prop · GO03139 · 2001-05-28 00:00:00 — Bestämmelsen ansluter till artikel 226 i havsrättskonventionen samt artikel 5 (2), 6 (2) och 6 (5) i MARPOL. Utgångspunkten är att en inspektion av utländska fartyg skall begränsas till en granskning av certifikat och motsvarande handlingar samt oljedagböcker. Under vissa förutsättningar kan en utvidgad fysisk inspektion av utländska fartyg göras, i enlighet med vad som föreskrivs i andra stycket. Första stycket har flyttats från 6 kap. 2 §. I detta stycket har, på inrådan av Lagrådet, tillagts att det vid en inspektion även får kontrolleras om det har skett en misstänkt överträdelse av bestämmelser i denna lag eller i Prop. 2000/01:139 föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag. Av punkten 1 i andra stycket framgår att en utvidgad inspektion av fartyget kan företas om det finns grundad anledning att anta att certifikat eller andra handlingar inte överensstämmer med verkliga förhållanden. En utvidgad inspektion enligt punkten 2, som är ny, får företas om inne- hållet i certifikaten eller handlingarna inte är tillräckligt för att bekräfta en misstänkt överträdelse. Bestämmelsen i denna del ansluter närmast till artikel 226 punkt 1 a) i havsrättskonventionen. Ändringarna i bestämmel- sen kommenteras i avsnitt 6.2.2. 5 a § Tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i 3 kap. om mottag- ning av avfall från fartyg utövas av den myndighet som regeringen utser. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före- skrifter om tillsynen. Paragrafen, som är ny, kommenteras i avsnitt 6.9.2 I paragrafen föreskrivs att tillsynen över att bestämmelserna om mottagning av avfall från fartyg i 3 kap. VlfL efterlevs skall utövas av den myndighet som regeringen utser. Tillsynsverksamheten torde främst avse mottagnings- och behandlingsanordningarnas utformning och drift. De föreskrifter som utfärdas med stöd av 3 kap. 7 § VlfL kommer, enligt vad som kan förutses, att utformas så att de anger vad som krävs för att avfallslämningen skall fungera för fartygen. Tillsynen kan därigenom huvudsakligen ske genom systemkontroller, t.ex. genom godkännande av avfallshanteringsplaner. Att företa fysisk kontroll av befintliga anlägg- ningar kan förväntas bli nödvändigt i huvudsak då klagomål inkommer från fartyg. Tillsynsansvaret avser naturligtvis även att tillse att övriga åligganden i 3 kap. VlfL efterlevs. Tillsynen kan avse t.ex. att det över huvud taget finns erforderliga anläggningar, att någon avgift inte tas ut i strid med 3 kap. VlfL, att de åtgärder som föreskrivs i 3 kap. 8 § 3 efter- levs och att en avfallshanteringsplan upprättas. 7 § Den som verkställer en tillsynsförrättning som gäller ett fartyg eller biträder vid en sådan förrättning skall få tillträde till fartyget för att göra nödvändiga undersökningar och ta del av de handlingar i fråga om fartyget som finns ombord. Med anledning av att kapitlet numera även behandlar tillsyn i hamnar m.m. har orden som gäller ett fartyg lagts till, eftersom paragrafen endast behandlar den typen av tillsynsförrättning. Givetvis skall dock en tillsynsmyndighet beredas tillträde även till t.ex. en hamn, när tillsyn skall ske enligt 5 a §. I paragrafen fanns tidigare ett andra stycke om polishandräckning. Detta stycke har på Lagrådets inrådan flyttats till 7 a §. 7 a § skall lämna den handräckning som behövs för Prop. 2000/01:139 tillsyn enligt denna lag. Bestämmelsen, som tidigare utgjorde ett andra stycke i 7 §, anger att polismyndigheten vid behov skall lämna handräckning i samband med tillsyn enligt denna lag. Därvid avses alla former av tillsyn enligt lagen. 11 § Om den tillsynsmyndighet som avses i 5 eller 5 a § har anledning att anta att det har begåtts ett brott som avses i denna lag skall myndig- heten skyndsamt anmäla detta till polismyndigheten eller åklagare. Gäller misstanken ett förbjudet utsläpp skall också underrättas. Om det har inletts en förundersökning om brott som avses i denna lag skall tillsynsmyndigheten på begäran bistå polismyndigheten, Kustbevak- ningen och åklagare vid undersökningen. Bestämmelsen, som är ny, behandlas i avsnitt 6.5.8. Genom denna paragraf regleras och annan tillsynsmyn- dighets skyldighet att anmäla brott till polismyndighet eller åklagare samt vid misstanke om ett olagligt utsläpp till . Det skall understrykas att tillsynsmyndigheten inte själv skall göra någon bedöm- ning av om en överträdelse kan leda till fällande dom eller ens till åtal. Redan när det på grund av de faktiska omständigheterna finns anledning att anta att det har begåtts ett brott skall en anmälan göras. I paragrafen regleras även tillsynsmyndighetens skyldighet att bistå polismyndigheten, och åklagaren vid förundersökning rörande brott enligt VlfL. 4 § Om ett fartyg har väsentliga brister i fråga om konstruktion, utrustning eller drift i de hänseenden som avses i 4 kap. 1 § eller om föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 § detta kapitel överträds, får eller annan myndighet som regeringen utser meddela 1.förbud mot fartygets avgång eller vidare resa, 2.förbud mot att använda viss utrustning, 3.föreläggande att fartyget skall följa en viss färdväg, 4.föreläggande att fartyget skall anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppehållsplats, 5.föreläggande i fråga om fartygets framförande eller drift. Om något beslut om sådan åtgärd inte meddelas får myndigheten, när det gäller brister i fråga om konstruktion, utrustning eller drift, i stället meddela föreläggande att bristerna skall avhjälpas. I första stycket har och annan myndighet bytts ut mot eller annan myndighet för att tydliggöra att myndig- heterna meddelar sina beslut självständigt. I övrigt har språkliga ändringar gjorts i syfte att modernisera texten. 5 § Släpps olja eller något annat skadligt ämne ut från ett fartyg eller kan det skäligen befaras att så kommer att ske och finns det grundad anledning att anta att svenskt territorium, svenskt luftrum eller svenska intressen i övrigt på grund av detta kan skadas i avsevärd mån, får eller annan myndighet som regeringen utser meddela de förbud och förelägganden som är nödvändiga för att förebygga eller begränsa förorening. Sådana förbud och förelägganden kan vara 1.förbud mot fartygets avgång eller vidare resa, 2.förbud att påbörja eller fortsätta lastning, lossning, läktring eller bunkring, 3.förbud att använda viss utrustning, 4.föreläggande att fartyget skall följa en viss färdväg, 5.föreläggande att fartyget skall anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppehållsplats, 6.föreläggande i fråga om fartygets framförande eller drift, 7.föreläggande att läktra olja eller annat skadligt ämne. Paragrafen ändras för att nå bättre överensstämmelse med ingreppskon- ventionen. I paragrafen regleras åtgärder som kan beslutas beträffande ett fartyg, om det från fartyget sker ett utsläpp av olja eller annat skadligt ämne eller om det finns risk för ett sådant utsläpp. Befogenheten att besluta om åtgärder beträffande utländska fartyg som befinner sig utanför territorial- havet grundas på ingreppskonventionen. Utsläppsförbudet i 2 kap. om- fattar inte utsläpp som sker som en följd av olyckshändelse, om utsläppet har begränsats så långt det är möjligt (se 2 kap. 4 §). Åtgärder kan med stöd av ingreppskonventionen emellertid även företas i sådana situa- tioner. Paragrafen ändras därför på så sätt att det för ett ingrepp inte för- utsätts att utsläppet har varit i strid med gällande bestämmelser. I övrigt har vissa redaktionella ändringar gjorts (se kommentaren till 5a § Ett utländskt fartyg som befinner sig utanför svenskt inre vatten får förbjudas att fortsätta sin resa enligt 4 eller 5 § endast om 1.utsläpp eller risk för utsläpp föreligger som en följd av en sjöolycka eller åtgärder i samband med en sådan olycka, eller 2.fartyget har inspekterats med stöd av 6 kap. 2 § andra stycket, 2 a § eller 2 b § och fartygets fortsatta resa medför eller kan medföra betydande risk för skada på den miljön. I 4 och 5 §§ regleras sådana förbud och förelägganden beträffande ett fartyg som kan meddelas av bl.a. om fartyget har väsent- liga brister eller i situationer då det har skett ett utsläpp från fartyget eller det finns risk för ett utsläpp. 5 a §, som är ny, reglerar de begränsningar som gäller vid beslut enligt 4 eller 5 § avseende ett utländskt fartyg som befinner sig utanför svenskt inre vatten. I punkten 1 anges att ett fartyg får förbjudas att fortsätta sin resa om utsläpp eller risk för utsläpp föreligger som en följd av sjöolycka eller åtgärd i samband med en sådan olycka. I punkten 2 föreskrivs att ett fartyg får förbjudas att fortsätta sin resa om en inspektion har gjorts och fartygets fortsatta resa medför eller kan medföra betydande risk för skada på den miljön. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 6.2.3. 6 § Har beträffande ett visst fartyg inte fullgjorts vad som föreskrivs om försäkringsskyldighet eller skyldighet att ställa säkerhet i 10 kap. sjölagen (1994:1009), får eller annan myndighet som regeringen utser meddela 1.förbud för fartyget att anlöpa eller avgå från en svensk hamn eller från en tilläggsplats som ligger inom svenskt territorium, 2.i fråga om ett svenskt fartyg förbud mot fartygets vidare resa. I bestämmelsen har och annan myndighet bytts ut mot eller annan myndighet för att tydliggöra att myndig- heterna meddelar sina beslut självständigt. 6 b § Har beträffande ett visst fartyg inte fullgjorts vad som föreskrivs med stöd av 3 kap. 8 § 1 om skyldighet att lämna avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagningsanordning, får eller annan myndighet som regeringen utser förbjuda fartyget att avgå från en svensk hamn. Paragrafen är ny och innebär att , eller annan myndighet om regeringen har föreskrivit om detta, har möjlighet att förbjuda ett fartyg att avgå från en hamn om den s.k. obligatoriska avfallslämningen inte har fullgjorts. Av 7 kap. 8 § följer att förbudet får förenas med vite. Paragrafen har tillkommit till följd av Östersjöstrategin och dess innehåll har behandlats i avsnitt 6.9.4. 7 § Beslut enligt 4, 5, 6 a eller 6 b § om förbud skall innehålla uppgift om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut om föreläggande enligt 4 eller 5 § skall innehålla uppgift om den tid inom vilken åtgärderna skall vara vidtagna. Se nedan under 10 §. 8 § I beslut enligt 4, 5 eller 6 b § får vite sättas ut. Ett föreläggande eller förbud som förenas med vite får allt efter omständigheterna riktas mot fartygets befälhavare, redare eller ägare. Se nedan under 10 §. 10 § Den myndighet som med stöd av 4, 5, 6, 6 a eller 6 b § har förbjudit ett fartygs avgång eller vidare resa eller förbjudit ett fartyg att anlöpa svensk hamn skall, om fartyget befinner sig inom Sveriges sjöterritorium eller, i fråga om beslut enligt 4 eller 5 §, ekonomiska zon, genast anmäla beslutet för polis-, tull- och lotsmyndig heterna samt Kust- och skall, om det Prop. 2000/01:139 behövs, vidta åtgärder för att förhindra överträdelse av förbudet. och lotsmyndigheterna skall, så länge förbudet gäller, inställa de förrätt- ningar för fartygets resa som ankommer på dem. Gäller förbudet ett svenskt fartyg som befinner sig inom en främmande stats sjöterritorium, är befälhavaren skyldig att på begäran av en svensk utlandsmyndighet lämna fartygets nationalitetshandlingar till myndig- heten. I 7, 8 och 10 §§ har de tillägg gjorts att beslut om förbud mot ett fartygs avgång som har meddelats på grund av att den s.k. obligatoriska avfalls- lämningen inte har fullgjorts, skall omfattas av de bestämmelser som gäller för andra beslut av liknande slag. Således följer därav att ett sådant beslut skall innehålla uppgift om de åtgärder som skall vidtas för rättelse, skall få förenas med vite respektive skall anmälas till de myndigheter som anges i 10 §. 2 § Vattenföroreningsavgiften skall påföras den fysiska eller juridiska person som vid överträdelsen var fartygets ägare eller redare. Om ägaren visar att han eller hon har saknat inflytande över fartygets drift får avgift dock inte påföras honom eller henne. För vattenföroreningsavgift som delägarna i ett partrederi skall betala enligt första stycket, svarar de solidariskt. Ändringarna i paragrafen har behandlats i avsnitt 6.3.2. Genom ändringarna kommer att i de allra flesta fall kunna välja mellan att påföra ägaren och redaren vattenföroreningsavgift. Endast ägaren kan värja sig från avgift, om han visar att han saknat inflytande över fartygets drift. Med åberopande av 1 kap. 6 § kan avgiften i stället påföras annan som i redarens ställe utövade ett avgörande inflytande över fartygets drift. 3 § Vattenföroreningsavgiften skall bestämmas med hänsyn till utsläppets omfattning samt fartygets storlek (bruttodräktighet) enligt följande tabell. Med bruttodräktighet avses det bruttodräktighetstal som anges i det för fartyget gällande mätbrevet. Med prisbasbelopp avses det prisbas- belopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde när utsläppet inträffade. Avgift i prisbasbelopp för fartyg med per påbörjat antal utöver per påbörjat antal utöver per påbörjat antal utöver per påbörjat antal utöver Paragrafen reglerar vattenföroreningsavgiftens storlek. Genom ändringen införs en särskild skala för utsläpp på mindre än . Avgiften för utsläpp på och upp till och med fördubblas. Även avgiften för utsläpp på mellan och höjs kraftigt. Höjningarna görs således i de intervall där utsläpp är vanligast före kommande och där det kan antas att avgiftens storlek kan ha en avhållande verkan. Höjningen av vattenföroreningsavgiften har behandlats i avsnitt. 9 § I fråga om förbud eller föreläggande enligt 6 eller 7 § gäller 7 kap. 710 §§ i tillämpliga delar. I paragrafen har andra meningen tagits bort. Att den som i redarens ställe utövar det avgörande inflytandet över fartygets drift är att jämställa med redare framgår numera av 1 kap. 6 §. 1 § Om ett beslut enligt 7 kap. 4 § första stycket, 5, 6 eller 6 b § har meddelats av någon annan myndighet än , skall det genast underställas verket. Om ett beslut enligt 8 kap. 6 § har meddelats av någon annan myndighet än , skall det genast underställas detta verk. I paragrafen har den ändringen gjorts att även ett sådant beslut som meddelats av annan myndighet än om förbud enligt 7 kap. 6 b § mot fartygs avgång på grund av att den lämningen inte har fullgjorts skall underställas verket. 2 § Beslut som har meddelats av 3 kap. 9 § eller 7 kap. 4 § första stycket, 5, 6, 6 a eller 6 b § får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut i andra frågor som avses i 17 kap. får överklagas hos 1.Sjöfartsverket, om beslutet har meddelats av en annan myndighet som inte är central förvaltningsmyndighet och inte heller myndighet, eller 2.regeringen, om beslutet har meddelats av eller av en annan myndighet som är central förvaltningsmyndighet. I paragrafen har lagts till att även ett beslut om föreläggande enligt 3 kap. 9 § liksom ett förbud enligt 7 kap. 6 b § mot fartygs avgång på grund av att den obligatoriska avfallslämningen inte har fullgjorts kan överklagas hos förvaltningsdomstol. 3 § beslut om vattenföroreningsavgift och om förbud eller föreläggande enligt 8 kap. 6 eller 7 § får överklagas hos den tings- rätt som är sjörättsdomstol i den ort där den enhet vid Kustbevak ningen som har meddelat det överklagade beslutet har sitt säte. I paragrafen har en språklig ändring gjorts, varigenom begreppet besvär har utmönstrats ur lagtexten. 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud som gäller enligt 2 kap. 2 § första stycket eller mot 2 kap. 4 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 2 kap. 2 § andra stycket eller 2 kap. 3 §, om inte gärningen är belagd med strängare straff i eller . finns bestämmelserna om miljöbrott och vållande till miljöstörning i . I paragrafen föreskrivs därför att, förutom straffbestämmelser, även straffbestämmelser har företräde vid utdömande av ansvar för brott som gäller olagliga utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen om gärningen är belagd med strängare straff i . 2 § Till böter eller fängelse i högst döms befälhavaren, om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet har brustit i den tillsyn som behövs för att utsläpp inte skall ske i strid med denna lag eller före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen. delegerat ansvaret för tillsynen över hanteringen ombord av skadliga ämnen till ett annat befäl eller om ett visst befäl har sådant ansvar till följd av tjänstens beskaffenhet, gäller vad som har sagts i mot- Prop. 2000/01:139 svarande mån det befälet. I paragrafen har, med hänsyn till den ändrade lydelsen av 1 kap. 2 § första stycket , efter Lagrådets påpekande tillfogats uppsåtligen eller av oaktsamhet. Vidare har ordet överlåtit bytts ut mot delegerat. Ändringen syftar till att markera att befälhavarens tillsynsansvar är vidsträckt och att en överlåtelse av tillsynen till något annat befäl kan tillmätas relevans i straffrättsligt hänseende endast om förutsättningar för en korrekt dele- gation har förelegat i enlighet med de allmänna grundsatser som har utvecklats inom straffrätten. I vilken mån tillsynen kan delegeras och vilket ansvar som bl.a. befälhavare och andra har för att förhindra utsläpp kommenteras närmare i avsnitt 6.6.2. Befälhavarens övergripande till- synsansvar skall bl.a. tolkas i ljuset av det allmänna åliggande denne har enligt den internationella ISM-koden, vilket regleras i 5 kap. 2 § fartygs- säkerhetslagen. Dessutom har uttrycket i stället bytts ut mot i motsvarande mån. Under vissa förhållanden kan både befälhavaren och ett annat befäl ställas till svars för ett otillåtet utsläpp. Det kan t.ex. bli aktuellt då befäl- havaren har delegerat vissa tillsynsuppgifter och utsläppet orsakats av omständigheter som borde ha uppmärksammats både av befälhavaren och det andra befälet. Befälhavarens övergripande tillsynsansvar innebär också att det kan bli fråga om gemensamt ansvar för både befälhavaren och ett annat befäl. 3 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1.en föreskrift om begränsning av eller förbud mot trafik eller om läktring av skadliga ämnen som har meddelats med stöd av 7 kap. 1 eller 2 §, 2.ett förbud eller föreläggande i fråga om ett fartyg som har meddelats med stöd av 7 kap. 4 eller 5 §, eller 3.ett förbud i fråga om ett fartyg som har meddelats med stöd av 7 kap. 6 eller 6 a §. Redaktionella ändringar har gjorts i paragrafen för att underlätta läsningen. 4 § Till böter eller fängelse döms 1.den som i strid med en föreskrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 1 uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att lämna avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagnings- anordning, 2.en befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder ett fartyg i strid med ett förbud som har meddelats med stöd av 4 kap. 2 §, 3.den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift a) om hantering av skadliga ämnen som har meddelats med stöd av 4 kap. 3 §, b) om dagböcker och andra handlingar som har meddelats med stöd Prop. 2000/01:139 av 5 kap. 1 §, eller c) om skyldighet att rapportera utsläpp och andra händelser eller att lämna uppgifter som har meddelats med stöd av 7 kap. 3 §, 4.den som uppsåtligen bryter mot föreskriften i 5 kap. 2 § första stycket om skyldighet att hålla dagbok och andra handlingar till- gängliga, 5.ett fartygs redare eller ägare som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att se till att fartyget undergår sådan besiktning som anges i 6 kap. 1 §. Genom ändringen i punkt 1 straffbeläggs brott mot den obligatoriska avfallslämningen, som ingår som ett moment i Östersjöstrategin (se avsnitt 6.9.5). Skyldigheten framgår av 3 kap. 12 § VlfF, som har meddelats efter bemyndigande i 3 kap. 8 § 1 VlfL. Innan ett fartyg avgår från en svensk hamn skall det till en mottagningsanordning lämna allt sådant avfall som härrör från eller i övrigt står i samband med fartygets drift och som det är förbjudet att släppa ut. har bemyndi- gats att meddela närmare föreskrifter om denna skyldighet och även om skyldigheten att avlämna lastrester. Dessutom får med stöd av 9 kap. 1 § VlfF föreskriva om eller i enskilda fall medge undantag från den obligatoriska avfallslämningen. Ombord på fartyget torde det i de flesta fall vara befälhavaren som kan göras straffrättsligt ansvarig på grund av dennes övergripande ansvar för att förhindra förorening (se avsnitt 6.6.2). Brister i fråga om utformning och drift av mottagnings- och behand- lingsanordningar för förorenat barlast- och tankspolvatten kunde tidigare föranleda straffansvar enligt punkt 1 i dess dåvarande lydelse, men en avkriminalisering har skett i detta avseende. Anledningen är att straffbe- stämmelsens syfte, som i första hand är preventivt, i stället tillgodoses genom att det i 3 kap. 911 §§ införs en möjlighet för att meddela vitesföreläggan den. Frågan behandlas i avsnitt 6.9.3. De övriga ändringar som företagits i paragrafen är redaktionella och syftar till att underlätta läsningen av bestämmelsen. 5 § Till böter döms 1. den som uppsåtligen bryter mot förbudet att ta ut avgift för mottag- ning, behandling eller annan hantering av avfall enligt 3 kap. 4 § första stycket eller 5 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 4 § andra stycket, 2. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att lämna sådana uppgifter som avses i 3 kap. 6 § eller bryter mot ett förbud mot lastning, reparation eller annan verksamhet enligt 3 kap. 6 § eller bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av samma paragraf, 3. den som uppsåtligen lämnar en oriktig uppgift till en tillsynsmyn- dighet för att få ett certifikat som utfärdas med stöd av denna lag eller för att få giltighetstiden för ett sådant certifikat förlängd, 4. en befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift om märkning av olja som har meddelats med stöd av 7 kap. 11 § första stycket, 5. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att i förväg anmäla avlämning av avfall enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 2. Punkt 5, som är ny, innebär att den som inte fullgör sin skyldighet att i förväg anmäla avlämning av avfall kan dömas till böter. Liksom när det gäller den obligatoriska avfallslämningen som straffbeläggs i 4 § 1 torde denna skyldighet i de flesta fall åvila befälhavaren. har i 3 kap. 11 § VlfF, som meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 2 VlfL, bemyn- digats att meddela föreskrifter om anmälningsskyldigheten. Vad skyldig- heten huvudsakligen innebär enligt Östersjöstrategin och enligt direktivet 2000/59/EG om mottagningsanläggningar i hamn framgår av den allmänna motiveringen, avsnitt 6.9.6. För att anmälningsskyldigheten skall anses fullgjord skall lämnade uppgifter vara korrekta i den utsträckning som det är rimligt att begära. Mindre avvikelser i fråga om t.ex. mängden avfall bör dock inte medföra att oaktsamhet skall anses föreligga. De övriga ändringar som företagits i paragrafen är redaktionella och syftar till att underlätta läsningen av bestämmelsen. 7 § Bryter någon mot ett förbud eller föreläggande enligt 7 kap. 4, 5 eller 6 b §, som har förenats med vite, skall han inte dömas till ansvar. Paragrafen har kompletterats genom att 7 kap. 6 b § har lagts till i upp- räkningen av paragrafer. Det innebär att den som bryter mot ett vites- sanktionerat förbud mot att avgå från hamn innan avfall har lämnats inte kan dömas till ansvar för brott mot den obligatoriska avfallsläm ningen. Bestämmelsen kommenteras i avsnitt 6.9.5. 8 § Mål om ansvar för brott som avses i denna lag eller om ersättning för åtgärder som verkställts enligt 7 kap. 9 § handläggs av tingsrätt som är behörig domstol enligt eller enligt 21 kap. 1, 2 och 8 §§ sjölagen (1994:1009).