Hypoteksbank, , , , inkassoorganisation, , , . Sammanfattning av betänkande Branschsanering och andra metoder mot ekobrott (SOU 1997:111) Sammanfattning Uppdraget har bestått av tre delar. Den första delen gäller branschsanering. Här har utredningen kartlagt vilka branscher som är utsatta för ekonomisk brottslighet och föreslagit metoder för att minska brottsligheten i dessa. Den andra frågan gäller hur kontrollen vid olika former av tillstånd, bidrag och tillsyn kan förbättras eller utvecklas för att motverka ekonomisk brottslighet. Den tredje delen tar sikte på hur offentlig upphandling kan skärpas så att oseriösa företag kan hållas utanför upphandlingen. Utredningen har koncentrerat sig på förslag som gör att skatter och avgifter betalas tidigare än . Den ekonomiska brottsligheten är ett av våra största samhällsproblem. I följande tabell redovisas några uppskattningar av omfattningen av den svarta ekonomin. 100-150 ekobrottslighetens årliga miljarder kr omsättning 1,5-3,3 fusk med sjukpenning, miljarder kr förtidspension och a-kassa Beloppens storlek motiverar att omfattande och ingripande insatser görs mot den ekonomiska brottsligheten. Branschkartläggning Utredningen har kartlagt * yrkestrafiken, dvs. taxi och åkerier (gods, flytt) * restaurangbranschen * frisörbranschen * bygg- och anläggningsbranschen * städbranschen * den tillfälliga försäljningen, dvs. torg- och marknadshandel m.m.