prop · GO03139 · 2001-05-28 00:00:00 — Regeringens förslag innebär att svensk lagstiftning anpassas närmare till havsrättskonven- tionen. Såvitt Lagrådet med den begränsade möjlighet som en lagråds- granskning av partiella ändringar ger till överblick av en så omfattande och komplicerad materia kan bedöma sker detta på ett i huvudsak för- tjänstfullt sätt. På en punkt saknar emellertid Lagrådet en reglering. Enligt artikel 111 i havsrättskonventionen kan förföljande (hot pursuit) av ett utländskt fartyg tillgripas när kuststatens behöriga myndigheter har goda skäl att tro att fartyget har brutit mot denna stats lagar och andra författningar. Enligt paragraf 3 i artikeln upphör rätten till förföljande så snart det förföljda fartyget kommer in på sitt eget lands eller tredje lands territorialhav. Härav följer att det inte är något krav att förföljandet avbryts när gränsen för kuststatens territorial- hav eller ekonomiska zon passeras. Tvärtom ger havsrättskonventionen kuststaten rätt att förfölja och ingripa mot ett utländskt fartyg på det fria havet och i en annan stats ekonomiska zon. I lagförslaget regleras, i 6 kap. 2 § tredje stycket och 11 kap. 10 § andra stycket, endast rätten att efter sådant förföljande som nämnts inspektera ett fartyg respektive göra ingripanden ombord på det så länge fartyget befinner sig i ekonomiska zon. Enligt för- fattningskommentaren till nyssnämnda 11 kap. 10 § innebär emellertid bestämmelsens utformning inte någon inskränkning i rätten att fortsätta förföljandet ut i det fria havet enligt vad som gäller enligt artikel 111 i havsrättskonventionen. I sak har Lagrådet inte något att erinra mot en sådan ståndpunkt. Mot bakgrund av den beskrivning som regeringen inledningsvis ger av före- komsten av oljeutsläpp i svenska vatten och av behovet av lagändringar ter det sig tvärtom i hög grad motiverat att alla möjligheter som inter- nationell rätt ger att ingripa mot sådana oljeutsläpp utnyttjas. Emellertid ger själva lagtexten det intrycket att möjligheterna till ingripanden mot utländska fartyg är uttömmande reglerade i lagen. Det framstår som mindre sannolikt att svenska tjänstemän skulle våga gå utöver den ram som lagtexten ger, när inte ens lagstiftaren har kunnat eller velat i själva lagen reglera vilka åtgärder som får eller inte får vid- tagas på det fria havet eller i en annan stats ekonomiska zon. I vart fall är frågan av den art att bör ta ställning till den. Enligt Lagrådets mening är förslaget inte godtagbart på denna punkt. Innan förslaget föreläggs bör det därför kompletteras med bestämmelser om att efter ett förföljande får sådana inspek- tioner genomföras och sådana ingripanden företas även på det fria havet eller i en annan stats ekonomiska zon som kunnat äga rum inom det område där förföljandet inleddes. Bestämmelser härom bör tas in i 6 kap. 2 och 2 a §§ respektive 11 kap. 10 och 11 §§ eller i nya paragrafer med gemensamma bestämmelser i vartdera kapitlet. Den närmare utform- ningen av bestämmelserna bör övervägas under det fortsatta berednings- arbetet i . Lagrådet konstaterar att, anmärkningsvärt nog, ändringar i lagen om åtgärder mot förorening av fartyg, delvis i samma paragrafer, föreslås i två avlämnade lagrådsremisser, varvid ändringarna i förevarande remiss föreslås träda i kraft en månad senare än ändringarna i den andra remissen. En samordning av de båda förslagen, vilken torde kräva åtskillig eftertanke, måste ske antingen i eller i vederbörande riksdagsutskott. 6 kap. 3 § I det föreslagna nya första stycket anges vad som får kontrolleras vid en inspektion av ett fartyget. Redan av andra stycket 2 framgår emellertid att en inspektion också får syfta till att bekräfta en misstänkt överträdelse av bestämmelser i lagen eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, när innehållet i certifikat eller handlingar inte är tillräckligt för ändamålet. Detta syfte bör framgå av första stycket. Det kan ske genom att ytterligare en bestämmelse införs i första stycket, förslagsvis som en ny andra mening med följande lydelse: En inspektion får även ske för att bekräfta en misstänkt överträdelse av bestämmelser i denna lag eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Begränsningar av inspektionsrätten i detta fall framgår av återstoden av paragrafen. Genomförs ändringen, bör ordet även i nästa mening bytas mot vidare. Rubrik närmast före 6 kap. 6 § Den föreslagna nya rubriken närmast före 6 kap. 5 §, Tillsynsmyn- dighet, passar inte till 6 §, som behandlar vissa certifikat m.m. Paragrafen bör ges en egen rubrik, förslagsvis Giltighet av vissa certifikat m.m.. Detta sker genom en ändring av lagförslagets ingress. 6 kap. 7 § Tillsyn kommer enligt förslaget att omfatta inte bara fartyg utan också mottagning av avfall. Medan första stycket i paragrafen avser tillsyn av fartyg är andra stycket generellt avfattat och avser därmed även tillsyn i fråga om mottagning av avfall. Detta bör föranleda att andra stycket bryts ut till en särskild paragraf, 7 a §. Ingressen bör ändras i anslutning härtill. 7 kap. 1214 §§ Den föreslagna rubriken före 12 § lyder: Förelägganden mot hamnar. Ett individuellt föreläggande måste riktas till en fysisk eller juridisk person. En hamn är på sin höjd det föremål som ett föreläggande avser. En hamninnehavare kan vara såväl ett offentligrättsligt som ett privat- rättsligt subjekt. Adressaten bör i lagtexten generellt kunna bestämmas som en hamninnehavare (jfr lag om vissa avgifter i allmän hamn). Detta bör framgå av de inledande orden i 12 § som förslagsvis kan ges följande lydelse: Den myndighet som avses i 6 kap. 5 a § får meddela en hamninnehavare det föreläggande som behövs för att . Om ordet hamninnehavare införs i lagtexten, kan orden i ett enskilt fall strykas. Rubriken bör ändras till Förelägganden beträffande hamnar m.m.. Vad som föreslås i 13 § om att åtgärderna skall anges i ett före- läggande är en sådan självklarhet som inte behöver explicit utsägas i en lagbestämmelse, och vilka åtgärder det kan bli fråga om bestäms för övrigt redan av innehållet i 12 §. Den omständigheten att en tidsangivelse skall finnas i ett föreläggande har främst betydelse för det fall att ett viteshot ingår i föreläggandet. I 2 § första stycket lagen om viten finns det dock en uttrycklig bestämmelse om angivande av tidpunkten eller tidsfristen för fullgörande av förelägganden. Den föreslagna bestämmel- sen i 13 § framstår som överflödig och bör därför utgå. De förelägganden som avses i 12 § anknyter till den reglering som finns eller kommer att finnas i 3 kap. De föreslagna 12 och 14 §§ hör därför främst hemma i 3 kap. Om 13 § utgår såsom ovan föreslagits, skulle bestämmelsen i sista stycket av 12 § kunna brytas ut och bilda en egen paragraf. Lagrådet rekommenderar att de tre nu nämnda para- graferna flyttas till 3 kap. och där bildar 911 §§. Det bör därvid också övervägas om rubriken före 12 § skall behållas, eftersom den då s kulle bli den enda underrubriken i 3 kap. Följs Lagrådets förslag erfordras en följdändring i 9 kap. 2 § liksom i ingressen. 10 kap. 1 och 2 §§ I slutet av avsnitt 6.6.1 i den allmänna uttalanden som synes syfta till att påverka domstolarnas straffmätning och val av påföljd. Sådana uttalanden kan emellertid inte tillmätas betydelse som rättskälla, när de inte knyts till någon ändring av lagtexten. Naturligtvis kan regeringen hoppas att domstolarna av egen kraft kommer till samma slutsats som regeringen, nämligen att de värderingar som ligger till grund för och kravet på rättssystemets konformitet föranleder ändrad tillämpning av straffbestämmelserna i förevarande lag. Vill regeringen vara säker på att åstadkomma en ändrad praxis måste emellertid lagtexten ändras. Det kan ske exempelvis genom att efter visst mönster i 29 kap. såsom försvårande omstän- dighet anges att ett utsläpp medfört avsevärd skada eller risk för skada på den miljön. 10 kap. 2 § Med hänsyn till den ändrade lydelsen av 1 kap. 2 § första stycket måste efter orden han eller hon tillfogas uppsåtligen eller av oaktsamhet för att, såsom är regeringens avsikt, även oaktsamhets- brott med säkerhet skall omfattas av bestämmelsen. Regeringen synes visserligen anse att redan av bestämmelsens utformning i övrigt framgår att det är fråga om oaktsamhetsbrott. Lagrådet delar emellertid inte denna uppfattning, och i vart fall är det tillrådligt att förebygga osäkerhet genom att använda sedvanliga formuleringar. 11 kap. 8 § Enligt förslaget har en tjänsteman vid samma befogen- het som en polisman har enligt 28 kap. 10 § att göra en undersökning med anledning av ett brott som avses i 1 §. En polismans rätt att använda våld vid bl.a. användningen av olika former av tvångsmedel regleras i 10 § polislagen. Första stycket 4 behandlar bl.a. sådan husrannsakan som avses i medan punkten 6 bl.a. behandlar polismans rätt att annars med laga stöd bereda sig tillträde till olika utrymmen. Av 29 § första stycket andra meningen följer att bestämmelsen i punkten 4 bl.a. gäller en tjänsteman i som har att verkställa någon sådan åtgärd som där avses. Det framstår som tveksamt om denna reglering ger tjänsteman i rätt till våldsanvändning vid undersökning enligt förevarande paragraf i lagförslaget, eftersom en undersökning enligt 28 kap. 10 § inte anses som husrannsakan (Fitger, s. 28:22 c). Det bör därför över- vägas om inte bestämmelsen i 29 § första stycket andra meningen polislagen bör kompletteras med en hänvisning till 10 § första stycket 6 samma lag. 11 kap. 13 § Rubriken före 13 § lyder: Verkställighet. I motiven sägs att paragrafen På normgivningsområdet menas med verkställighetsföreskrifter sådana föreskrifter om verkställighet av lag som regeringen genom förordning beslutar med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 1 regeringsformen. Vid föredragningen inför Lagrådet framkom att ordet verkställighet här används för att betona att det är fråga om att verkställa meddelade beslut. I 11 kap. finns ett antal bestämmelser om vidtagande av faktiska åtgärder med fartyg. Rubrikerna till dessa bestämmelser knyter an till åtgärdernas art. Rubriken till 13 § bör följa samma mönster. Lagrådet föreslår därför , m.m.. 11 kap. 15 § Första stycket synes ge vid handen att det är åklagaren som avgör om en flaggstatsrapport skall lämnas eller inte. Av motiveringen framgår emellertid att det är Riksåklagaren som skall besluta om flaggstats- rapporteringen, som sedan sker genom förmedling. Lagrådet förordar därför att, efter mönster av 11 § lagen om internatio- nellt samarbete rörande lagföring för brott, orden åklagaren ersätts med uttrycket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Som regeringen också förutskickar får det närmare för- farandet regleras i föreskrifter med stöd av paragrafens andra stycke. Förslaget till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen 5 kap. 2 § Enligt förslaget skall i tredje stycket termen ombordanställd bytas mot anställd. Förslaget kommenteras inte särskilt vare sig i den allmänna motiveringen eller i författningskommentaren men kan tänkas ha sam- band med ändrade anställningsförhållanden i sjöfarten. Fartygssäker- hetslagen använder emellertid genomgående termen ombordanställd för den som till följd av anställning tjänstgör ombord med huvudsaklig uppgift att utföra fartygsarbete annat än som rent tillfälliga göromål (definition i 1 kap. 3 §, jfr t.ex. 4 kap. 1 § samt 6 och 7 kap.), och det får antas vara denna kategori som alltjämt avses i 5 kap. 2 §. Termen bör därför bibehållas. I en mera utvidgad mening används alternativt termen arbetstagare t.ex. i 6 kap., om arbetsmiljön, och avses en vidare krets av anställda än ombordanställda, som den termen definierats i lagen, kan ordet arbetstagare vara att föredra. Förslaget till lag om ändring i lagen om medverkan vid polisiär övervakning Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , och . Regeringen beslutar proposition 2000/01:139 Åtgärder mot förorening från fartyg. inför, ändrar, upp- Lag ((1980:424) om 1 kap 4 §, 2 kap. 2 §, 3 kap. 1, 4, 5 och 7 §§, 5 kap. 2 §, 6 kap. 5 a §, 7 kap. 4, 5, 6 och 6 b §§ samt 11 kap. 16 §.