prop · GP0364 · 2001-12-05 00:00:00 — saknades tillräckliga resurser för ett effektivt tillsynsarbete. Det är förenat med svårigheter att uppnå en absolut efterlevnad av tobakslagens åldersgräns. Det är komplicerat för affärs- anställda att bedöma ungdomars ålder, i synnerhet i stressade arbetssitua- tioner. Precis som när det gäller andra åldersgränser, kommer åldersgrän- sen för tobaksvaror inte att kunna tillämpas så strikt att inte några ung- domar kan köpa tobak innan de uppnått den lagstadgade åldern. Det är trots detta mycket angeläget att tillgängligheten för ung- domar begränsas. Det finns tobakshandlare som mer eller mindre avsiktligt negligerar åldersgränsen och regelbundet säljer tobak till minderåriga. I vissa fall torde det röra sig om handlare som är oseriösa även i övrigt, t.ex. genom att sälja stulna eller insmugglade tobaksvaror. Regeringens förslag: Den som i näringsverksamhet säljer tobaks- varor till konsumenter skall vara skyldig att anmäla försäljningen hos den kommun där försäljningen sker. Kommunen får ta ut en avgift för sin tillsyn av den som bedriver anmälningspliktig näringsverksamhet förslag: Det bör införas ett system där tobaks- varor endast får saluhållas av den som har fått ett särskilt säljtillstånd. Innan tillstånd utfärdas bör kommunen förvissa sig om att näringsidkaren ifråga är seriös, strävar efter att följa gällande lagstiftning och har den kunskap som behövs för hanteringen. Den som bryter mot lagstiftningen bör kunna få sitt säljtillstånd indraget. Kommuner bör få ta ut avgift för all tillsyn som bedrivs enligt tobaks- Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker för- Flera av de remissinstanser som avstyrker förslaget anser att det inte visats att ett licenssystem kommer åt problemet med försäljning till Det har också framförts att det istället för ett licenssystem bör satsas mer på information till tobakshandlare. Etableringskontroll innebär ett hämmande av konkur- föreslår att överläggningar tas upp mellan staten, och så att det framtida regelverket utformas så att kommunerna kan få full kost- nadstäckning för denna verksamhet. Skälen för regeringens förslag: Genom en ändring i tobakslagen (1993:581) infördes ett förbud att i näringsverksamhet sälja eller på annat sätt lämna ut tobaksvaror till den som inte fyllt . uppenbart att det föreligger brister i lagens efterlevnad då ett stort antal ungdomar ändå får köpa tobak, se avsnitt 7.1. behövs därför som kan bidra till att underlätta och effektivisera den nuva- Dessa åtgärder bör emellertid framstå som rimliga och förståeliga med hänsyn till såväl åtgärdernas effekt som de olägenheter och kostnader som de kan medföra. Ett sådant system med säljtillstånd Prop. 2001/02:64 som kommittén föreslagit skulle enligt regeringens mening föra för långt. Regeringen anser att det är möjligt att med mindre ingripande medel uppnå att åldersgränsen för inköp av tobak efterlevs på ett bättre sätt. Ett system med anmälningsplikt i kombination med en avgiftsfinansierad tillsyn torde vara tillräckligt för att uppnå detta syfte. På så sätt får kommunen kännedom om de näringsidkare som i kommunen säljer tobak så att de kan bli föremål för tillsyn och riktad information. Regeringen kommer noga att följa att de nu föreslagna åtgärderna i till- räcklig grad förbättrar efterlevnaden av åldersgränsen. Om efterlevnaden inte förbättras anser regeringen att det bör övervägas att införa bestäm- melser om försäljningsförbud motsvarande de som finns i alkohollagen, jämför 7 kap. 21 § alkohollagen (1994:1738). Regeringen vill i samman- hanget erinra om att straffrättsligt ansvar kan utkrävas av den som i näringsverksamhet säljer tobaksvaror till någon som är , se 27 § tobakslagen. Vidare torde en kommun, med stöd av 20 § tobaks- lagen, kunna rikta föreläggande mot den som förestår försäljningen att tillse att åldersgränsen efterlevs på ett bättre sätt. Huvudinriktningen av den kommunala tillsynen över tobaksförsälj- ningen bör vara rådgivning och information. Erfarenheter och kunskaper från livsmedels- och folkölstillsynen bör så långt som möjligt tas till vara. har i dess egenskap som central tillsyns- myndighet över efterlevnaden av åldersgränsen att bistå kommunerna så att tillsynen kan ske på ett effektivt och informativt sätt. När det gäller frågan om införande av särskilda tillsynsavgifter för tobak gör regeringen följande överväganden. Den kommunala tillsynen som sker med stöd av tobakslagen omfattar förutom den som bedriver han- del med tobaksvaror miljöer och lokaler där helt eller delvis rökförbud gäller enligt 2 och 4 §§ tobakslagen. Området för den kommunala tillsy- nen är därmed mycket omfattande. De flesta av dessa miljöer behöver dock ingen direkt tillsyn då vanligen allmänheten reagerar på överträdel- ser. Att tillåta kommunen ta ut avgifter för alla dessa tillsynsområden framstår enligt regeringens mening som orimligt. tillsyn finns på många områden, ibland med möjlighet att ta ut tillsynsavgift, ibland inte. Stora delar av den kommunala tillsynen är dock f.n. avgiftsfinansierad. Det gäller t.ex. livsmedelstillsyn eller tillsyn enligt . Minderårigas fortsatt höga tillgång till tobak är oro- ande. En mer aktiv tillsyn av butikernas tobaksförsäljning är enligt regeringens uppfattning angelägen. Det är ofrånkomligt att en effektivisering av den kommunala tillsynen kräver ökade resurser. Det finns en uppenbar risk att den tillsyn som inte ens delvis kan finansieras med avgifter blir lägre prioriterad. Regeringen föreslår mot den be- skrivna bakgrunden att kommunerna ges möjlighet ta ut en avgift för tillsynen av dem som bedriver anmälningspliktig försäljning av tobak enligt grunder som beslutas av kommunfullmäktige. Liksom för andra tillsynsavgifter gäller sedvanliga principer om själv- kostnad, likställighet m.m. Tillsynsavgifterna innebär självfallet en utgift Denna kostnadsökning kommer att vara måttlig. 2001/02:64 Enligt kommunernas taxor för miljöskyddstillsyn utgör tillsynsavgifterna för den faktiska tillsynen. Avgiften för livsmedelstillsyn i butiker varierar mellan , beroende på butikens storlek m.m. Regeringen förordar starkt att kom- munerna beslutar om differentierade taxor som också tar hänsyn till om tobakstillsynen samordnas med annan tillsyn. Vidare avser regeringen att ge i uppdrag att närmare följa tobaksförsäljningens utveckling när det gäller ungdomar och utvärdera tillämpningen och effekterna av tobakslagens bestämmel- ser avseende åldersgräns för inköp av tobak. En kommun får förelägga en anmälningspliktig näringsidkare att lämna de uppgifter som behövs för att kommunen skall kunna fullgöra sin tillsyn, jämför 20 § tobakslagen. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Vid bestämmande av vitesbelopp och utdömande av vite gäller lagen (1985:206) om viten. 8.1Åtgärder för att förstärka arbetet med tobaksprevention Regeringens bedömning: bör tillföras för att för- stärka det tobakspreventiva arbetet. Av dessa medel är beräknade att användas för att stödja , beräknade för stöd till organisationer på tobaksområdet och avsedda för kunskapsbaserad metodutveckling med särskild inriktning på barn och unga. förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Kommittén föreslog att alternativt bör ha särskilda medel att ge till organisationer som bedriver tobakspreventivt arbete. Remissinstanserna: Ett stort antal av remissinstanserna instämmer med kommitténs förslag att särskilda medel för frivilligorganisationer bör göras tillgängliga för tobaksprevention. och anför att medel även bör göras till- gängliga för kommuner och landsting. , och anför att det finns behov av en ökad tillgänglighet av rökslutarstöd, bl.a. i form av utbildning och engagemang för personal inom primärvård och tandvård, samt att rökavvänjning genom telefonrådgivning permanentas. Ett flertal remissinstanser framhåller att den traditionella ANT-under- visningen (undervisning om Alkohol, Narkotika och Tobak) behöver förändras. Här kan nämnas , kommun, kommun och . Skälen för regeringens bedömning: Regeringen aviserade redan i samband med den ekonomiska vårpropositionen att Statens folkhälso- institut skulle tillföras för att förstärka arbetet med tobaksprevention (prop. 2000/01:100, bet. 2000/01:FiU20, rskr. 2000/01:288). Samhällsmedicinska enheten vid har bedrivit ett pilotprojekt med tobaksavvänjningsråd genom tele- fonrådgivning. Verksamheten har bedrivits som ett samarbetsprojekt och finansierats av , , , Cancerfonden och Hjärt-Lungfonden. Sluta-Röka-Linjen är en telefonlinje med 020-nummer, vilket innebär att verksamheten är en gratistjänst som är tillgänglig för hela landet. Verksamheten består av att speciellt utbildad personal genom individuell rådgivning per telefon sva- rar på frågor och ger råd om tobaksavvänjning. Den enskilde kan själv välja om personalen skall ringa uppföljningssamtal som stöd för rök- avvänjningen. Kostnaderna för projektet beräknades för ha upp- gått till . Verksamheten har utvärderats kontinuerligt och förberedelser har gjorts för att en vetenskaplig utvärdering skall kunna ske. De preliminära resultaten visar att är rökfria om inga upp- följningssamtal görs efter det första telefonsamtalet. Om personalen har uppmanats att ringa uppföljningssamtal visar preliminära resultat att är rökfria . och rådets direktiv /37/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror reglerar bland annat varningstexter på tobaksförpackningar. I detta direktiv ges möjlig- heten att i varningstexten hänvisa till ett telefonnummer för rökavvänj- ning. Mot bakgrund av ovanstående är det regeringens mening att denna möjlighet till rökavvänjning bör göras tillgänglig på nationell basis även fortsättningsvis och avser därmed att uppdra åt att avdela till , för dess verksamhet med tobaksavvänjningsråd genom telefonrådgivning Det är angeläget att involvera frivilligorganisationer i arbetet mot tobak. har fördelat stöd till tobaksorganisationerna med . Regeringen anmälde till i propositionen Statens folkhälso- institut roll och uppgifter (prop. 2000/01:99) att det bör övervägas att administrationen av de organisationsstöd som hanteras av institutet bör föras över till . Det framhölls också att de ifrågavarande organisationsstöden tills vidare bör administreras av . De organisationer som är verksamma inom tobaksområdet bedriver informations-, upplysnings- och utbildnings- arbete. Merparten är yrkessammanslutningar inom kommunal- och landstingsverksamhet och arbetar huvudsakligen för att integrera tobaks- preventiva metoder och en kunskap om tobaksprevention i den dagliga verksamheten. Organisationerna inom tobaksområdet arbetar även med upplysnings- och informationsverksamhet riktad till barn och unga. Regeringens bedömning är att stödet till tobaksorganisationer bör öka Prop. 2001/02:64 till . bedrivs i dessa organisationer har bidragit till att öka medvetenhet i såväl skola som vårdverksamhet, att skapa en ökad kunskap om tobakens skadeverkningar och en ökad medvetenhet om behovet av tobakspreven- tion. Organisationerna har också medverkat till att föra ut metoder till yrkesgrupper som har stora möjligheter att förebygga och minska bruket av tobak. av medicinsk metodik (SBU) har identifierat ett stort antal vetenskapliga studier som berör metoder för rökavvänjning. SBU drar slutsatsen att dessa studier visar att en kort och strukturerad rådgivning är grunden för framgångsrik påverkan på rökare för att hjälpa dessa att sluta röka. Effekten av denna insats är stor och resultaten väldokumenterade i vetenskapliga arbeten. I propositionen roll och uppgifter (prop. 2000/01:99) anmälde vidare regeringen till att bakgrunden till den nya organisationen för institutet bl.a. var de brister som finns när det gäller evidensbaserade metoder i preventionsarbetet. Det finns ett stort behov av kunskap om effektiva metoder i folkhälsoarbetet generellt, men också ett behov av kunskapsbaserade metoder för tobaksprevention inriktade mot barn och unga. Regeringen avser för det ändamålet att avsätta år- ligen . skall i samver- kan med kommun och landsting genomföra pilotprojekt som skall bidra till ökad kunskap om verksamma och lämpliga metoder och strategier för tobaksprevention särskilt riktad mot barn och ungdomar. Statens folk- hälsoinstitut skall bistå med kunskapsstöd, metodstöd och strategiskt stöd. Varje enskilt delprojekt skall ha vetenskapligt grundad uppföljning och utvärdering knutet till det övergripande målet. Tydliga målbeskriv- ningar krävs därmed och varje enskilt delprojekt skall vara avgränsat . En samfinansiering skall ske med den aktör som är ansvarig för del- projektet, vilket ökar kravet på att projekten är väl förankrade i den kommun eller det landsting som skall driva projektet och ökar möjlig- heten att kommuner och landsting kommer att ta till sig positiva erfaren- heter. Regeringens bedömning: Antalet ställen som säljer nikotinersättnings- medel bör utvidgas till att även omfatta de s.k. apoteksombuden. förslag: Kommittén har inte lämnat förslag avseende försäljningen av nikotinersättningsmedel. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, bl.a. Statens folkhälso- institut, anför att nikotinläkemedel även bör finnas hos apoteksombud mot bakgrund av att en begränsad tillgänglighet kan vara ett hinder för att sluta röka genom att det inte finns nikotinersättningsmedel att tillgå vid exempelvis resor eller under semester. Bl.a. , och Spel- och tobakshandlarnas riksförbund anför att nikotinersättningsmedel bör vara tillgängliga i samma omfattning som tobaksprodukter och finnas på alla försäljningsställen där tobaksprodukter försäljs. Skälen för regeringens bedömning: har ca 900 apotek. Utöver dessa finns ca 1 000 apoteksombud, huvudsakligen i glesbygd och där det är långt till närmaste apotek. Med apoteksombud avses ett ställe som anlitats av ett apotek för utlämnande av läkemedel till kund. En skriftlig överenskommelse mellan och ombudet upp- rättas för att säkerställa en säker förvaring och ett säkert tillhanda- hållande av läkemedel samt att detta sker så att kundens integritetsskydd bibehålls. Apoteksombudet har rätt att sälja ett begränsat antal receptfria läkemedel som tillhandahålls av . Sortimentet beslutas av apo- tekschefen i samråd med den lokala sjukvården. Användning av nikotinersättningsmedel är ett stöd vid rådgivning för tobaksavvänjning och höjer resultaten. för utvärdering av medicinsk metodik (SBU) rapport för rökavvänjning visar att rådgivning för rökavvänjning är en av de mer kostnadseffektiva meto- derna för att minska risken för tobaksrelaterad ohälsa. Det har även på- visats att om rådgivningen kompletteras med nikotinersättningsmedel ökar metodens effektivitet ytterligare, dvs. fler slutar att röka. Det kan anföras att nikotinersättningsmedel bör göras tillgängliga i samma omfattning som tobaksprodukter och att det på varje försäljnings- ställe för tobaksvaror också skall finnas nikotinersättningsmedel till för- säljning. På så vis erbjuds den som använder tobak möjlighet att vid varje inköpstillfälle välja mellan att inhandla en tobaksprodukt eller att inför- skaffa nikotinersättningsmedel. Mot detta kan anföras att det finns en risk att nikotinersättningsmedel då inte längre kommer att ses som en produkt som skall användas för att avsluta ett tobaksbruk, utan som används som ersättning för tobak. Det kan också finnas risk att ungdomar startar ett beroende av nikotinersättningsmedel, för att därefter övergå till tobaks- produkter. Nikotinersättningsmedel är läkemedel som innehåller nikotin. Vid godkännandet av dessa produkter har, som för övriga läkemedel, gjorts en bedömning av doseringsregim, kontraindikationer, varningar för försiktighet vid vissa sjukdomar samt vid graviditet och amning. Läke- medelsverket beslöt , som en konsekvens av ändringen i tobaks- lagen om förbud att sälja tobak till personer , att receptbelägga läkemedel som innehåller nikotin för personer . Det har framkommit att den begränsade tillgängligheten till nikotin- ersättningsmedel innebär en svårighet för de personer som bor långt från närmaste apotek, eller som vid semesterresa eller andra skäl har långt till närmaste apotek. Det kan då anföras att en ökad tillgänglighet krävs för att att nikotinersättningsmedel skall kunna användas som ett hjälpmedel oavsett bostadsort. Mot denna bakgrund är det regeringens avsikt att i ägarsamtal med verka för att antalet distributionsställen för nikotinersätt- ningsmedel skall utvidgas till att även omfatta de s.k. apoteksombuden. Tillgängligheten för personer bör även fortsättningsvis vara begränsad och kravet på läkares godkännande bibehållas. Det är angeläget att i detta sammanhang svarar för ökad informa- tion om risker med nikotinersättningsmedel i samband med försäljning av dessa produkter hos apoteksombuden eftersom rådgivning av farma- Prop. 2001/02:64 ceut inte kan ges där som vid köp i apotek. 9 Ekonomiska och andra konsekvenser Det föreslagna förbudet i avsnitt 5.6.1, dvs. förbudet för näringsidkare att vid marknadsföring av andra varor än tobaksvaror eller tjänster som rik- tas till konsumenter använda varukännetecken som är i bruk för en tobaksvara eller är registrerade eller inarbetade för en sådan vara enligt gällande bestämmelser om varumärken, föreslås kopplat till bestämmel- serna i marknadsföringslagen (1995:450) om otillbörlig marknadsföring. Härigenom blir det () och i sista hand som vid vite kan förbjuda en reklamåtgärd. Antalet ärenden hos KO och kan antas öka något till följd av förslaget. Det bör enligt regeringens uppfattning dock inte vara fråga om någon dramatisk ökning av antalet ärenden. Den eventuella kostnads- ökning som kan komma att uppstå bör därför rymmas inom ifråga- varande myndigheters anslag. Regeringen föreslår en ändring i tobakslagen (1993:581), se avsnitt 6.2, som innebär att alla restauranger och andra serveringsställen skall ha ett eller flera områden där rökning är förbjuden. Det är den som i egen- skap av ägare eller på annan grund disponerar över en serveringslokal som i första hand har att svara för att bestämmelsen följs, jämför 7 § tobakslagen. Enligt regeringens mening ryms därför den offentliga tillsyn som föranleds av förslaget inom ramen för de uppgifter som redan åvilar berörda myndigheter. I avsnitt 7.2 har regeringen lämnat förslag om att den som i närings- verksamhet säljer tobaksvaror till konsumenter skall anmäla försälj- ningen hos den kommun där försäljningen sker. Enligt regeringens för- slag ges kommunerna möjlighet att ta ut avgift för kostnaderna för sin tillsyn av den som bedriver anmälningspliktig näringsverksamhet med tobaksvaror. Förslaget torde inte föra med sig några nämnvärda kostna- der för övriga tillsynsmyndigheter eller för domstolarna. Effekter av betydelse för små företags arbetsförutsättningar m.m. Förslagen i propositionen kommer att påverka vissa små företags arbets- situation, inte minst mot bakgrund av att det finns många små företag bland de näringsidkare som säljer tobaksvaror till konsumenter. Nedan analyseras därför konsekvenserna för de små företag som kommer att påverkas av regeringens förslag. Analysen bygger på förordningen (1998:1820) om särskild konsekvensanalys av reglers effekter för små företags villkor. Flera av de frågeställningar som tas upp i den s.k. checklistan i 3 § nämnda förordning har redan behandlats på annat ställe i remissen. I avsnitt 7.1 behandlas t.ex. problemet med den bristande efterlevnaden av åldersgränsen för inköp av tobaksvaror. I det följande avsnittet behandlas också en alternativ lösning till det förslag som rege- ringen presenterar för att komma till rätta med detta problem. råd har skett med näringslivet och med myndigheter som särskilt berörs Prop. 2001/02:64 framgår av avsnitt 3 Ärendet och dess beredning. därvid kommit fram redovisas i respektive avsnitt. Det bör inledningsvis understrykas att regeringens förslag i remissen syftar till att motverka tobakskonsumtion, inte minst bland barn och ung- dom, och därigenom till att förbättra folkhälsan. Regeringen har som sin uppfattning redovisat att marknadsföring av olika varor och tjänster som sker med användande av tobaksrelaterade varukännetecken kan vara ägnad att fungera som tobaksreklam. Rege- ringen har därför funnit att det i fråga om sådan marknadsföring finns skäl till restriktioner motsvarande de som gäller i fråga om den öppna tobaksreklamen. Regeringens förslag i denna del innebär med vissa undantag att ett varukännetecken som har anknytning till en tobaksvara inte får förekomma i annonser i tryckta skrifter eller i ljudradio- eller TV-program. Det kommer därigenom att bli svårare att marknadsföra en vara med hjälp av ett tobaksnamn än en vara som har ett annat namn. Förslaget medför i detta hänseende vissa negativa effekter ur konkurrens- rättsliga synpunkter även för små företag. Regeringen vill dock framhålla att förslaget inte innefattar något försäljningsförbud och att marknads- föring av varor och tjänster med hjälp av tobaksrelaterade varukänne- tecken alltjämt kommer att vara tillåten vid inte minst säljställen för så- dana varor. Såvitt avser förslag om förbud mot rökning i restauranger och andra serveringsställen har regeringen frångått detta. Regeringens förslag som innebär att restauranger och andra ser- veringsställen skall ha ett eller flera områden där rökning är förbjuden torde inte medföra några kostnader för mindre företagare. Det gällande förbudet mot att i näringsverksamhet lämna ut tobaksvaror till den som inte har fyllt torde vara väl känt bland de näringsidkare som tillhandahåller sådana varor. Såväl branschorganisa- tioner som olika offentliga organ har återkommande informerat om för- budet. Trots dessa insatser råder fortfarande en bristfällig ålderskontroll vid tobaksförsäljning. Därför bedömer regeringen det som nödvändigt att reglerna för tobaksförsäljning skärps liksom tillsynen över efterlevnaden av dessa regler. I avsnitt 7.2 har regeringen redovisat sina överväganden för att inte förorda ett licensieringssystem i enlighet med Nationella folk- hälsokommitténs förslag. Utöver vad som där anförs bör framhållas att den i remissen föreslagna lösningen med en anmälningsskyldighet i väsentlig grad tar hänsyn till de små företagens arbetssituation. De tillsynsavgifter som kommunerna föreslås få ta ut för att täcka kostnaderna för sin tillsyn över efterlevnaden av åldersgränsen innebär självfallet en utgift för näringsidkarna på området. Enligt regeringens mening torde det dock här bli fråga om måttliga kostnader. Enligt kom- munernas taxor för miljöskyddstillsyn utgör tillsynsavgifterna för den faktiska tillsynen. Avgiften för livs- medelstillsyn i butiker varierar , beroende på butikens storlek m.m. Det föreligger inte heller några hinder för kommunerna att besluta om differentierade avgifter som tar hänsyn till t.ex. om tobakstillsynen samordnas med annan tillsyn. 10.1Förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen Förslaget till en ny punkt i 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen (TF) be- handlas i avsnitt 5.6.2. Med stöd av bestämmelsen kan det, utan hinder av regleringen i TF, meddelas förbud mot användningen av vissa varu- kännetecken i kommersiella annonser vid marknadsföringen av andra varor än tobaksvaror samt tjänster. Medgivandet till lagstiftning gäller endast sådana varukännetecken som i sin helhet eller till någon del an- tingen är i bruk som benämning på en tobaksvara eller är registrerade eller inarbetade för en sådan vara enligt gällande bestämmelser om varu- märken. Genom bestämmelsen i punkten 2 kommer det inte att råda någon tveksamhet om att begränsningar av den kommersiella reklamen i tryckt skrift av det slag som regeringen föreslår i tobakslagen kan meddelas utan hinder av bestämmelserna i .