prop · GO0320 · 2001-01-01 00:00:00 — Majoriteten av de som bildar lokala brottsföre- byggande organisationer inrättar lokala brottsförebyggande råd. Många väljer dock andra samverkansformer. En del bedriver det organiserade arbetet i arbetsgrupper under de lokala folkhälsoråden. En annan lösning är att ha folkhälsorådet och det lokala brottsförebyggande rådet samlat under den gemensamma beteckningen Trygghetsråd. Det finns en nära koppling mellan brottsförebyggande arbete och alkohol- och drogförebyggande arbete. byggande arbete framhöll i sitt slutbetänkande Brottsförebyggande arbete i landets kommuner (SOU 1999:61) att kommunerna såg det alkohol- och drogförebyggande arbetet som en central del i den brottsförebyggande verksamheten. Regeringen delar denna uppfattning och vill framhålla kommitténs slutsats att det är av stor vikt att man på lokal nivå diskuterar relationen mellan det brotts- och alkoholskadeförebyggande arbetet. 8.3 Vård och behandling Regeringens bedömning: Vård och behandling för missbrukare och storkonsumenter bör utvecklas och förstärkas. Insatserna skall syfta till att flera missbrukare kommer ifrån sitt beroende. Behovsanpassad vård bör erbjudas i ett tidigt skede av missbruket. Kunskapen om missbrukarvårdens resurser, insatser och resultat bör öka. Skälen för regeringens bedömning: Vård och behandling samt andra rehabiliteringsinsatser utgör grunden när det är fråga om att hjälpa storkonsumenter och missbrukare att komma ifrån sitt beroende. För en väl fungerande missbrukarvård krävs kunskaper om missbrukets omfattning och karaktär, vårdbehov hos olika riskgrupper och miss- brukare samt kvalitet i och effekter av olika insatser. Ansvaret för vård av missbrukare är gemensamt för kommuner med det sociala ansvaret och landsting med det medicinska ansvaret. Tillsammans svarar de för att vårdbehov uppmärksammas och åtgärdas samt att verksamheter utvecklas som svarar mot behoven. Staten har ansvar för tvångsvården av ungdomar och de mest utsatta missbrukarna. För att stimulera utvecklingen av öppenvårdsinsatser för ungdomar och vuxna missbrukare har regeringen avsatt . Medlen fördelas av länsstyrelserna. Missbrukarvården genomgick stora förändringar . Tvångsvården har nära nog halverats som öppenvården har kommit att spela en allt större roll. av alla vård- insatser skedde i öppenvård. Vad utvecklingen har inneburit för den enskilde är dock inte känt. De relativt få kvalitetsstudier som gjorts angående missbrukarvården innehåller inga uppgifter om utfall på klientnivå, främst beroende på bristen på lämpliga och lättåt- komliga kvalitetsindikatorer. har bl.a. mot den bakgrunden påbörjat ett arbete med att utarbeta nationella rikt- linjer och kvalitetsindikatorer för missbrukarvården. Det är regeringens förhoppning att det arbetet, som beräknas vara färdigt att spridas till samtliga vårdgivare vid utgången av , kommer att utgöra ett värdefullt bidrag till kvalitetsutvecklingen i missbrukarvården. I olika sammanhang har framhållits bristen på resurser för de socialt mest utsatta missbrukarna. Det gäller bl.a. hemlösa, personer med s.k. dubbeldiagnos, prostituerade missbrukande kvinnor och injektionsmiss- brukare. Enligt har det inte skett någon allmän neddrag- ning av resurser och insatser för vuxna missbrukare . Det är dock enligt sannolikt att det har skett omprioriteringar som bl.a. har gått ut över den grupp som har de största och mest vårdkrävande behoven. Sannolikt har omprioriteringar påverkat hela vårdkedjan, från avgiftning till institutionsvård. Tjugotre frivilligorganisationer har i en gemensam skrivelse till regeringen lyft fram svårigheter som de i sin verksamhet möter när det är frågan om att få tillgång till vård och behandling. Regeringen anser i likhet med organisationerna att det är angeläget att vårdbehövande personer får tillgång till insatser som är avpassade till deras behov. Det är angeläget att fortsatt följa utvecklingen och uppmärksamma tendenser till ned- dragningar eller andra förändringar. Det ingår som en viktig uppgift i och länsstyrelsernas uppdrag som tillsynsmyndigheter på området. Tillsynsmyndigheterna skall också fortlöpande rapportera om utvecklingen till regeringen. Det är vidare viktigt att kommunerna i sin kartläggning av alkoholproblemens omfattning och analys av missbrukets utveckling också uppmärksammar de socialt mest utsatta missbrukarna och utvecklar särskilda handlingsplaner och resurser för denna grupp. Behov av kunskapsutveckling inom missbrukarvården Enligt saknas kunskap på flera viktiga områden inom missbrukarvården. Det gäller framför allt innehåll, kvalitet och resultat i öppenvård och institutionsvård samt i vilken utsträckning resurser är väl avvägda i förhållande till missbrukarnas behov. Kom- mittén Välfärdsbokslut (dir.1999:7) konstaterar också brister på en rad områden inom den socialtjänstbaserade missbrukarvården. Det gäller såväl frågor som rör missbrukarvårdens status som uppgifter om behand- lingsmetoder och behandlingsresultat. Kommittén pekar bl.a. på vikten av ett systematiskt dokumentations- och metodutvecklingsarbete inom vården. Inom och pågår ett arbete med att utveckla och pröva system för att beskriva klienten och dennes problem på ett sådant sätt att problemen kan följas upp. Också förutsättningarna för att följa upp och utvärdera verksamheten ökar med ett effektivt klientdokumentationssystem. Det är enligt regeringens upp- fattning angeläget att utvecklingsarbetet fortsätter och att metoden sprids till olika delar av missbrukarvården. För att komma till rätta med bristerna när det gäller att värdera och bedöma resultat, bl.a. avseende missbrukarvården, har på regeringens upp- drag utformat ett program för nationellt stöd till kunskapsutvecklingen inom . I årets budgetproposition beräknas för programmet. Kartläggning av den utbildning som bedrivs vid universitet och hög- skolor pekar på brister i grundläggande kunskap om missbruk och beroende. Det finns vissa högskolekurser för behandlare i bl.a. . Dessa kan genomföras i etapper och på distans. Möjlighet i övrigt till vidareutbildning på högskolenivå saknas nästan helt för personal inom vården. Detta har också konstaterats av , som i en av sina diskussionspromemorior föreslagit införandet av en specialistutbildning på magisternivå, med nära koppling till forskningen inom området, för att höja kompetensen hos personalen inom missbrukarvården. Det har också framförts att grundutbildningen inom socionomutbildningen bör få ett starkare inslag av missbruksorienterade kunskapsmoment. 8.4 Information och opinionsbildning Regeringens bedömning: Informationen om och opinionsbildningen kring bruk av alkohol, dess risker och skadeverkningar bör förstärkas, såväl på nationell som på lokal nivå. Opinionsbildningen bör bidra till ett ökat individuellt ansvarstagande när det gäller måttfulla alkoholvanor, alkoholfrihet i trafiken, på arbetsplatser och under graviditet och minskad konsumtion av illegal alkohol. Opinionsbildningen bör främst bedrivas av kommuner och landsting samt av frivillig-, ungdoms- och andra organisationer på lokal nivå. Vissa centrala insatser bör göras på nationell nivå i samverkan med olika organisationer, företag m.fl. för att stödja opinionsarbetet på lokal nivå. De aktörer som producerar, säljer eller serverar alkohol har ett ansvar för att informera om riskerna med för hög alkoholkonsumtion. Systembolaget har ett särskilt ansvar för att informera allmänheten om riskerna med alkoholkonsumtion. Skälen för regeringens bedömning: För att öka människors indivi- duella ansvarstagande och förståelse för de problem som är förknippade med för hög alkoholkonsumtion används ofta information. Information har varit ett av de huvudsakliga instrumenten i det alkoholskade- förebyggande arbetet vid sidan av insatser som syftat till att begränsa till- gången. Information om risker vid olika konsumtionsnivåer som riktas till storkonsumenter och som inleds med självreflektion har enligt flera studier dokumenterade effekter (se bl.a. Med all respekt en handbok om alkoholrådgivning ). Viss information bör även fortsättningsvis produceras på nationell nivå. Syftet med den nationellt producerade informationen är att uppmärksamma frågan och förmedla samma budskap till hela landet. Den sortens information bör dock kombineras med lokal målgruppsanpassad information och lokala aktiviteter, som stimulerar till dialog mellan människor. Det är därför viktigt att företrädare från den lokala nivån ges möjlighet att påverka de nationella insatsernas utformning. Syftet med nationellt producerad information kan också vara att förmedla basfakta om olika forskningsresultat etc., motsvarande det arbete som och narkotikaupplysning (CAN) gör. När det däremot gäller att åstadkomma långsiktiga förändringar i människors attityder och beteenden anses enbart kampanjer över lag som mindre effektiva. Även om kampanjer inte kan åstadkomma långsiktiga förändringar innebär det inte att de inte bör användas. Kommunikationsforskarna förordar en kombination av olika opinionsbildande metoder, dvs. både kampanjer, intressanta resultat t.ex. om olika ungdomsgruppers dryckesmönster och Community intervention -metoder genom vilka många stimuleras att diskutera frågan på lokal nivå. I har under drivit en kampanj vars målsättning varit att skapa uppmärksamhet och debatt om dryckes- mönster och förmedla kunskap om hur mycket man kan dricka utan att få hälsoproblem. Andelen i som känner till hur mycket de kan dricka ökade kampanjen drevs och kände två tredjedelar av männen och häften av kvinnorna till gränserna. Styrelsen såg ingen skillnad i resultaten om de delade upp befolkningen efter utbildningsnivå. De som hade bäst kunskap om gränserna var de unga och de som drack mer än vad som rekommenderades. Utvärderingen av kampanjen i tyder på att de yngre har minskat sin konsumtion. Regeringen anser mot bakgrund av ovanstående att det främsta syftet med nationella kampanjer bör vara att öka allmänhetens kunskap om individuella risknivåer vid alkoholkonsumtion, vilka skador hög alkoholkonsumtion kan medföra och att öka allmänhetens förståelse för den politik som förs. Det är viktigt att tydligt förklara varför olika insatser görs. Nationella opinionsbildande insatser är också ett viktigt stöd för det lokala arbetet. Fortsatt opinionsbildning för att motverka den illegala hanteringen av alkohol (hembränning, smuggling etc.) är också nödvändig för att inte den samlade effekten av de insatser Oberoende alkoholsamarbetet (OAS) har initierat skall gå förlorad. Informationen kan också öka förståelsen för vikten av att utveckla lokala folkhälsoprogram, där alkoholfrågan integreras i ett bredare hälsoper- spektiv. Regeringen anser att opinionsbildningen främst bör bedrivas på lokal nivå av kommuner, landsting, frivilligorganisationer, ungdomsorgani- sationer och andra organisationer. Regeringen avser också att ta kontakter med representanter för ungdomsorganisationer och för arbetsmarknadens parter i syfte att stimulera utvecklingen av ett förstärkt opinionsbildande arbete. De aktörer som producerar, säljer eller serverar alkohol har också ett ansvar för att informera om riskerna med för hög alkoholkonsumtion. Systembolaget har ett särskilt ansvar för att informera allmänheten om alkoholens verkningar och risker. Den nya kommitté (se avsnitt 10) som föreslås få ett särskilt ansvar för genom- förandet av handlingsplanen får också i uppgift att i bred samverkan med kommuner, landsting, frivilligorganisationer, ungdomsorganisationer, branschorganisationer m.fl. svara för opinionsbildningen på nationell nivå som stöd för opinionsbildningen på lokal nivå. 8.5 Begränsning av tillgången på alkoholdrycker på vissa områden Regeringens bedömning: Tillsynen över försäljning och servering av alkoholdrycker på lokal nivå bör skärpas. Detta är nödvändigt för att gällande regler skall följas och tillgången på alkohol även i fortsätt- ningen vara begränsad. Alla kommuner bör i syfte att minska alkoholskadorna - ha alkoholpolitiska program som omfattar tillsynen, - ha en effektiv tillsyn av företag som serverar eller säljer alkohol, - erbjuda utbildning i ansvarsfull alkoholhantering för innehavare av serveringstillstånd och deras personal, - samarbeta med polismyndigheten för att motverka illegal alkohol- hantering. Skälen för regeringens bedömning: Det finns flera studier som dokumenterar sambandet mellan lätt tillgänglig alkohol och hög alkohol- konsumtion, och att lätt tillgänglig alkohol leder till ökade problem ( Alkoholpolitik för bättre folkhälsa , m.fl.). Restriktioner för att begränsa tillgången påverkar både ungdomar, hög- och normalkonsumenter och missbrukare. Effektiviteten i strategier när det gäller tillgången är beroende av folkligt stöd och samtycke. De åtgärder som i använts för att begränsa den totala alkohol- konsumtionen är främst prisinstrumentet, i form av höga skatter, och en relativt begränsad tillgång. Begränsningar i tillgången sker främst genom att försäljningen sker i Systembolagets drygt 400 butiker, i stället för i ca 8 000 livsmedelsbutiker, och genom särskilda regler för försäljning av folköl i livsmedelsbutiker och försäljning av alkohol på restaurang. För- säljningen genom Systembolaget sker utan vinstintresse, och utan den konkurrens som skulle kunna driva upp försäljningen. Den storskaliga illegala tillverkningen och smugglingen av sprit- drycker är ett allvarligt samhällsproblem som måste bekämpas. Den stor- skaliga illegala tillverkningen var ett av de bärande motiven bakom det förnyade försöket med lördagsöppet på Systembolaget, som startade . Vid sidan av försöket med lördagsöppet förlängdes öppettiderna i flera butiker på vardagar, dock längst . Försöket med lördagsöppet kommer att utvärderas . Resultatet av utvärderingen blir vägledande för beslut om fortsatt lördagsöppet. Åldersgränser för försäljning av alkohol är ett instrument för att begränsa ungdomars tillgång till alkohol. Ett starkt skäl för att inte sänka nuvarande åldersgräns för försäljning på Systembolaget () är att ju lägre åldersgränsen är för eget inköp, desto längre ner i åldrarna langas alkohol. För servering på restaurang har en lägre åldersgräns fastställts, . Skälet för detta har varit att serveringen på restaurang sker i ordnade och kontrollerade former och konsumtionen sker på stället och att ingen langning till yngre kan ske. För att upprätthålla förståelsen för värdet av att kontrollera ålder krävs kontinuerlig utbildning av serve- ringspersonal. föreslår i sitt betänkande Bestämmelser om alkoholdrycker (SOU 2000:59) att restaurangernas öppethållande skall förkortas. Restaurangerna skall enligt deras förslag avbryta alkoholför- säljningen senast kl. 3.00. Utredningens förslag är föremål för remiss- behandling varför regeringen återkommer i den frågan . Alkoholinspektionen anser i sin årsrapport att kommunerna bör ta ett större ansvar för att begränsa tillgången på alkohol främst när det gäller ungdom. Kommunerna ansvarar för hanteringen av serveringstillstånd för sprit- drycker, vin och starköl. Kommunerna utövar också, tillsammans med polismyndigheten, den direkta tillsynen över serveringen, liksom över detaljhandelsförsäljning och servering av folköl. Lagstiftaren har också gett kommunerna möjlighet att vägra tillstånd för servering, trots upp- fyllda krav, om risk för alkoholpolitiska olägenheter finns. När det gäller folkölstillsynen har alkoholutredningen i nämnda betänkande föreslagit att folkölstillsynen skall skärpas. Utredningens för- slag är föremål för remissbehandling. Regeringen delar utredningens bedömning och återkommer med konkreta förslag i frågan. För att leva upp till sina åtaganden bör kommunerna upprätta eller komplettera sina alkoholpolitiska program. I kommunens samlade pro- gram bör ingå riktlinjer för serveringstillstånd, preciseringar om vad som kan utgöra alkoholpolitiska olägenheter (dvs. när kommunen bör avslå en ansökan) samt en plan med en uttalad ambitionsnivå för tillsyn av servering av alkoholdrycker och handel med folköl. Sanktionssystemet ger möjlighet att dra in tillståndet för restauranger med brister i serve- ringsförfarandet. Alla tillståndshavare bör kontrolleras minst en gång , och de restauranger som främst vänder sig till en ungdomlig publik bör kontrolleras mer frekvent. För att kunna genomföra en effektiv tillsyn i små kommuner kan det vara en fördel att utveckla samarbete med an- gränsande små kommuner. Vid sidan av den rena kontrollen är det också angeläget att inleda ett samarbete med det lokala näringslivet. Vid vissa kan finnas skäl för kommunen att genomföra särskilda informationsinsatser, till exempel med fokus på att bekämpa langning, som riktas till såväl föräldrar som ungdomar. Kommunen kan också verka för frivilliga begränsningar. skall ge råd och stöd till kommunerna, men också utöva tillsyn över deras verksamhet. Länsstyrelserna bör ha en plan för tillsynen av kommunernas verksamhet. Varje kommun bör få ett besök minst en gång , och dessutom vid förekommen anledning. Vid besöket bör kontrolleras förekomsten av alkoholpolitiskt program och dess innehåll. Om kommunen saknar program, bör stimulera utveckling av ett program, samt erbjuda handledning. får på så sätt också viktig information om kommunens tillämpning av alkohollagen. Varje restaurang bör ha en genomtänkt policy, bl.a. om hur ansvarsfull servering av alkohol skall ske. Utbildning av personalen utgör en grund för en sådan policy. Genom sådan utbildning stärks personalens sociala ansvarstagande. Kommunen bör här kunna erbjuda utbildning i ansvarsfull alkoholhantering för innehavare av serveringstillstånd och deras personal. Kommunen har också med stöd av lokal ordningsstadga möjlighet att reglera på vilka platser alkohol får drickas i offentliga miljöer. Genom den patrullering polisen genomför i offentliga miljöer och genom möj- ligheten att beslagta alkohol hos minderåriga, bidrar polisen till att begränsa tillgängligheten. Polisen bör även samverka med kommunen när det gäller att motverka illegal alkoholhantering. Tullens roll är fortfarande viktig och det är angeläget att tullen även fortsättningsvis genomför kontroller för att beslagta och motverka illegal alkoholinförsel - även om tillåten införselmängd har ökat avsevärt. Även tullen bör prioritera införselkontroll av ungdomar och unga vuxna. När beslag görs hos minderåriga bör kontakt tas med föräldrar. 8.6 Begränsning av marknadsföring av alkoholdrycker m.m. Regeringens bedömning: Med hänsyn framför allt till skyddet för ungdomen bör åtgärder vidtas för att hindra att gällande alkohol- reklamregler kringgås genom marknadsföring av alkoholhaltiga lätt- drycker. En särskild utredare bör tillkallas med uppgift att se över bl.a. möj- ligheterna att begränsa alkoholindustrins sponsring inom idrotten. Skälen för regeringens bedömning: Särskilda regler för marknads- föring av alkoholhaltiga drycker till konsumenter finns i 4 kap. alkohol- lagen (1994:1738). Reglerna omfattar endast alkoholdrycker, dvs. drycker som innehåller mer än 2,25 volymprocent alkohol (jämför 1 kap. 3 § alkohollagen). Lättöl, lättglögg och lättcider är exempel på produkter som inte är alkoholdrycker och som således inte omfattas av reglerna. Alkoholdrycker får inte marknadsföras genom kommersiella annonser i tidningar, radio eller TV. (Reklam för folköl får dock förekomma i tidningar). Annonsförbudet är möjligt genom 1 kap. 9 § tryckfrihets- förordningen (TF) och 1 kap. 12 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), som anger att den grundlagsskyddade yttrande- och tryckfriheten inte hindrar att det i lag meddelas förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker. Vid marknadsföring på annat sätt, dvs. på annat sätt än genom kom- mersiell annons i tidningar, radio eller TV, ställs det i lagen upp ett krav på särskild måttfullhet. Vad som är särskild måttfullhet har definierats främst genom riktlinjer på området (KOVFS 1979:5 och 6). Bl.a. anses det inte som måttfullt med filmreklam eller direkt- reklam. Sådan reklam är således förbjuden. Riktlinjerna innebär i princip att alkoholreklam endast är tillåten på försäljningsställen för alkohol- drycker samt i tidningar som tillhandahålls på sådana ställen. Alkohollagen innehåller också en särskild bestämmelse om att marknadsföring av alkoholdrycker inte får rikta sig särskilt till eller skildra barn och ungdomar. Enligt motiven till bestämmelsen (prop. 1998/99:134 s. 178) kan marknadsföringen anses rikta sig särskilt till barn och ungdomar om den har en sådan utformning att det kan antas att barn och ungdomar lätt lägger märke till den och kan påverkas av den. En återkommande kritik mot marknadsföringen av alkoholhaltiga lättdrycker, och då framför allt marknadsföringen av lättöl, är att denna är förtäckt eller indirekt reklam för alkoholdrycker. I en undersökning tillfrågades 1 150 slumpmässigt utvalda TV-tittare vilken ölklass de tänkte på när de såg reklam för lättöl. Resultatet blev att svarade lättöl, mellan- och starköl, folköl och ingen alls . I detta sammanhang tillfrågades också 1 275 slump- mässigt utvalda TV-tittare om vilken ölklass de blev sugna på när de sett reklam för lättöl. Här svarade mellan- och starköl, ingen alls , folköl och lättöl. Resultatet av denna enkät ger visst stöd för att reklamen för lättöl ger associationer till starkare öl. I betänkandet Alkoholreklam Marknadsföring av alkoholdrycker och Systembolagets produkturval (SOU 1998:8) konstaterade alkoholreklamutredning att sambandet mellan marknadsföringen av lättöl och starköl var uppenbar. Varumärkena och förpackningarna är ofta identiskt eller snarlikt utformade för lättöl och starkare öl. Att reklamen för lättöl påverkar försäljningen av starköl bekräftades enligt utredningen också av en prisbelönt kampanj för lättöl . investerade de svenska bryggerierna stora belopp i reklamkampanjer för lättöl; den sammanlagda summan uppgick till ca . En övervägande del av medlen, , användes för reklam i TV. I nämnda betänkande presenterades förslag bl.a. till lagstiftnings- åtgärder som syftade till att försvåra att den tillåtna marknadsföringen av lättdrycker utnyttjades som indirekt reklam för alkoholdrycker. Ett av förslagen var att det vid marknadsföring av alkoholhaltiga lättdrycker i sådana kommersiella annonser som omfattas av det allmänna annons- förbudet inte skulle få användas samma kännetecken som i sin helhet eller till någon del är i bruk för en alkoholhaltig dryck eller är inarbetat eller registrerat enligt varumärkeslagen för en sådan dryck. Utredningens förslag behandlades i propositionen Vissa alkoholfrågor, m.m. (prop. 1998/99:134). När det gällde de materiella reglerna för marknadsföring av alkoholdrycker lade regeringen fram förslag om att reglerna skulle föras över i huvudsak oförändrade från lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker till alkohollagen och att reglerna skulle kompletteras endast med den bestämmelse om förbud mot marknadsföring som riktar sig särskilt till barn och ungdomar. I övrigt framhöll regeringen, i fråga om förändringar av alkohol- reklamreglerna i sak, att den nuvarande lagstiftningen i huvudsak gällt oförändrad och att grunddragen var kända hos dem som berörs samt att förändringarna i samband med import- och partihandels- monopolens avskaffande, såvitt för regeringen var känt, inte på något avgörande sätt påverkat lagstiftningens tillämpning. Det hade inte heller visats att mängden alkoholreklam riktad till konsumenter skulle ha ökat i någon nämnvärd utsträckning. Några påtagliga skäl att ändra grunderna för lagstiftningen fanns därför inte enligt regeringen. Vidare konsta- terades att branschen genom olika åtgärder tagit ett allt större ansvar för att sprida information om alkoholens skadeverkningar och för att hindra och motverka åtgärder som kan uppfattas som kringgåenden av alkohol- reklamregleringen.