prop · GO0355 · 2001-01-01 00:00:00 — I andra punkten hänvisas, i enlighet med artikel 16 i avtalet, till rådets direktiv /221/EEG av om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa (EGT 56, 1964, s. 850), rådets direktiv /194/EEG av (EGT L 121, 1972, s. 32) och rådets direktiv /35/EEG av (EGT L 14, 1975, s. 10) om utvidgande av till-ämpningsområdet för direktiv /221/EEG till att även omfatta arbetstagare som begagnar sig av rätten att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda i den staten respektive medborgare som begagnar sig av sagda rätt efter att ha verkat där som egenföretagare. Kommentar I direktiv /221/EEG, citerat ovan, finns en rad viktiga preciseringar av möjligheterna att göra ingrepp i rätten till inresa, utfärdande eller för- nyande av uppehållstillstånd eller utvisning, som grundar sig på hän- synen till allmän ordning, säkerhet och hälsa. Direktivet innehåller dels en uppräkning av de omständigheter som inte kan åberopas som skäl för avvisning eller utvisning, dels en rad procedurregler för utvisningen av en EU-medborgare. I direktivet slås fast att landets ekonomiska situation inte kan motivera en avvisning eller utvisning och att reglerna om allmän ordning eller säkerhet uteslutande gäller den sökandes personliga förhållanden. Ut- visningar i allmänpreventivt syfte godtas således inte. domar för brott kan inte utan vidare läggas till grund för åtgärder enligt direktivet, om inte det begångna brottet är uttryck för ett personligt förhållande som innebär ett aktuellt hot mot allmän ordning. Hotet skall vara ett allvarligt hot mot grundläggande samhällsintressen, för att en åtgärd enligt direktivet skall vara motiverad. De viktigaste procedurkraven i direktivet på medlemsstaternas be- handling av dessa ärenden är att beslut om avvisning och utvisning endast skall grunda sig på hänsynen till allmän ordning, säkerhet eller hälsa och att det alltid skall finnas samma möjlighet för den sökande att få tillgång till juridiskt bistånd som det finns för värdlandets medborgare i en motsvarande situation. Vidare skall beslut som fattas på grund av direktivet vara motiverade. Motiveringen skall ges som beslutet, för att personen skall ha möjlighet att överklaga. Det finns en omfattande rättspraxis från angående tolkningen av direktivet. Genomförande i svensk rätt Den första frågan gäller möjligheterna att återkalla ett uppehållstillstånd som meddelats med stöd av bestämmelserna i avtalet. I 2 kap. 9-12 §§ UtlL anges i vilka fall som beslut om visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas. De situationer som täcks av paragraferna överensstämmer inte med de omständigheter som regleras i direktiv /221/EEG, citerat ovan. Enligt 2 kap. 14 § andra stycket UtlL får regeringen föreskriva att uppehållstillstånd får återkallas för de utlänningar som omfattas av även i andra fall än de som anges i 11 § första stycket. Bemyndigandet för regeringen kan således inte utnyttjas för att meddela de föreskrifter som är skyldiga att tillämpa till följd av avtalet. Regleringen av rätten till vistelse enligt avtalet med är i huvudsak uppbyggd på samma sätt som motsvarande regler i . Det framstår därför som lämpligt att samma lagtekniska lösning väljs. Bestämmelsen i 2 kap. 14 § UtlL bör därför utvidgas för att ge regeringen föreskriftsrätt även för de personer som omfattas av av-talet. Regeringen kan med stöd därav utfärda bestämmelser i som motsvarar de som gäller för medborgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Den andra frågan är om den svenska lagstiftningen uppfyller de processuella garantier som följer av avtalet. Utlänningslagen har mot bakgrund av bestämmelserna i direktiv /221/EEG ändrats i två hän- seenden. För det första gäller, enligt 11 kap. 1 § tredje stycket UtlL, att de utlänningar som omfattas av bestämmelserna i har rätt till muntlig förhandling i de fall som direktivet reglerar. Vidare gäller, enligt 11 kap. 3 § tredje stycket UtlL, en skyldighet i förhållande till utlänningar vilka omfattas av men som inte är medborgare i en EES-stat, att negativa beslut om visering skall motiveras. I avtalet hänvisas till nämnda EG-direktiv vilket medför att motsvarande regler skall gälla i förhållande till den personkrets som omfattas av avtalet. De nämnda bestämmelserna i utlänningslagen bör därför utvidgas till att omfatta även den aktuella personkretsen. Vid hänvisning i lagtext till avtalet bör, som påpekat, benämningen avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer användas. 8.2 Kapitel II Arbetstagare förslag: Studiestödslagen (1999:1395) ändras så att rätten till studiestöd även omfattar personer som kan härleda en sådan rätt från avtalet med . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte berört avtalet i denna del. , som tillstyrker att skall ratificera avtalet, finner det anmärkningsvärt att bestämmelserna om anhöriga till schweiziska medborgare är mer förmånliga än EU- medborgares dito. Skälen för regeringens förslag: Regeringens skäl presenteras i anslutning till respektive artikel. Bestämmelser om vistelse (artikel 6) I artikel 6.1 anges att en arbetstagare som är medborgare i eller i Europeiska unionens medlemsstater och som har anställning i värdlandet skall få uppehållstillstånd räknat för tillståndets utfärdande. Tillståndet skall förlängas automatiskt . När uppehållstillståndet förlängs första gången får giltighetstiden begränsas, dock inte till än , om arbetstagaren är ofrivilligt arbetslös i följd. I artikel 6.2 föreskrivs att en arbetstagare som har anställning men mindre än hos en arbetsgivare i värdlandet skall få uppehållstillstånd med samma giltighetstid som anställningsavtalet. En arbetstagare som har anställning i mindre än skall inte be-höva uppehållstillstånd. Parterna får, för att utfärda uppehållstillstånd, endast kräva att arbetstagaren visar upp den handling med stöd av vilken han eller hon reste in på territoriet och en bekräftelse på anställning från arbetsgivaren eller ett anställningsintyg. Uppehållstillståndet skall gälla hela det utfärdande landets territorium. I artikel 6.5 anges att avbrott i vistelsen som understiger i följd eller frånvaro på grund av militärtjänst inte skall påverka uppehållstillståndets giltighet. I artikel 6.6 sägs att ett giltigt uppehållstillstånd inte får återkallas enbart på grund av att arbetstagaren inte längre arbetar, vare sig orsaken är att han eller hon är tillfälligt oförmögen att arbeta på grund av sjukdom eller olycksfall eller att arbetstagaren är ofrivilligt arbetslös och detta vederbörligen konstaterats av det behöriga arbetsförmedlingskontoret. Artikel 6.7 anger att en person som ansöker om uppehållstillstånd inte får hindras från att påbörja en anställning enligt ett ingånget avtal på grund av att formaliteterna för att få uppehållstillstånd inte är klara. Kommentar Bestämmelserna i artikel 6 motsvarar reglerna som gäller för EU- medborgare. Genomförande i svensk rätt Vad gäller regeringens bemyndigande att meddela föreskrifter om att en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas samt att föreskriva undantag från kravet på arbetstillstånd hänvisas till vad som angivits i samband med artikel 2 i bilaga I. Det kan noteras att utlänningsförordningen inte innehåller någon särreglering avseende arbetstagare som har anställning men mindre än . En sådan bestämmelse återfinns dock i direktiv /360/EEG av om avskaff-ande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer (257, 1968, s. 13) artikel 6 punkt 3 och tillämpas i praktiken av de svenska utlänningsmyndigheterna. Även i det nu aktuella fallet torde ett genomförande på myndighetsnivå vara tillräckligt. En ansökan om uppehållstillstånd av en medborgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och hans eller hennes familjemedlemmar skall kunna bifallas även om ansökan sker efter inresa i . Detta undantag från 2 kap. 5 § UtlL, som beskrivits i anslutning till artikel 2 i bilaga I, följer av 3 kap. 7 a § UtlF. Denna bestämmelse bör ändras så att även familjemedlemmar till schweiziska medborgare inkluderas. Bemyndigandet i 2 kap. 14 § andra stycket UtlL ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd för medborgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet får återkallas. Det har föreslagits, i anslutning till artikel 5 i bilaga I, att bemyndigandet skall utvidgas för att föreskriftsrätten skall avse även personer som omfattas av avtalet med . Regeringen har i 3 kap. 5 a § åttonde stycket UtlF föreskrivit att arbetstagare inte skall få sitt uppehållstillstånd återkallat på grund av skäl som motsvarar uppräkningen i sjätte punkten i artikel 6 i bilagan. Föreskriften bör ändras för att gälla även schweiziska medborgare. I 3 kap. 5 c § UtlF har regeringen föreskrivit att uppehållstillstånd får återkallas för sådan utlänning som nämns i 5 a § första stycket och som grundar sin rätt till vistelse här på , om utlänningen inte försörjer sig eller annars saknar egna medel för sitt uppehälle här. Detta gäller utöver utlänningslagens vanliga återkallelseregler som finns i 2 kap. 9 11 §§ UtlL. Uppehållstillstånd för anhöriga som nämns i 3 kap. 5 b § UtlF får återkallas, om anknytningen till medborgaren i EES-staten bryts och familjemedlemmen inte har rätt att stanna i på någon annan grund. Även denna bestämmelse bör ändras för att inkludera de personer som omfattas av avtalet. Gränsarbetare (artikel 7) Artikel 7.1 innehåller en definition av begreppet gränsarbetare. En gränsarbetare är en medborgare i eller någon av EU:s medlemsstater som är bosatt på en parts territorium och arbetstagare på den andra partens territorium och som återvänder till sin bostad i princip eller åtminstone en gång . Artikel 7.2 första stycket anger att gränsarbetare inte skall behöva uppehållstillstånd. I andra stycket sägs att behöriga myndigheter i det land där gränsarbetaren arbetar kan ge gränsarbetaren ett särskilt tillstånd eller för den tid som anställningen varar, om överstiger men understiger . Det särskilda tillståndet skall förlängas , förutsatt att gränsarbetaren kan bevisa att han utövar ekonomisk förvärvsverksamhet. Det särskilda tillståndet skall gälla hela det utfärdande landets territorium. Kommentar Definitionen av gränsarbetare i artikeln överensstämmer med vad som anges i direktiv /360/EEG, citerat ovan, artikel 8 punkt 1 b. Nämnas kan också att gränsarbetare definieras annorlunda i artikel 28 som skall tillämpas i de fall övergångsbestämmelserna i kapitel VII i denna bilaga är tillämpliga. Gränsarbetares rättigheter enligt bilagan påminner om dem som finns för EU-medborgare i direktiv /360/EEG, citerat ovan, artikel 8 punkt 1 b. En skillnad är dock att det speciella tillståndet kan förnyas automatiskt enligt EG-rätten. Gränsarbetaren måste följaktligen inte bevisa att han eller hon framgent utövar ekonomisk förvärvsverksamhet för att uppehålls-tillståndet skall förnyas. Noteras kan att för en gränsarbetare med egen rörelse, skall tillstånd som ges enligt denna bilaga förlängas automatiskt, jfr artikel 13 punkt 2. Den egne företagaren måste dock också, till skillnad från vad som stadgas i EG- rätten, bevisa att han eller hon driver egen rörelse, varför de olika formuleringarna i kapitlen i denna bilaga knappast medför någon skillnad i praktiken. Genomförande i svensk rätt Enligt 1 kap. 4 § UtlL skall en utlänning som vistas i ha uppehållstillstånd, om inte utlänningen är medborgare i , , eller . I andra stycket anges att regeringen får föreskriva andra undantag från kravet på uppehållstillstånd. Med stöd av detta bemyndigande föreskrivs i 3 kap. 2 a § UtlF att en medborgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och som har anställning i men är bosatt inom en annan stat som omfattas av , dit medborgaren återvänder minst en gång , har rätt att vistas i utan uppehållstillstånd. Den svenska lagstiftningen tillämpar för medborgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet alltså huvudregeln att gränsarbetare inte skall behöva uppehållstillstånd. Bemyndigandet i 1 kap. 4 § UtlL kan utnyttjas även för att på förordningsnivå uppfylla förpliktelserna enligt det nu aktuella avtalet. Yrkesmässig och geografisk rörlighet (artikel 8) I artikelns första stycke anges att arbetstagare skall ha rätt till yrkesmässig och geografisk rörlighet på hela värdlandets territorium. I andra stycket definieras begreppen yrkesmässig och geografisk rörlighet. Yrkesmässig rörlighet skall omfatta byte av arbetsgivare, an- ställning och yrke samt övergång från anställning till egenföretagande. Den geografiska rörligheten skall omfatta byte av arbets- och vistelseort. Kommentar Några geografiska begränsningar i den mening som avses i artikeln förekommer inte i . I 2 kap. 6 § UtlL anges att arbetstillstånd får avse ett visst slag eller vissa slag av arbete och förenas med de övriga villkor som behövs. Genom att i utlänningsförordningen föreskriva att arbetstagare som omfattas av avtalet undantas från kravet på arbetstillstånd kan den yrkesmässiga rörlighet som följer av avtalet uppnås, jämför vad som sagts ovan om arbetstillstånd i samband med artikel 2 i bilaga I. Likabehandling (artikel 9) I artikel 9.1 föreskrivs att en arbetstagare som är medborgare i eller i Europeiska unionens medlemsstater inte får behandlas annorlunda än inhemska arbetstagare på den andra avtalspartens territorium på grund av sin nationalitet. Likabehandlingen skall gälla i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, särskilt vad avser lön, uppsägning och, om arbets- tagaren skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning. Artikel 9.2 föreskriver att arbetstagaren och dennes familjemedlemmar, vilka definierats i artikel 3 i bilaga I, skall åtnjuta samma skattemässiga och sociala förmåner som inhemska arbetstagare och deras familjemedlemmar. I artikel 9.3 stadgas att arbetstagaren skall beviljas tillträde till ut- bildning i yrkesskolor och omskolningscenter på samma grunder och på samma villkor som inhemska arbetstagare. I artikel 9.4 anges att en klausul i ett kollektivt eller individuellt avtal eller någon annan kollektiv bestämmelse rörande anställning, rätt att söka anställning, lön och andra villkor för arbete eller avskedande skall vara ogiltig i den omfattning som det i denna föreskrivs eller medges diskriminerande villkor för utländska arbetstagare som är medborgare i eller Europeiska unionens medlemsstater. I artikel 9.5 föreskrivs att en arbetstagare, som är medborgare i eller i Europeiska unionens medlemsstater och som arbetar på den andra avtalspartens territorium, skall åtnjuta likabehandling vad avser medlemskap i fackföreningar och utövande av därmed samman-hängande rättigheter, inbegripet rätten att rösta och att inneha befattningar inom en fackförenings administration eller ledning. Han kan emellertid uteslutas från deltagande i ledningen för offentligrättsliga organ och från att inneha en offentlig tjänst. Dessutom skall arbetstagaren vara behörig att väljas till de organ som företräder arbetstagarna i företaget. Det tilläggs att dessa bestämmelser inte skall påverka lagar eller förordningar i värdlandet enligt vilka arbetstagare från den andra parten beviljas mer omfattande rättigheter. Enligt artikel 9.6 skall en arbetstagare, som är medborgare i eller i Europeiska unionens medlemsstater och som arbetar på den andra avtalspartens territorium, åtnjuta alla rättigheter och förmåner som be- viljas inhemska arbetstagare i bostadsfrågor, inbegripet rätten att äga den bostad han eller hon behöver. Bestämmelserna i detta stycke skall inte påverka tillämpningen av bestämmelserna i artikel 26 i bilaga I. Vidare föreskrivs att arbetstagaren får anteckna sig på eventuella listor för bostadssökande i den region där han eller hon är anställd, med samma rätt som landets egna medborgare. Arbetstagare skall åtnjuta de förmåner och den förtur som är förknippade därmed. Slutligen föreskrivs att arbetstagarens familj i detta hänseende skall anses vara bosatt i den region där arbetstagaren bor även om familjen har stannat kvar i ursprungslandet, förutsatt att ett motsvarande antagande gäller för inhemska arbetstagare. Kommentar Bestämmelsen motsvarar nästan ordagrant artiklarna 7-9 i rådets för- ordning (EEG) nr 1612/68 av om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, 1968, s. 2). Några skillnader bör dock uppmärksammas. I andra punkten märks en viktig skillnad mellan bilagan och artikel 7 punkt 2 i förordning (EEG) nr 1612/68. I EG-rätten nämns nämligen bara arbetstagaren som berättigad att åtnjuta samma sociala och skattemässiga förmåner som landets medborgare, inte familjemedlemmarna. Av EG-domstolsens rättspraxis följer att de anhöriga endast är berättigade till sociala och skattemässiga förmåner som kan anses vara en förmån för arbetstagaren, så till vida att förmånerna underlättar arbetstagarens fria rörlighet, jfr. mål 207/78, Ministère public mot Even och ONPTS, [1979] ECR 2019. Genom att familjemedlemmar särskilt nämns i artikel 9 punkt 2 i bilaga I, har avtalet gjorts förmånligare än EG-rätten för arbetstagare och deras familjer som omfattas av avtalet. Vidare framgår av rättspraxis att en arbetstagare, vars familjemedlemmar är medborgare i tredje land, inte har rätt till nämnda sociala förmåner, om inte svenska medborgares familjemedlemmar som är medborgare i tredje land är berättigade till förmånen i fråga enligt nationell rätt. Det kan alltså inte förekomma att övriga EU-medborgare behandlas bättre än svenska arbetstagare i det här avseendet. Schweiziska medborgare kan dock, enligt avtalet, behandlas bättre än svenska medborgare i , eftersom deras familjemedlemmar är berättigade till nämnda förmåner även om de är medborgare i tredje land och svenska medborgares anhöriga som är medborgare i tredje land inte åtnjuter samma rätt. Detta följer av att familjemedlemmarna ges självständig rätt till förmånerna i artikel 9 punkt 2, samt att en hänvisning görs till artikel 3 i bilaga I, där familjemedlemmarna bestäms oavsett medborgarskap. På samma sätt har svenska arbetstagares familjemedlemmar, som är medborgare i tredje land, bättre rätt till skattemässiga och sociala förmåner, om arbetstagaren arbetar i än om han eller hon arbetar i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Femte punkten i artikel 9 lyder som artikel 8 punkt 1 i rådets för- ordning (EEG) nr 1612/68, bortsett från tillägget att arbetstagaren skall åtnjuta rätten "att inneha befattningar inom en fackförenings administration eller ledning". Det är svårt att avgöra om det är meningen att det skall göra någon skillnad i praktiken. Genomförande i svensk rätt Enligt studiestödslagen (1999:1395) gäller särskilda villkor för utländska medborgares rätt till svenskt studiestöd. Mot bakgrund av Europeiska gemenskapernas domstols rättspraxis beträffande studiestöd för migrerande arbetstagare och deras familjemedlemmar infördes i samband med en ny bestämmelse i den nu gällande studiestödslagen (1973:349) 1 kap. 8 § (jfr prop. 1993/94:100, Bil. I dess nuvarande lydelse anges att utländska medborgare som på grund av anställning eller etablering som egenföretagare här i landet kan härleda rättigheter från EG-rätten eller i fråga om sociala förmåner under vissa förutsättningar skall ha rätt till studiestöd på samma villkor som svenska medborgare. Detsamma gäller make, sambo och barn till sådana medborgare. En likalydande bestämmelse finns i 1 kap. 4 § studiestödslagen (1999:1395). Den bestämmelsen bör ändras så att det framgår att även utländska medborgare som kan härleda motsvarande rättigheter från avtalet med skall ha rätt till studiestöd på samma villkor som svenska medborgare. Anställning inom offentlig förvaltning (artikel 10) Artikeln anger att en medborgare från eller Europeiska unionens medlemsstater som utövar förvärvsverksamhet som arbetstagare kan nekas rätt att inneha anställning inom offentlig förvaltning där myndighetsutövning ingår och som rör skydd av statens eller andra offentliga organs allmänna intressen. Kommentar Bestämmelsen motsvarar artikel 39 punkt 4 i . Samarbete rörande arbetsförmedling (artikel 11) Artikeln föreskriver att parterna skall samarbeta inom ramen för EURES () vad gäller förmedling av arbets- erbjudanden och platsansökningar, liksom vad gäller utbyte av information om läget på arbetsmarknaden och om levnads- och arbetsvillkoren. 8.3 Kapitel III Egenföretagare bedömning: Bestämmelserna i detta kapitel föranleder inga lagändringar. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har i denna del inte lämnat några synpunkter. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens skäl presenteras i anslutning till respektive artikel. Bestämmelser om vistelse (artikel 12) I artikel 12.1 stadgas att en medborgare i eller i Europeiska unionens medlemsstater som önskar etablera sig på en annan avtalsparts territorium för att driva egen rörelse skall få uppehållstillstånd räknat från tidpunkten för utfärdandet, förutsatt att han kan bevisa för de behöriga nationella myndigheterna att han eller hon etablerat sig eller önskar etablera sig i detta syfte. Enligt artikel 12.2 skall uppehållstillståndet förlängas automatiskt , under förutsättning att egenföretagaren kan bevisa för de behöriga nationella myndigheterna att han eller hon driver egen rörelse. I artikel 12.3 anges att parterna, för att utfärda uppehållstillstånd, endast får kräva att egenföretagaren visar upp den handling med stöd av vilken han eller hon reste in på territoriet och bevis för att han eller hon etablerat sig eller önskar etablera sig för att driva egen rörelse på territoriet. Uppehållstillståndet skall gälla hela det utfärdande landets territorium. I artikel 12.5 stadgas att avbrott i vistelsen som understiger i följd eller frånvaro på grund av militärtjänst inte skall påverka uppehållstillståndets giltighet. Av artikel 12.6 framgår att ett giltigt uppehållstillstånd inte får åter- kallas enbart på grund av att den egna företagaren inte längre utövar förvärvsverksamhet därför att han eller hon på grund av sjukdom eller olycksfall är tillfälligt oförmögen att arbeta. Kommentar Bestämmelserna i artikel 12 överensstämmer med reglerna som gäller för EU-medborgare. Genomförande i svensk rätt Vad gäller regeringens bemyndigande att meddela föreskrifter om att en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas samt att föreskriva undantag från kravet på arbetstillstånd hänvisas till vad som angivits i samband med artikel 2 i bilaga I. Det finns inte någon bestämmelse i utlänningsförordningen som föreskriver att avbrott i egenföretagares vistelse som understiger i följd eller som orsakas av militärtjänst inte skall påverka uppehållstillståndet, fastän en sådan bestämmelse återfinns i artikel 4 punkt 1 tredje stycket i rådets direktiv /148/EEG av om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medborgare i medlemsstaterna i fråga om etablering och tillhandahållande av tjänster. Däremot regleras de omständigheter under vilka uppehållstillståndet får återkallas i 2 kap. 9-12 §§ UtlL. Där nämns inte dessa omständigheter som grund för återkallelse av tillståndet. Bemyndigandet i 2 kap. 14 § andra stycket UtlL ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd för medborgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet får återkallas. Det har föreslagits, i anslutning till artikel 5 i bilaga I, att be-myndigandet skall utvidgas för att föreskriftsrätten skall avse även personer som omfattas av avtalet med . Också beträffande egenföretagare kan erforderliga ändringar göras på förordningsnivå.