prop · GO0378 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:78 Rätt att arbeta till Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd (anställningsskyddslagen). Förslaget lämnas mot bakgrund av det nya pensionssystemet och den överenskommelse som träffats mellan de partier som står bakom pensionsreformen, enligt vilken en arbetstagare skall ges möjlighet att fortsätta med förvärvsarbete längre upp än vad som varit möjligt. Det föreslås en ny tvingande bestämmelse i anställningsskyddslagen som ger en arbetstagare rätt, men inte skyldighet, att kvarstå i anställningen till . Den föreslagna regleringen innebär att det fortsättningsvis inte kommer att vara tillåtet att träffa avtal om avgångsskyldighet . Avtal om ålder för när arbetstagare har rätt att lämna anställningen med pension kan emellertid träffas även . En övergångsbestämmelse föreslås om att kollektivavtal som ingåtts före lagens ikraftträdande gäller trots den nya tvingande bestämmelsen i anställningsskyddslagen fram till dess avtalet löpt ut, dock längst till och med utgången av . På motsvarande sätt föreslås att föreskrifterna av vilka följer avgångsskyldighet enligt förordningen (1991:1427) om tjänstepension och tjänstegrupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning i dess lydelse , tillämpas utan hinder av den nya bestämmelsen i anställningsskyddslagen till dess Pensionsplanen för arbetstagare hos staten m.fl. (PA-91) löpt ut, dock längst till och med utgången av . Vidare föreslås en höjning av åldersgränsen för när en arbetstagare endast har en månads uppsägningstid och inte företrädesrätt från 65 till . Bestämmelsen som ger möjlighet till tidsbegränsad anställning av den som pensionerats ändras så att tidsbegränsad anställning blir möjlig av den som fyllt . I propositionen föreslås också ändringar i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik samt i lagen (1962:381) om allmän försäkring. En person som arbetar och är försäkrad för sjukpenning efter att ha fyllt 65, men inte och till följd av arbetsskada under den tiden får sin arbetsförmåga bestående nedsatt skall ha rätt till livränta enligt bestämmelserna i lagen om arbetsskadeförsäkring. Åldersgränsen för läkarvårdsersättning, tandvårdsersättning respektive sjukgymnastikersättning föreslås höjd från till . Vad gäller rätt till arbetslöshetsersättning och möjlighet till deltagande i arbetsmarknadspolitiska program föreslås inga ändringar. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 5 2 Lagtext 6 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd 6 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring 8 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning 9 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik 10 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 11 3 Ärendet och dess beredning 12 4 Gällande rätt 12 4.1 Lagen om anställningsskydd 12 4.2 Arbetsmarknadspolitiska insatser 14 4.3 Socialförsäkringsfrågor 15 5 Internationella konventioner 17 6 ställningstaganden och förslag 19 6.1 Pensionsberedningen 19 6.2 Pensionsarbetsgruppen 20 6.3 Genomförandegruppen 21 7 Departementspromemorians (Ds 1999:39) förslag 22 8 Överväganden 23 8.1 Rätt att kvarstå i anställningen till 23 8.2 Tidsbegränsad anställning 32 8.3 Uppsägningstid och företrädesrätt 34 8.4 Arbetslöshetsförsäkringen och arbetsmarknadspolitiska insatser 35 8.5 Socialförsäkringssystemet m.m. 38 8.5.1 Behovet av anpassningar beträffande sjukpenning, rehabiliteringsersättning och förtidspension 38 8.5.2 Arbetsskadeförsäkringen 39 8.5.3 Läkarvårdsersättning och ersättning för sjukgymnastik 40 8.5.4 Tandvårdsersättning 41 9 Konsekvenser 42 10 Ikraftträdande 42 11 Författningskommentar 43 11.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd 43 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring 45 11.3 Övriga lagförslag 45 Bilaga 1 Departementspromemorians lagförslag 46 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 47 Bilaga 3 Sammanfattning av promemorians förslag 48 Bilaga 4 Promemorians lagförslag 49 Bilaga 5 Förteckning över remissinstanser 55 Bilaga 6 Lagrådsremissens lagförslag 56 Bilaga 7 Lagrådets yttrande 62 Bilaga 8 Lagrådsremissens lagförslag 64 Bilaga 9 Lagrådets yttrande 66 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 67 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd, 2. lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, 3. lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning, 4. lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik, 5. lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring. 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1982:80) om anställningsskydd Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1982:80) om anställningsskydd dels att rubriken närmast före 33 § skall utgå, dels att 5 och 33 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 32 a §, och närmast före 32 a § en ny rubrik av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5 §1 Avtal om tidsbegränsad anställning får träffas i följande fall: 1. Avtal , viss säsong eller visst arbete, om det föranleds av arbetets särskilda beskaffenhet. Avtal som avser vikariat, praktikarbete eller feriearbete. Avtal , dock sammanlagt högst , om det föranleds av tillfällig arbetsanhopning. Avtal som gäller för tiden till dess arbetstagaren skall börja sådan tjänstgöring enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt, som skall pågå mer än . Avtal som avser anställning efter pensionering, om arbetstagaren har uppnått den ålder som medför skyldighet att avgå från anställningen med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, när arbetstagaren har fyllt . Avtal , när arbetstagaren har fyllt . Om en arbetstagare har varit anställd hos arbetsgivaren som vikarie i sammanlagt , övergår anställningen till en tillsvidareanställning. Rätt att kvarstå i anställningen till 67 år 32 a § En arbetstagare har rätt att kvarstå i anställningen till utgången av den månad då han eller hon fyller , om inte annat följer av denna lag. 33 §2 En arbetsgivare, som vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning när arbetstagaren uppnår den ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid fyllda , skall skriftligen ge arbetstagaren besked om detta minst en månad i förväg. Om en arbetsgivare vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning vid utgången av den månad då han eller hon fyller skall arbetsgivaren skriftligen ge arbetstagaren besked om detta minst en månad i förväg. Om en arbetsgivare vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning i samband med att arbetstagaren får rätt till hel förtidspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, skall arbetsgivaren skriftligen ge arbetstagaren besked om detta så snart arbetsgivaren har fått kännedom om pensionsbeslutet. En arbetstagare som har fyllt eller uppnått den lägre ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension har inte rätt till längre uppsägningstid än en månad och har inte heller företrädesrätt enligt 22, 23, 25 och 25 a §§. En arbetstagare som har fyllt har inte rätt till längre uppsägningstid än en månad och har inte heller företrädesrätt enligt 22, 23, 25 eller 25 a §. Denna lag träder i kraft . Kollektivavtal, som har ingåtts före lagens ikraftträdande, gäller utan hinder av 32 a § till dess avtalet löpt ut, dock längst till och med utgången av . Föreskrifter av vilka avgångsskyldighet följer enligt förordningen (1991:1427) om tjänstepension och tjänstegrupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning, i dess lydelse , tillämpas utan hinder av 32 a § till dess Pensionsplanen för arbetstagare hos staten m.fl. löpt ut, dock längst till och med utgången av . 2.1 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring Härigenom föreskrivs att 4 kap. 4 § lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 kap. 4 §2 Livränta utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller . Livränta utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller , om inte annat anges i andra stycket. Livränta utges längst till den månad under vilken den försäkrade fyller , om skadan inträffar den månad då den försäkrade fyller eller . En förutsättning för rätt till sådan livränta är att den försäkrade är sjukpenningförsäkrad enligt 3 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. Denna lag träder i kraft . 2.2 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 §1 Läkarvårdsersättning lämnas inte till en läkare som är anställd i något landstings hälso- och sjukvård eller i ett bolag eller annan juridisk person inom hälso- och sjukvården som har ett rättsligt bestämmande inflytande i. Ersättning kan dock lämnas om läkaren är tjänstledig och vikarierar för en annan läkare. Läkarvårdsersättning lämnas inte till en läkare för verksamhet inom företagshälsovård. Läkarvårdsersättning lämnas inte heller till en läkare som vid vårdtillfället har fyllt om inte medger något annat. Läkarvårdsersättning lämnas inte heller till en läkare som vid vårdtillfället har fyllt om inte medger något annat. Denna lag träder i kraft . 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 9 §1 Sjukgymnastikersättning lämnas inte till en sjukgymnast som är anställd i något landstings hälso- och sjukvård eller i ett bolag eller annan juridisk person inom hälso- och sjukvården som har ett rättsligt bestämmande inflytande i. Ersättning kan dock lämnas om sjukgymnasten är tjänstledig och vikarierar för en annan sjukgymnast. Sjukgymnastikersättning lämnas inte till en sjukgymnast för verksamhet inom företagshälsovård. Sjukgymnastikersättning lämnas inte heller till en sjukgymnast som vid behandlingstillfället har fyllt om inte medger något annat. Sjukgymnastikersättning lämnas inte heller till en sjukgymnast som vid behandlingstillfället har fyllt om inte medger något annat. Denna lag träder i kraft . 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § lagen (1962:381) om allmän försäkring1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 3 §2 Ersättning för tandvård lämnas om vården ges vid en folktandvårdsklinik, en högskola där odontologisk utbildning och forskning bedrivs eller annars genom det allmännas försorg. Ersättning lämnas också om vården ges hos en enskild näringsidkare, ett bolag eller annan juridisk person, under förutsättning att vårdgivaren är uppförd på en förteckning som upprättats av den allmänna . För att bli uppförd på en förteckning enligt första stycket skall vårdgivaren antingen själv vara legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist eller ha tillgång till en eller flera legitimerade tandläkare eller tandhygienister. Vidare krävs att vårdgivaren har F-skattsedel. Ersättning lämnas enligt grunder som regeringen fastställer. Ersättning lämnas endast om tandvården utförts av en legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist som inte har fyllt . Ersättning lämnas enligt grunder som regeringen fastställer. Ersättning lämnas endast om tandvården utförts av en legitimerad tandläkare eller legitimerad tandhygienist som inte har fyllt . Ersättning lämnas inte för tandvård åt en försäkrad som fyller högst under det år då vården ges. Om avgiftsfri tandvård åt sådan försäkrad föreskrivs i tandvårdslagen (1985:125). Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Inom utarbetades en departementspromemoria, Höjd ålder för avgångsskyldighet till (Ds 1999:39). I departementspromemorian redovisas olika alternativ för att genomföra en höjd ålder för avgångsskyldighet till . I departementspromemorian förordas att det i lagen (1982:80) om anställningsskydd (anställningsskyddslagen) införs en bestämmelse om att ett avtal som föreskriver en avgångsskyldighet skall sakna verkan i den delen och i stället skall gälla en avgångsskyldighet vid fyllda . En sammanfattning av departementspromemorians innehåll finns i avsnitt 7. Departementspromemorians lagförslag finns i bilaga 1. Departementspromemorian har remissbehandlats och en förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr N1999/8786/ARM). Därefter har inom promemorian Rätt att arbeta till upprättats (dnr N2000/8583/RS). Promemorian innehåller bland annat förslag till införande av en tvingande bestämmelse i anställningsskyddslagen om rätt att kvarstå i anställningen till , samt därutöver rätt till livränta på visst sätt enligt lagen och om höjning av åldersgränsen för läkarvårdsersättning, tandvårdsersättning respektive sjukgymnastikersättning från 65 till . En sammanfattning av promemorians innehåll finns i bilaga 3. Promemorians lagförslag finns i bilaga 4. Den har behandlats vid ett remissammanträde . En förteckning över de remissinstanser som lämnat synpunkter finns i bilaga 5. Protokoll från remissammanträdet och en remissammanställning finns att tillgå i (dnr N2000/8583/RS). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 6. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Regeringen har i huvudsak beaktat Lagrådets synpunkter. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 8.1. Vidare beslutade regeringen att inhämta Lagrådets yttrande över det förslag till ytterligare en övergångsbestämmelse som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Lagrådet har lämnat förslaget i den delen utan erinran. I propositionen har vissa redaktionella ändringar gjorts. 4 Gällande rätt 4.1 Lagen om anställningsskydd Enligt 33 § första stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd (anställningsskyddslagen) gäller att en arbetsgivare som vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning när arbetstagaren uppnår den ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, vid fyllda , skall ge arbetstagaren skriftligt besked om detta minst en månad i förväg. Av 33 § andra stycket framgår att om en arbetsgivare vill att en arbetstagare skall lämna sin anställning i samband med att arbetstagaren får rätt till hel förtidspension, skall arbetsgivaren skriftligen ge arbetstagaren besked om detta så snart arbetsgivaren fått kännedom om pensionsbeslutet. Slutligen gäller enligt 33 § tredje stycket att en arbetstagare som fyllt eller uppnått den lägre ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension inte har rätt till längre uppsägningstid än en månad och inte heller har företrädesrätt enligt 22, 23, 25 och 25 a §§ samma lag. Arbetstagaren har således inte företrädesrätt när turordning skall bestämmas i samband med uppsägning enligt 22 § och inte heller möjlighet att åberopa den särskilda skyddsregeln för arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga i 23 §. Vidare saknar dessa arbetstagare företrädesrätt till återanställning och till anställning med högre sysselsättningsgrad enligt 25 och 25 a §§. Enligt 5 § anställningsskyddslagen gäller att avtal om tidsbegränsad anställning får träffas bland annat avseende anställning efter pensionering, om arbetstagaren har uppnått den ålder som medför skyldighet att avgå från anställningen med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, när arbetstagaren har fyllt . Enligt 2 § anställningsskyddslagen får det genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av en central arbetstagarorganisation göras avvikelser från 33 §. Även bestämmelserna i 5, 22, 25 och 25 a §§ är dispositiva för parterna. Tidpunkten när en arbetstagare är skyldig att avgå med ålderspension regleras inte i anställningsskyddslagen. Denna tidpunkt kan istället framgå av kollektivavtal, enskilt avtal eller förordning. Om åldern för avgångsskyldigheten inte är avtalad eller reglerad i förordning gäller att arbetsgivaren kan meddela arbetstagaren att hon eller han skall lämna anställningen vid fyllda . När arbetstagaren uppnår åldern för avgångsskyldighet enligt avtal eller förordning eller uppnår har arbetsgivaren således rätt att utan uppsägning skriftligen meddela arbetstagaren att hon eller han skall lämna sin anställning. Om en arbetsgivare inte iakttar kravet på skriftlighet utan i stället lämnar en muntlig underrättelse, får underrättelsen ändå rättslig verkan för anställningens upphörande. Stadgandet har således i den delen endast karaktären av en ordningsföreskrift och arbetsgivaren kan således bli skyldig att betala skadestånd på grund av brott mot skriftlighetskravet. Om arbetsgivaren inte lämnar besked till arbetstagaren om att arbetsgivaren önskar att arbetstagaren skall lämna anställningen kvarstår arbetstagaren automatiskt i anställningen. Om arbetsgivaren därefter vill att arbetstagaren skall lämna anställningen gäller en månads uppsägningstid. Vill arbetsgivaren å andra sidan att en arbetstagare skall sluta sin anställning tidigare än då avgångsskyldighet föreligger, måste arbetsgivaren enligt vanliga regler vidta uppsägning. De anställdas rätt och skyldighet att avgå med ålderspension regleras normalt i pensionsavtal. För flertalet arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden gäller , på grund av bestämmelser i kollektivavtal, att avgångsskyldighet inträder , i regel vid . För vissa yrkeskategorier inträder avgångsskyldighet tidigare än enligt kollektivavtal eller enligt förordningen (1991:1427) om tjänstepension och tjänstegrupplivförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning (den s.k. PISA-förordningen). Bland arbetstagare som är avgångsskyldiga kan nämnas flygledare, militär personal, brandmän samt arbetstagare med vissa konstnärliga yrken. Ett flertal av kollektivavtalen om avgångsskyldighet gäller tills vidare. Avtalen är dock vanligtvis uppsägningsbara per utgången av kalenderår med en ömsesidig uppsägningstid om . 4.2 Arbetsmarknadspolitiska insatser Grunden för arbetsmarknadspolitiken är en väl fungerande förmedling av arbetssökande till lediga platser samt att arbetsgivare av arbetsförmedlingen anvisas lämpliga arbetssökande. För den arbetssökande finns inga åldersgränser. Även äldre sökande - - kan således ta del av arbetsförmedlingens service i denna del. Den som är arbetslös kan - under vissa förutsättningar - få ekonomiskt stöd i form av arbetslöshetsersättning han eller hon söker arbete. Bestämmelser om arbetslöshetsersättning finns i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Rätten till arbetslöshetsersättning upphör före den månad då den arbetslöse fyller . En arbetslös kan också erbjudas stöd av olika slag för att åter komma i arbete eller för att komma in på arbetsmarknaden. Det kan vara deltagande i olika arbetsmarknadspolitiska program vilka syftar till att stärka den enskildes möjligheter att få eller behålla ett arbete. Vid deltagande i sådant program utgår aktivitetsstöd eller annan ersättning. De arbetsmarknadspolitiska programmen enligt förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program är arbetsmarknadsutbildning, arbetspraktik, stöd till start av näringsverksamhet, aktivitetsgarantin, ungdomsinsatser, förberedande insatser samt projekt med arbetsmarknadspolitisk inriktning. Enligt 6 § samma förordning skall en anvisning till sådant program vara arbetsmarknadspolitiskt motiverad. Det betyder att en anvisning får göras endast om den framstår som lämplig både för den enskilde och ur ett arbetsmarknadspolitiskt perspektiv. Någon åldersgräns beträffande hur länge en sökande kan anvisas till ett program finns således inte, förutom beträffande ungdomsinsatser. Bestämmelser om det arbetsmarknadspolitiska programmet anställningsstöd finns i förordningen (1997:1275) om anställningsstöd. Anställningsstöd finns av tre slag, nämligen allmänt, förstärkt och särskilt anställningsstöd. Det lämnas till arbetsgivare i syfte att stimulera anställningar av personer som har svårt att få ett reguljärt arbete. Målgruppen är långtidsarbetslösa. Allmänt anställningsstöd lämnas 6 eller 12 månader, förstärkt och särskilt anställningsstöd . Anställning med allmänt respektive förstärkt anställningsstöd omfattas av anställningsskyddslagen, medan anställning med särskilt anställningsstöd är undantagen. Bestämmelser beträffande arbetsmarknadspolitiska program för personer med arbetshandikapp finns i förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Anställning med lönebidrag är en sådan särskild insats. I samma förordning regleras också bland annat stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen, särskilda insatser för syn- och hörselskadade, stöd till personligt biträde samt särskilt stöd vid start av näringsverksamhet. Också här är förutsättningen för insatserna att de skall vara arbetsmarknadspolitiskt motiverade, vilket innebär att de får lämnas endast om de framstår som lämpliga både för den enskilde och ur ett övergripande arbetsmarknadspolitiskt perspektiv. Anställning med lönebidrag omfattas av anställningsskyddslagen. Gemensamt för de arbetsmarknadspolitiska insatser som nämnts ovan är att någon bestämd övre åldersgräns inte finns angiven. Bedömningen skall i stället göras utifrån såväl ett individuellt som ett övergripande arbetsmarknadspolitiskt perspektiv. I praktiken torde det vara mycket ovanligt att en person deltar i något arbetsmarknadspolitiskt program efter det att han eller hon har fyllt . Eftersom rätten att erhålla arbetslöshetsersättning upphör , medan rätt till garantipension i stället inträder, kan det i normalfallet inte anses arbetsmarknadspolitiskt motiverat att anvisa den som fyllt till en arbetsmarknadspolitisk insats. Det innebär att om en person skulle delta i ett arbetsmarknadspolitiskt program med aktivitetsstöd efter den tidpunkten så utgår inte längre aktivitetsstöd motsvarande arbetslöshetsersättning utan stödet blir per dag. Arbetslöshetsersättning och aktivitetsstöd är pensionsgrundande. De ingår som en inkomst i underlaget för beräkning av pensionsgrundande inkomst. På arbetsinkomster betalas av socialavgifterna endast ålderspensionsavgift. I stället betalas särskild löneskatt. 4.3 Socialförsäkringsfrågor Arbetsskadeförsäkringen Arbetsskador som inträffat efter regleras i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF). Även andra förvärvsarbetande än arbetstagare dvs. uppdragstagare och egna företagare är försäkrade enligt LAF. En förutsättning för att få ersättning enligt LAF är att skadan godkänns som arbetsskada. Den som har drabbats av en arbetsskada kan, utom i vissa speciella fall, få ersättning enligt LAF först när sjukdomstillståndet har upphört och skadan gett en bestående nedsättning av arbetsförmågan. Ersättningen betalas då ut i form av livränta. En livränta kan tidsbegränsas eller utges tills vidare. För rätt till livränta krävs att arbetsförmågan är nedsatt med minst en femtondel, och att inkomstbortfallet för år räknat uppgår till en fjärdedel av det prisbasbelopp som gällde vid början av det år från vilket livränta ska börja utgå. Arbetsskadeförsäkringen tar sikte på den faktiska nedsättningen av den skadades förmåga att skaffa sig inkomst genom förvärvsarbete.