prop · GP031d5 · 2001-09-20 00:00:00 — Sådan kunskap är basen för att de tillgängliga resurserna skall kunna användas på bästa sätt. Det förebyggande arbetet i storstäderna utvecklas En, även i förhållande till befolkningen, oproportionerligt stor andel av brotten begås i storstäderna. Koncentrationen av människor, näringsliv och nöjen till dessa områden får till följd att såväl grövre och organiserad brottslighet som 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 brott som t.ex. olaga hot, biltillgrepp, misshandel och skadegörelse liksom andra typer av ordningsstörningar är långt vanligare i storstadsområden än i övriga landet. Det gäller särskilt vissa bostadsområden i storstäderna och för cityområden. Den verksamhet som bedrivs för att förebygga och bekämpa brott och för att öka tryggheten hos enskilda skall i ökad utsträckning ta hänsyn till detta i planeringen av verksamheten. Det gäller såväl polisverksamheten som den brottsförebyggande verksamheten och stödet till den. arbete konstaterade att det är särskilt svårt att mobilisera invånare och kommundelar i sådana områden där brottsligheten är särskilt hög i ett förebyggande arbete. Det arbete som drivs av , delvis inom ramen för regeringens storstadssatsning, är därför av stor vikt. I de lokala utvecklingsavtal som har slutits inom ramen för regeringens storstadssatsning har samtliga kommuner, när det gäller målområdet trygghet och trivsel, formulerat övergripande mål, exempelvis att tryggheten i stadsmiljön skall förbättras. En rad brottsförebyggande åtgärder har vidtagits i de aktuella kommunerna till följd av utvecklingsavtalen. I flera kommuner arbetar man också med att utveckla åtgärdsplanerna vad gäller bl.a. det brottsförebyggande arbetet grundade på kartläggning och analys av brottsligheten i de berörda bostadsområdena. Regeringen arbetar fortlöpande vid revideringen av avtalen för att de brottsförebyggande aspekterna skall beaktas i än större utsträckning. I har kommunen inrättat ett Centralt brottsförebyggande råd. Det skall stödja såväl det strategiska som det konkreta brottsförebyggande arbetet. Det konkreta arbetet utförs i många olika sammanhang, bl.a. i samverkan med stadsdelarna, med aktörer från offentlig sektor, föreningar, ideella organisationer, företag och enskilda personer. I bedrivs på central nivå ett organiserat brottsförebyggande arbete genom och brottsprevention, kommunens samordningskansli för brottsförebyggande arbete. Det finns således goda förutsättningar för att storstadsområdena skall kunna utveckla ett effektivt brottsförebyggande arbete . Att förhindra att barn och ungdomar rekryteras till en kriminell livsstil är en av huvuduppgifterna för kriminalpolitiken. Det är även en viktig uppgift för föräldrar m.fl. och en uppgift som ligger inom t.ex. skolans uppdrag. undersöker olika riskfaktorer för brottslighet, liksom vilka tidiga åtgärder som kan sättas in för att förhindra en brottslig karriär. Viktig är också föräldrars stödjande och uppfostrande roll. utvärderar olika projekt som syftar till brottsförebyggande åtgärder för barn och ungdomar. Barn och ungdomar tillbringar en stor del av sin tid i skolan. ger ut en skrift med tips på hur skolan kan arbeta brottsförebyggande. Dessutom arbetar med att ta fram en lärarhandledning i ämnet. Många unga lagöverträdare döms till vård inom . Sedan påföljdsreformen kan sådan påföljd förenas med särskild föreskrift om ungdomstjänst. infördes påföljden sluten ungdomsvård. I propositionen angav regeringen att reformen skulle följas upp och utvärderas . har fått detta uppdrag, gemensamt med och . Uppdraget innefattar att följa upp och utvärdera påföljderna överlämnande till vård inom och sluten ungdomsvård. Uppdraget skall redovisas . Resultaten av utvärderingen kommer att ligga till grund för fortsatta överväganden om utformningen av påföljdssystemet för unga lagöverträdare. fortsätter även att kartlägga brottsligheten och problembeteendet bland landets niondeklassare. Studien görs för fjärde året. Dessa undersökningar bidrar med kunskap om ungdomsbrott och dess utveckling. Enligt regeringens uppfattning är det av yttersta vikt att insatser görs för att förhindra att barn och ungdomar utvecklar ett kriminellt beteende. spelar här en viktig roll genom att kartlägga och utvärdera åtgärder och effekter av åtgärderna mot ungdomsbrottsligheten. Regeringen avser att noga följa Brottsförebyggande rådets arbete inom detta område. Det brottsförebyggande arbetet på EU-nivån går in i ett nytt spännande skede Inför och under ordförandeskap i EU har arbetat för att komplettera EU:s kriminalpolitik med brottsförebyggande åtgärder. En för att diskutera konkreta åtgärder hölls . Slutsatserna från konferensen är en integrerad del i den av framarbetade brottsförebyggande policyn för EU, som beslutades av EU:s justitie- och inrikesministrar . En annan viktig del i denna policy är det europeiska brottsförebyggande nätverk som inrättats på initiativ av och . Genom att fortsatt aktivt arbeta i nätverket, bl.a. genom , avser utveckla möjligheterna att förebygga brott genom åtgärder på EU-nivån och främja utbytet och utvecklingen av kunskap om effektiva brottsförebyggande åtgärder. Den brottsutredande verksamheten utvecklas i samarbete mellan polisen och åklagarväsendet Åklagare och polis skall samarbeta för att förbättra brottsutredningarna Att brottsutredningar genomförs snabbt, effektivt och med hög kvalitet är grundläggande medborgarkrav. Polisen och åklagarväsendet skall ha förmåga att med hög kvalitet utreda såväl svåra och komplicerade ärenden som enkla och medelsvåra brott. Polisen och åklagarväsendet ansvarar för att personalen har hög kompetens, ändamålsenliga arbetsmetoder och effektiva hjälpmedel för att utreda brott. Brottsutredningsverksamheten är en för åklagarväsendet och polisen gemensam uppgift och myndigheterna är därför i stor utsträckning beroende av varandra för att verksamheten skall kunna utvecklas och förbättras. Riksåklagaren, (Skrivelse , Synpunkter med anledning av iakttagelser gjorda under inspektioner vid vissa av polisens internutredningsenheter m.m.), revisorer (1998/99:9 Organisationsförändringar inom rättsväsendet) och i anledning av mordet på statsminister (SOU 1999:88) har från delvis olika utgångspunkter pekat på brister och oklarheter i brottsutredningssystemet. 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Kritiken avser bl.a. långa handläggningstider, låg uppklaring, oklar ansvarsfördelning mellan åklagare och polis, tillsynen över utredningarna, hanteringen av internutredningar och kompetensförsörjningen. har tillkännagivit att regeringen bör låta utreda frågan om ett oberoende organ för tillsyn av polisens och åklagarnas förundersökningsarbete. har också tillkännagivit att regeringen bör se över frågan om en specialisering av utredningsverksamheten inom närpolisen (bet. 1999/2000:JuU11, rskr. 1999/2000:211). Regeringen har låtit vidta en rad åtgärder på området. har regeringen beslutat om flera utredningar och särskilda uppdrag till myndigheterna för att skapa ett effektivt och hållbart brottsutredningssystem (se avsnitt 4.5.1). Utvecklingssamarbetet mellan åklagarväsendet och polisen är inriktat på att finna arbetsformer och arbetsmetoder som gör det möjligt att nå ännu högre lagföring och kortare handläggningstider. Riksåklagaren har i en övergripande modell angett att åklagare i större utsträckning bör ges möjligheter att i nära samarbete med kvalificerade poliser avgöra hur utredningar om mängdbrott skall genomföras. har i en rapport till regeringen redovisat en modell för ett snabbförfarande för rättsväsendets hantering av mängdbrott (Brottmålskedjan, 2001:4). Även modell bygger på att det hos polisen skall finnas en funktion för ärendesortering. Den funktionen bör enligt uppehållas av en polis med erfarenhet av förundersökningsledning eller, efter överenskommelse mellan åklagar- och polismyndighet, en särskild beredningsåklagare. bedriver ett flertal utvecklingsinsatser som syftar till att effektivisera det brottsutredande arbetet vad gäller såväl den s.k. vardagsbrottsligheten som de grova och mera komplicerade brotten. En arbetsmetod har tagits fram för att öka kvaliteten och snabbheten i utredningsarbetet. Särskild utbildning för polisiära förundersökningsledare har genomförts och genomförs fortlöpande. Utvecklingen av handläggarstöd för straffprocessuella tvångsmedel samt nya avrapporterings- och anmälansrutiner kommer att underlätta och effektivisera det brottsutredande arbetet. 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Regeringen bedömer att det är av stor vikt för brottsutredningsverksamheten att det i hela landet finns kvalificerade befattningshavare med uppgiften att på ett tidigt stadium styra utredningarna av mängdbrotten. Det är nödvändigt att myndigheterna ingående överväger hur den funktionen kan utformas på bästa sätt. Det bör finnas utrymme för att pröva olika modeller på olika håll i landet, beroende på hur de lokala förutsättningarna varierar. Vidare är det viktigt att åklagarorganisationen och polisen fortsätter sitt gemensamma arbete för att utveckla ännu effektivare och rationellare arbetsmetoder för bekämpningen av den mest kvalificerade kriminaliteten. Det är angeläget att åklagarväsendet ytterligare förstärker och utvecklar åklagarrollen och i samarbete med polisen vidtar ännu mera kraftfulla och omedelbara åtgärder för att förbättra och effektivisera brottsutredningssystemet. Enligt regeringens uppfattning är det av stor vikt att åklagare och poliser samarbetar nära för att tillsammans avgöra hur utredningar kan genomföras med högsta kvalitet. Det gäller naturligtvis också hanteringen av mängdbrottslighet. Åklagarna bör i stor utsträckning medverka i polisens utvecklingsarbete för att generellt sett höja den polisiära förundersökningskompetensen. En långsiktig förbättring av brottsutredningsverksamheten över hela fältet bör göra det möjligt för åklagarna att i betydligt större utsträckning kunna koncentrera sig på de brottsutredningar där behovet av åklagarledning är som störst. Regeringen bedömer att utvecklingsprojekten för snabbare hantering av brottmålsärenden visar att stora effektivitetsvinster kan uppnås med förhållandevis enkla medel. Därför är det enligt regeringens mening viktigt att rättsväsendets myndigheter vidareutvecklar sina insatser för att förbättra samordningen. Kompetensen inom åklagarväsendet skall vara hög Brottsutvecklingen har medfört att statsmakterna ställer allt högre krav på åklagarna när det gäller kompetens, skicklighet och effektivitet. har det internationella rättsliga samarbetet utvecklats avsevärt, särskilt inom den Eu- ropeiska unionen. En aktiv och skicklig förun- dersökningsledning i kvalificerade utredningar av t.ex. grov organiserad brottslighet med internationella kopplingar kräver hög kompetens. Därför är det enligt regeringens uppfattning nödvändigt med en fortlöpande och kvalificerad utbildning för åklagare. Det är också nödvändigt för att åklagarna skall kunna fungera som ett kraftfullt stöd i framför allt det lokala polisarbetet. Kampen mot den allvarligaste brottsligheten Samhället skall med kraft bekämpa all brottslighet. Rättsväsendet skall ha god förmåga att snabbt och effektivt och med hög kvalitet kunna ingripa mot brott. Självklart skall rättsväsendets samlade insatser genomgående syfta till att öka enskilda människors trygghet och till att upprätthålla respekten för de lagar och bestämmelser som finns. Rättsväsendets samlade resurser skall användas på ett genomtänkt sätt med utgångspunkt i en helhetssyn på de åtgärder som är nödvändiga att vidta för att uppnå de kriminalpolitiska målen. En av de viktigaste kriminalpolitiska prioriteringarna är att rättsväsendets myndigheter vidtar kraftfulla åtgärder mot den allvarligaste kriminaliteten. Sådana åtgärder ges därför en förhållandevis stor del av de samlade resurserna. Till denna typ av brott hör våldsbrottslighet, narkotikabrott, ekonomisk brottslighet och brott mot den yttre miljön. Särskild uppmärksamhet skall ägnas åt grov organiserad brottslighet och brott som drabbar särskilt utsatta personer eller grupper. Ordningsstörningar och våld av det slag som förekom vid i utgör ett hot mot demokratin i flera avseenden. Sådana angrepp hotar att hindra demokratiskt valda företrädare från att mötas och de hotar att hindra demokratiska organisationer från att ordna demonstrationer eller på annat sätt uttrycka sina åsikter. Dessutom kan angreppen leda till att människor skadas, egendom förstörs och samhället känns otryggare. Polisen och rättsväsendets övriga myndigheter skall ha goda möjligheter och en hög beredskap att effektivt kunna förebygga och bekämpa allvarliga ordningsstörningar. Det är särskilt betydelsefullt att polisen i samverkan med andra myndigheter och organisationer fortsätter att utveckla sin samlade kapacitet att hantera och bemästra sådana mycket allvarliga ordningsstörningar i samhället. De mycket allvarliga brott som har begåtts mot polismän och journalister har tidigare aktualiserat frågan om rättsväsendets samlade förutsättningar att hindra angrepp mot centrala samhällsfunktioner. Rättsväsendets myndigheter skall därför skaffa god kunskap om sådan kriminalitet för att ännu effektivare kunna förebygga och utreda sådan brottslighet. En av de viktigaste uppgifterna för samhället är att förhindra att människor utsätts för våldsbrott. Särskild uppmärksamhet skall därför även fortsättningsvis ägnas åt att förebygga och bekämpa våldsbrott. Antalet anmälda våldsbrott har ånyo ökat , efter en avmattning . Det är inte givet att de statistiska förändringarna återspeglar de verkliga förhållandena, men utvecklingen av statistiken bör ändå tas på allvar. En stor del av våldet i samhället begås i hemmen mot personer som har en nära relation till gärningsmannen. Offret för sådant våld är ofta en kvinna eller ett barn och det är ofta en man som är gärningsman. För att bekämpa våldsbrottslighet av detta slag är behovet av myndighetssamarbete och samverkan med frivilligorganisationerna uppenbart. gav regeringen flera myndigheter inom rättsväsendet i uppdrag att vidta olika typer av åtgärder för att förebygga våld mot kvinnor och för att ge kvinnor som utsatts för våld ett bättre bemötande. beslutade enligt regeringens förslag om ny och skärpt lagstiftning. För att dessa åtgärder skall få genomslag krävs ett långsiktigt och metodiskt arbete, byggt på kunskap. De redovisningar av myndighetsuppdragen som lämnas till regeringen används av en arbetsgrupp inom som underlag i det fortsatta arbetet. Metoderna för att bedöma risk- och hotbilder inom polisverksamheten utvecklas och prövas på några håll i landet i nära samarbete med vetenskaplig expertis. 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 är att minska risken för att kvinnor utsätts för upprepat våld genom att polisen bättre skall kunna bedöma vilka skyddsåtgärder som behöver vidtas i det individuella fallet. Åklagarmyndigheterna har upprättat särskilda åtgärdsprogram som har inriktats på ökad kunskapsbildning, samarbete med polisen för att utveckla bättre utredningsmetoder, snabbare lagföring och ökad samverkan med m.fl. för att kunna ge ett bättre stöd till kvinnor som utsatts för våld. Riksåklagaren samverkar också med för att förbättra rutinerna i besöksförbudsärenden. övervägs ytterligare åtgärder för att motverka våld mot kvinnor i nära relationer. kommer att remittera en departementspromemoria i vilken bl.a. föreslås ändringar i lagstiftningen om besöksförbud samt i regler om häktning. Regeringen avser att driva arbetet vidare när det gäller kampen mot sexualbrott. tillsattes en parlamentariskt sammansatt kommitté (dir. 1998:48) med uppdrag att göra en heltäckande översyn av bestämmelserna om sexualbrott. Kommittén redovisade sitt uppdrag . Kommitténs förslag remissbehandlas . Regeringen har inrättat ett Nationellt råd för Kvinnofrid. Rådet skall vara ett forum där regeringen kan utbyta erfarenheter och idéer med företrädare för organisationer och forskare som är engagerade i frågor som rör mäns våld mot kvinnor. Rådet skall också uppmärksamma områden som behöver åtgärdas såsom lokala kvinnojourers arbete och deras verksamhetsvillkor, insatser för män som misshandlar kvinnor, barnen i misshandelsförhållanden, våld mot kvinnor med invandrarbakgrund, äldre kvinnor, kvinnor med funktionshinder samt våld i homosexuella förhållanden. Rådet skall även synliggöra forskning inom området. Handel med människor för sexuell exploatering Handeln med människor för exploatering har ökat. Kvinnor och barn är särskilt utsatta. De marknadsförs, transporteras och säljs av människohandlare för att utnyttjas i framför allt prostitution men också på andra sätt. Handel med människor kan enligt svensk lag bestraffas enligt olika bestämmelser om t.ex. människorov, olaga tvång och koppleri. parlamentariska har dock föreslagit infö- 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 rande av nya, särskilda brott som tar sikte på handel med människor. Kommitténs förslag remissbehandlas . De skall därefter beredas vidare inom . Människohandeln är ett i allra högsta grad gränsöverskridande problem. Insatser enbart i eller något annat enskilt land räcker inte för att stoppa den. Det krävs internationell samverkan. Regeringen prioriterar därför denna fråga i det internationella arbetet. Det var också en prioriterad fråga för det svenska ordförandeskapet i EU. Handel med människor kommer även fortsatt vara en prioriterad fråga för regeringen. avser därför regeringen att fortsätta med att driva arbetet vidare när det gäller kampen mot människohandeln. En viktig del i arbetet är att minska efterfrågan på prostituerade. Inte minst handlar det om att komma till rätta med värderingar som tar sin utgångspunkt i synen på människor som handelsvaror. Ett instrument i detta arbete är det förbud mot köp av sexuella tjänster som trädde i kraft . har föreslagit att förbudet skall arbetas in i och förtydligas i vissa avseenden. Kommittén föreslår att det skall klarläggas att också stamkunder och den som utnyttjar en sexuell tjänst men låter någon annan betala för den omfattas av straffansvaret. En utvärdering av den praktiska tillämpningen av lagen har skett inom polisväsendet och en rapport bereds inom . Regeringen kommer att följa resultatet av utvärderingen och polisens fortsatta arbete med att utveckla metoderna och stärka insatserna mot köp av sexuella tjänster. skall efterlevas och övergrepp mot barn bekämpas med kraft. Den polisanmälda misshandeln mot barn har mer än fyrdubblats . Det är bakgrunden till att regeringen tillsatte en parlamentarisk kommitté (dir. 1998:105) för att utreda frågan om barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor. Det är regeringens målsättning att utredningens arbete skall bidra till att skapa bättre förutsättningar för att hindra att barn misshandlas, effektivare samverkan mellan de verksamheter som skall utreda barnmisshandel, bättre kunskaper hos berörda yrkesgrupper och ökade möjligheter till stöd och hjälp till berörda. I ett delbetänkande om brottsutredningarna i barnmisshandelsärenden konstaterar utredningen att det går att förbättra handläggningen av barnmisshandelsärenden hos polis och åklagare. Förslagen i denna del har remissbehandlats och bereds i . Kommittén slutredovisade sitt uppdrag . Mot bakgrund av all den information och nya kunskap som kommer att finnas tillgänglig kommer regeringen att överväga ytterligare åtgärder för att förebygga att barn utsätts för brott och stärka skyddet för de barn som ändå utsatts. har på förslag från regeringen infört en möjlighet att förordna en särskild företrädare för barn i vissa fall. Syftet är att stärka barnets rätt, förebygga fortsatt brottslighet och underlätta utredning och lagföring i fall där en vårdnadshavare eller annan närstående misstänks för brott mot ett barn. Barnpornografibrotten ökar och har fått en allt större global spridning bl.a. genom Internet. samlar in och systematiserar anträffade bilder till ett digitalt referensbibliotek. Svensk polis är ensam om att ha en databas av detta slag och lämnar information om bilder till utländska myndigheter. Genom ett utvecklat samarbete mellan polismyndigheterna och det digitala referensbiblioteket med barnpornografiska bilder har möjligheterna att identifiera offer och förövare förbättrats avsevärt. Det internationella samarbetet inom området är av avgörande betydelse. Europol och kommer att bygga upp liknande databaserade referensbibliotek. Det kommer att leda till en förbättrad internationell samverkan. Brott med rasistiska eller främlingsfientliga, antisemitiska och homofobiska inslag Bekämpningen av brott med rasistiska, främlingsfientliga eller homofobiska motiv har fortsatt hög prioritet för polisväsendet. I sina reviderade planeringsförutsättningar för 20012003 anger att det inom området rasistiska, främlingsfientliga, antisemitiska och homofobiska brott är angeläget att polismyndigheterna organiserar arbetet och skapar rutiner som gör att brott med sådana motiv kan upptäckas redan när brottsanmälan tas upp. påbörjade och Riksåklagaren gemensamma inspektioner för att granska hur samarbetet mellan åklaga- re och polis fungerar när det gäller handläggningen av bl.a. rasistiska brott. Samarbetet mellan Säkerhetspolisen och den öppna polisen är av avgörande betydelse för en framgångsrik bekämpning av brott med anknytning till rasideologiska och andra högerextrema grupperingar. redovisade sitt uppdrag att överväga och lämna förslag om samverkan, samordning och ansvarsfördelning mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen. Åklagarväsendet har ägnat brott med rasistiska eller främlingsfientliga inslag särskild uppmärksamhet. Riksåklagaren beslutade om ett omfattande och konkret handlingsprogram för åklagarväsendets bekämpning av brottslighet med rasistiska eller främlingsfientliga motiv. Programmet innebär bl.a. att alla brott där det kan finnas sådana motiv skall behandlas med förtur och särskilt utsedda åklagare skall leda förundersökningarna. En rapport från () visar att ungdomars missbruk av och nyfikenhet på narkotika ökat. Det är oroväckande. Missbruk av narkotika är en starkt bidragande orsak till förekomsten av brott och otrygghet i samhället. I slutbetänkandet från (SOU 2000:126) konstateras att neddragningarna i de offentliga utgifterna har drabbat alla delar av arbetet mot narkotika. Kommissionen noterar dock att de kontrollerande myndigheternas arbete mot narkotika fungerar väl. I ljuset av uppgifterna om ökad tolerans mot narkotika är det angeläget att polis och åklagare behåller och utvecklar den höga kvaliteten på bekämpningen av narkotikamissbruk. Den ekonomiska brottsligheten, inklusive den IT-relaterade brottsligheten, berör stora samhälleliga intressen och drabbar det allmänna, näringslivet och enskilda människor. Under har många former av komplicerad och samhällsfarlig ekonomisk kriminalitet utvecklas. Ofta begås sådana brott inom en näringsverksamhet. Det finns också ett samband mellan ekonomisk brottslighet och annan grov organiserad brottslighet. Det blir allt vanligare att den ekonomiska brottsligheten är 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Den drar då ofta nytta av olikheter i nationell lagstiftning och av myndigheternas svårigheter att samarbeta effektivt över gränserna. Statsmakterna har väsentligt förstärkt insatserna mot denna typ av kriminalitet. Utvecklingen av myndighetssamarbete, arbetsmetoder och kompetens är några av hörnstenarna i regeringens strategi mot ekonomisk brottslighet. I strategin ingår också formuleringen av ny bättre lagstiftning. Det pågår ett stort antal projekt på det området. Inrättandet av har skapat goda strategiska förutsättningar för en effektiv ekobrottsbekämpning i hela landet. Myndigheten skall ytterligare vidareutveckla och förstärka bekämpningen av den kvalificerade, omfattande och gränsöverskridande ekonomiska brottsligheten. Det är också angeläget att arbetet med att återföra och spåra av brott fortsätter och förstärks ytterligare.