prop · GO03135 · 2001-01-01 00:00:00 — Man bygger också in en kunskaps- och erfarenhetsåterföring, som gynnar en seriös utveckling av varor och tjänster. Branscherna tar ett bredare samhällsansvar och kan reagera snabbt på förändringar avseende konsumenternas behov av information m.m. Myndigheter som ansvarar för intressebevakning m.m. inom olika marknadsområden får genom tillskapande av gemensamma organ en annan kontaktyta när de utövar sina uppgifter. kan den arbetsvolym som annars faller på myndigheter och rättsväsende reduceras. Det finns möjligen en risk att konsumenterna kan uppfatta branschorganen mer som motparter än som organ som respekterar och värnar om konsumenternas rättigheter. Det är därför nödvändigt att organen besitter en uttalad integritet och självständighet. Vad gäller och garanteras dessa egenskaper genom att de drivs i form av stiftelser. består av företrädare för , och näringslivet. Myndigheternas representanter är i majoritet i respektive styrelse och innehar i båda fallen ordförandeposten. har föreslagit att sådan rådgivningsverksamhet införs också på elområdet. , och har fört förhandlingar i avsikt att inrätta en rådgivningsbyrå med och som förebilder. Avsikten är således att byrån skall finansieras av branschen, medan staten genom de båda myndigheterna skall ha ett avgörande inflytande på verksamheten genom innehav av en majoritet av platserna i en kommande styrelse. Verksamheten, som kommer att bestå i såväl telefonrådgivning som information via Internet, skulle, under förutsättning att parterna kommer överens, kunna påbörjas . 11.6 Konsekvenser för konsumenterna bör studeras Regeringens bedömning: bör få i uppdrag att i samarbete med och de olika sektorsmyndigheterna från ett konsumentperspektiv genomföra systematiska studier av marknader som öppnats för konkurrens Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Statskontoret påpekar att ett sådant uppdrag bör ges till , eller till regleringsmyndigheterna, i samarbete med . menar att alla myndigheters uppgifter behöver motiveras och preciseras. tillstyrker förslaget, men påpekar att särskilda resurser behöver tillföras. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt anför att man inte har något emot förslaget. Skälen för regeringens bedömning: De nya marknaderna förändras i snabb takt och nya valmöjligheter för konsumenterna uppstår efterhand. Utvecklingen kan komma att ställa krav på såväl egenåtgärder från näringslivets sida som på konsumentpolitiska åtgärder. Regeringen finner, liksom kommittén, att det finns skäl att mer långsiktigt studera vilka effekter som uppstår för konsumenterna då marknader öppnas för konkurrens. Sådana studier skulle vara ett värdefullt instrument vid bedömningen av vilka konsument- eller näringspolitiska åtgärder det finns behov av och kan ge näringslivet värdefull information om vad som krävs i form av egenåtgärder. Enligt regeringens mening är det lämpligt att ge ansvaret för studierna. Samarbete bör därvid ske med och de olika sektorsmyndigheter som berörs av respektive område. Bland remissinstanserna har invänts att ansvaret för genomförande av sådana studier borde ligga på sektorsmyndigheterna. Regeringen anser dock att det är viktigt att studierna utarbetas från ett tydligt konsumentperspektiv och att det därför ligger ett värde i att har en central roll i arbetet. 12 Miljömärkningen och den etiska märkningen skall få större spridning Regeringens bedömning: Miljömärkning och etisk märkning är viktiga verktyg för att konsumenterna skall kunna göra väl överlagda val på marknaden. Frågor som gäller statens engagemang i den nordiska miljömärkningen Svanen bör behandlas i samband med att regeringen återkommer till angående konsument- och miljöfrågor. Medel bör avsättas för att organisationer skall kunna söka medel för att utveckla kriterier för olika former av miljömärkning och etisk märkning, framför allt vad beträffar livsmedel. Kommitténs förslag: har lämnat förslag om formerna för det fortsatta statliga engagemanget i Svanen i sitt delbetänkande nordisk miljömärkning - det statliga engagemanget (SOU 1999:145). Skälen för regeringens bedömning: Miljömärkning ger konsumenterna möjlighet att aktivt välja ett ur miljöhänseende bättre alternativ och därigenom också påverka produktutvecklingen i en mer miljövänlig riktning. Det finns flera olika märkningsordningar för s.k. frivillig, positiv miljömärkning: Svanen, EU-blomman och Bra miljöval är några exempel. Märkningsordningen Svanen tillkom efter att 1989 beslöt att inrätta ett gemensamt nordiskt system för frivillig positiv miljömärkning av produkter. Svanen är ett framgångsrikt system som omfattar 53 olika produktgrupper. Den svenska förvaltningen av Svanen och EU-blomman sker i ett för ägarna (staten och SSR - Standardiseringsråd) icke vinstdrivande bolag, . En utvärdering av Svanen har genomförts av en arbetsgrupp inom (Utvärderingen av den nordiska miljömärkningen Svanen ur konsument- och miljöperspektiv, Tema 2001:522). Utvärderingen innefattade dels en undersökning av konsumenternas kunskaper, attityder, beteenden och behov gällande miljöinformation, dels en undersökning av Svanens miljöeffekter. Mot bakgrund av dessa undersökningar har arbetsgruppen föreslagit en strategi för Svanen . Utvärderingen och den föreslagna strategin behandlas inom . Regeringen avser som tidigare nämnts att göra en uppföljning av skrivelsen Konsumenterna och miljön (skr. 1997/98:67, bet. 1997/98: LU21, rskr. 1997/98:220) och då också återkomma till . Frågor som handlar om hur det statliga engagemanget i miljömärkningsverksamheten framgent skall se ut och hur miljömärkningen kan utvecklas och få en större spridning behandlas mer naturligt i detta sammanhang. Etisk märkning är ett viktigt medel för att konsumenter som vill göra val utifrån etiska aspekter också skall kunna göra det. Frågan om etisk märkning av dagligvaror behandlas i avsnitt 5.4. De frivilligorganisationer som ansvarar för olika former av märkningsordningar har behov av ökade medel för att utveckla kriterierna för dessa märkningar för att märkningarna skall kunna få en ökad spridning. Medel bör därför avsättas för att organisationer skall kunna söka medel för att utveckla kriterier för olika former av miljö- och etisk märkning, framför allt vad beträffar märkning av livsmedel. 13 De statliga konsumentmyndigheterna Regeringens förslag: Målen för verksamhet skall vara följande: * Konsumenternas ställning och inflytande på marknaden skall stärkas, inflytandemålet. * Hushållen skall ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt, hushållningsmålet. * Konsumenternas hälsa och säkerhet skall skyddas, säkerhetsmålet. * Sådana konsumtions- och produktionsmönster skall utvecklas som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling, miljömålet. * Konsumenterna skall ha tillgång till god vägledning, information och utbildning, kunskapsmålet. Dessa mål skall vara styrande för såväl nationella konsumentpolitiska arbete som för verkets arbete i EU och andra internationella forum. Kommitténs förslag: Kommittén förslår att utrednings- och analysverksamhet bör utvecklas och förstärkas. Kommittén föreslår också att regeringen bör se över möjligheten att föra över vissa av uppgifter till andra myndigheter, i syfte att renodla verksamheten vid myndigheten. Kommittén redovisar härunder ett antal olika områden där man ser möjligheter att föra över vissa uppgifter till andra myndigheter. De aktuella områdena är kommersiell service, lagstiftning om TV-signaler, föreskrifter om det europeiska miljömärkningssystemet, energifrågor, varuprovningar samt beräkningar av merkostnader för specialkost. Remissinstanserna: Förslaget att utveckla och förstärka utrednings- och analysverksamhet tillstyrks av SWEDAC, , och kommuner samt . Förslaget att regeringen bör göra en översyn av verksamhet i syfte att renodla verksamheten genom att föra över vissa av verkets uppgifter till andra myndigheter tillstyrks i sin helhet av , Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och . Övriga remissinstanser som kommenterat förslaget tillstyrker respektive avstyrker att en överföring görs av vissa enskilda uppgifter. Skälen för regeringens förslag är den centrala förvaltningsmyndigheten på konsumentområdet och har ett huvudansvar för att genomföra den statliga konsumentpolitiken. Målen för verksamheten vid myndigheten bör därför anpassas till de fem övergripande målen för konsumentpolitiken. Vad gäller hushållsekonomiska frågor är det verkets uppgift att hjälpa hushållen att använda sina resurser, dvs. tid, pengar och kunskaper på bästa sätt. Produktsäkerhet är ett annat viktigt område för verket, som bl.a. genomför marknadskontroller och deltar i standardiseringsarbetet i och internationellt. Inom ramen för miljömålet granskar verket bl.a. produkters påverkan på miljön. En central uppgift för verket är den rättsliga marknadsbevakningen där verket och KO har till uppgift att övervaka att företagen följer de lagar och spelregler som gäller på marknaden. Kommittén förslår att verkets utrednings- och analysverksamhet bör utvecklas och förstärkas. Regeringen instämmer i att utrednings- och analysverksamheten är en viktig funktion och att den bör utvecklas kontinuerligt. Denna verksamhet är viktig bl.a. för att ge regeringen beslutsunderlag i olika frågor. När det gäller Konsumentpolitiska kommitténs förslag att regeringen bör se över möjligheterna att föra över vissa av verkets uppgifter till andra myndigheter konstaterar regeringen att kommitténs analys inte är tillräckligt omfattande för att regeringen skall kunna göra någon sådan omfördelning av arbetsuppgifter . Regeringen för inom ramen för myndighetsdialogen en löpande diskussion med om vilken inriktning verksamheten skall ha och vilka prioriteringar som bör göras. förs även löpande diskussioner om hur uppgifterna mellan myndigheterna bör fördelas. Det finns också skäl att diskutera frågor av detta slag inom det råd för konsumentfrågor som omnämns i avsnitt 4.2. Övriga myndigheter inom politikområdet Konsumentpolitik Utöver finns ytterligare två myndigheter och en domstol inom politikområdet Konsumentpolitik. Deras uppgifter och verksamhet beskrivs i det följande. har bl.a. till uppgift att pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare som rör en vara, tjänst eller annan nyttighet som tillhandahållits huvudsakligen för enskilt bruk (konsumenttvister) och att ge rekommendation om hur sådana tvister bör lösas. Nämnden skall också yttra sig i konsumenttvister på begäran av domstol, stödja den kommunala konsumentverksamhetens medling i konsumenttvister genom bl.a. utbildning, rådgivning och information, samt informera konsumenter och näringsidkare om nämndens praxis. I sin prövning av konsumenttvister är nämnden obunden av de konsumentpolitiska målen. Genom nämndens verksamhet tillhandahålls dock konsumenterna ett förfarande genom vilket de kan få sina tvister prövade på ett snabbt, enkelt, kostnadsfritt och rättssäkert sätt. verksamhet medverkar därigenom till att stärka konsumenternas ställning och inflytande på marknaden. har till uppgift att utöva tillsyn över fastighetsmäklare, pröva ansökningar om registrering från mäklare samt att sprida information till såväl mäklare som konsumenter om fastighetsmäklarlagen och vad god fastighetsmäklarsed innebär. Nämndens verksamhet innebär ett ökat genomslag för kunskapen om konsumentskyddande lagstiftning vad gäller mäklartjänster. Detta får till effekt att konsumenternas ställning och inflytande på marknaden stärks. är en specialdomstol för det marknadsrättsliga området. Domstolen har till uppgift att leda rättsutvecklingen och främja en enhetlig rättstillämpning inom det marknadsrättsliga området, att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens och att på ett rättssäkert sätt och utan dröjsmål avgöra mål och ärenden sedan skriftväxling avslutats. är, som framgått, inte en förvaltningsmyndighet utan en domstol och som sådan är den självfallet inte underordnad de konsumentpolitiska målen. Domstolens uppgift kan emellertid indirekt sägas leda till att konsumenternas ställning och inflytande på marknaden stärks genom att domstolens verksamhet ger genomslag för lagregler som stiftats för att tillgodose konsumentskyddet och genom att information om domstolens praxis ger konsumenterna ökad kunskap om vilket konsumentskydd som gäller. Myndigheter utanför politikområdet Konsumentpolitik Många myndigheter har att beakta konsumentperspektivet i sin verksamhet. Detta gäller särskilt sedan Amsterdamfördraget trätt i kraft. Artikel 153 stadgar som tidigare nämnts att konsumentskyddskrav skall beaktas när EU:s övriga politik och verksamhet utformas och genomförs. I avsnitt 4.2 anges därför att konsumentaspekter bör beaktas när regeringens övriga politik och verksamhet utformas och genomförs. Hur detta praktiskt skall genomföras bör diskuteras i det i samma avsnitt omnämnda rådet för konsumentfrågor i samt inom ramen för ordinarie beredningsarbete. Generella krav på myndigheterna Det ställs krav på en ökad tillgänglighet till myndigheterna och deras information. Enligt verksförordningen (1995:1322) skall myndigheterna se till att allmänhetens och andras kontakter med myndigheten underlättas genom en god service och tillgänglighet, genom information och genom ett klart och begripligt språk i myndigheternas skrivelser och beslut. För att ge allmänheten god tillgång till myndigheternas information krävs en väl utbyggd webbaserad information. På konsumentområdet har en webbplats, som kontinuerligt uppdateras och utvecklas. Webbplatsen skall också kompletteras med en telefonupplysning (se vidare avsnitt 5.3). planerar att öppna en webbplats med information om domstolen och dess verksamhet. () har en webbplats med information om hur man går tillväga för att anmäla ett ärende till . har en webbplats med information om nämndens verksamhet och om olika frågor som rör mäklartjänster. Regeringen för en diskussion med myndigheterna på konsumentområdet om hur de kan utveckla sin utåtriktade information. Alla myndigheter skall vidare enligt verksförordningen beakta de krav som ställs på verksamheten när det gäller totalförsvaret, regionalpolitiken, en ekologiskt hållbar utveckling, jämställdheten mellan kvinnor och män samt integrationspolitiken. Handikapperspektivet skall genomsyra alla samhällssektorer. Detta innebär bl.a. att statliga myndigheter skall integrera handikappfrågor i den ordinarie verksamheten. Myndigheterna skall även se till att lokaler, verksamhet och information är tillgängliga för personer med funktionshinder. En närmare beskrivning av hur detta skall genomföras har lämnats i regeringens proposition Från patient till medborgare - en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SOU14, rskr. 1999/2000:240). Slutligen bör också vara vägledande i arbetet vid samtliga myndigheter. 13.1 och rättsliga befogenheter m.m. Regeringens bedömning: ställning i förhållande till bör inte ändras. Inte heller bör och ges en generell möjlighet att fatta egna, bindande beslut enligt den marknadsrättsliga lagstiftningen. Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att de olika roller som och () har enligt den lagstiftning som och KO har tillsyn över integreras, vilket skulle innebära att KO:s samtliga befogenheter förs över till . chef bör enligt kommittén ha titeln , tillika generaldirektör och kravet på att chef skall vara jurist bör slopas. Kommittén har vidare föreslagit att befogenheter enligt den marknadsrättsliga lagstiftningen stärks genom att verket ges rätt att utfärda de förelägganden och beslut som krävs för att bestämmelserna skall efterlevas. Kommittén har inte lämnat något författningsförslag. Remissinstanserna: Vad gäller förslaget om att överföra KO:s samtliga befogenheter till avstyrker Hovrätten över och förslaget och anför att dagens uppdelning är motiverad av bl.a. rättssäkerhetsskäl. finner att det inte har anförts några bärande skäl för den föreslagna förändringen och avstyrker förslaget. Statskontoret menar att förslaget inte är tillräckligt underbyggt och att det därför inte bör genomföras. avstyrker förslaget och anför bl.a. att ombudsmannarollen har ett starkt goodwillvärde såväl nationellt som internationellt. vid finner kommitténs förslag svagt grundat och avstyrker bestämt förslaget. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, och avstyrker förslaget. i , , Konsumentråd och tillstyrker förslaget. Vad gäller förslaget om myndighetens rättsliga befogenheter avstyrker Hovrätten över och förslaget och anför att frågan kräver betydligt mer omfattande och djupgående överväganden än vad som redovisas i betänkandet. finner att det inte har anförts några bärande skäl för den föreslagna förändringen och avstyrker förslaget. Statskontoret menar att förslaget inte är tillräckligt underbyggt och att det därför inte bör genomföras. avstyrker förslaget och menar bl.a. att den föreslagna ordningen får allvarliga negativa konsekvenser på myndighetens möjligheter att genom eget initiativ styra den rättsliga utvecklingen. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, , och avstyrker förslaget. SWEDAC, i , , Konsumentråd, och kommuner samt tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens bedömning och KO KO tillkom 1971 för att svara för tillsynen av lagstiftningen om otillbörlig marknadsföring och oskäliga avtalsvillkor. 1976 fördes KO och samman till en gemensam organisation benämnd och där chefen tillika skulle vara KO. Denna ordning gäller alltjämt. Kommittén har som skäl för sitt förslag om att föra över KO:s samtliga befogenheter till anfört att den nuvarande fördelningen av arbetsuppgifter på det rättsliga området - utreder och förhandlat medan KO övertar ärendena då rättsliga åtgärder skall vidtas - skapar interna gränser. Vidare medför den nuvarande ordningen enligt kommittén samordningsförluster och svårigheter att koncentrera insatser från de olika funktionerna mot de övergripande konsumentpolitiska målen. Den föreslagna organisationen skulle enligt kommittén dessutom ge en tydligare roll gentemot allmänhet och näringsliv. Regeringen vill först framhålla att den nuvarande ordningen synes, som flera remissinstanser påpekat, fungera väl. För det fall respektive KO:s olika funktioner kan uppfattas som otydliga, vilket kommittén framhållit, framstår detta i vart fall inte som ett praktiskt problem. Som påpekats från flera remissinstanser har KO ett stort goodwillvärde. KO är känd bland både allmänhet och företag och har nära motsvarigheter i de övriga nordiska länderna. Därtill kommer att en utvärdering av en omorganisation som och KO beslutade håller på att genomföras av den relativt nytillträdda generaldirektören (tillika KO). Utvärderingen beräknas vara klar . Sammantaget finner regeringen att KO-rollen riskerar att förlora i prestige genom den föreslagna förändringen. Detta som fördelarna med den föreslagna ordningen förefaller tveksamma. KO-funktionen har också sin nära motsvarighet i övriga nordiska länder. Någon förändring av KO:s ställning bör därför inte genomföras. Ökade rättsliga befogenheter för och KO? och handläggning av marknadsrättsliga ärenden som har aktualiserats genom anmälan eller på annat sätt bygger enligt nuvarande ordning på inledande förhandlingar med näringsidkare. En näringsidkare är därvid enligt exempelvis marknadsföringslagen och produktsäkerhetslagen skyldig att bistå myndigheten med de upplysningar m.m. som behövs för utredningen. KO kan vidare, i fall som inte är av större vikt, utfärda förelägganden vid vite mot näringsidkaren. Föreläggandena kan avse exempelvis förbud att fortsätta med viss marknadsföring, åläggande att lämna viss information till konsumenterna eller förbud att fortsätta sälja en viss vara. Sådana förelägganden blir gällande gentemot näringsidkaren för det fall de godkänns av denne. I annat fall är KO hänvisad till att föra talan mot näringsidkaren i eller, i vissa fall, . Domstolen kan på talan av KO även fatta interimistiska beslut. En särskild ordning gäller för vissa speciallagar angående skor, textilier och hushållsapparater. Enligt dessa lagar, som bygger på EG-direktiv, har tillsyn över efterlevnaden och får utfärda de förelägganden och förbud som behövs. Besluten kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Kommittén har föreslagit att skall ges befogenheter att utfärda de förelägganden och beslut som behövs för att den marknadsrättsliga lagstiftningen skall efterlevas. Förslaget har motiverats främst med att verket skulle få ett kraftfullare redskap när förhandlingar inte ger resultat, en mer effektiv handläggning i de fall förhandlingar inte framstår som en framkomlig väg och ett snabbare förfarande. Kommitténs förslag innebär en tämligen genomgripande förändring av den rättsliga processen på området. Flera av remissinstanserna, bl.a. de myndigheter som har att tillämpa den marknadsrättsliga lagstiftningen, har på olika grunder avstyrkt förslaget. Ett argument som har anförts mot kommitténs förslag är att den marknadsrättsliga lagstiftningen i mycket är uppbyggd kring generellt avfattade bestämmelser, s.k. generalklausuler. Dessa bestämmelser tillåter att praxis utvecklas allteftersom behov på marknaden uppstår. Det är därför av stor vikt att tillåts pröva ärenden kontinuerligt för att rättsutvecklingen inte skall stagnera. Med kommitténs förslag kan KO:s möjlighet att påverka rättsutvecklingen komma att försvagas, eftersom det skulle vara upp till den berörda näringsidkaren att avgöra om ett av myndigheten fattat beslut skall bli föremål för domstols prövning. En följd av kommitténs förslag skulle kunna vara att för näringsidkarna bindande beslut skulle kunna fattas snabbare. Genom domstolens möjlighet att fatta interimistiska beslut torde dock även dagens system i allt väsentligt uppfylla rimliga krav på snabb handläggning i de fall där omedelbara åtgärder krävs. Det finns heller ingenting som pekar på ett generellt behov av snabbare handläggning än vad som möjliggörs redan med dagens system. Sammantaget finner regeringen att övervägande skäl talar för att nuvarande ordning i huvudsak bör behållas. När det gäller produktsäkerhetsområdet förefaller det dock, i enlighet med kommitténs förslag, att finnas skäl att närmare överväga KO:s befogenheter att snabbt kunna ingripa, t.ex. vad avser produkter som utgör en omedelbar fara för konsumenterna. Denna fråga kommer att övervägas i samband med den översyn av produktsäkerhetslagstiftningen som följer på det nya EG-direktivet (jfr avsnitt 8.2). 14 Användning vid marknadsföring av begrepp som legitimerad, auktoriserad och godkänd Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl för att genom lagstiftning reglera användningen av begrepp som legitimerad, auktoriserad och godkänd när dessa begrepp används vid marknadsföring. Skälen för regeringens bedömning: revisorer överlämnade promemorian "Auktorisation för vem?" I promemorian anfördes att det råder oklarhet i fråga om innebörden av begreppen auktorisation, legitimation och godkännande. Revisorerna föreslog att regeringen skulle närmare belysa dessa benämningars betydelse för konsumenternas säkerhet och som konkurrensmedel. Med anledning av promemorian gjordes inom en undersökning av bl.a. berörda myndigheters erfarenhet av vilka konsumentproblem som kunde uppkomma på grund av oklarheter i fråga om benämningarnas betydelse och användning. Undersökningen gav vid handen att dessa problem inte var av sådan omfattning att några särskilda åtgärder då var påkallade från regeringens sida. Inte heller gav undersökningen stöd för uppfattningen att särskilda åtgärder var nödvändiga från konkurrenssynpunkt. Regeringen beslutade därför att inte vidta några ytterligare åtgärder i frågan. aktualiserades frågan på nytt i med anledning av ett motionsyrkande.