prop · GO0397 · 2001-01-01 00:00:00 — kommun påpekar att restaurangrapporterna ligger till grund för kommunens tillsynsavgift och att det därför är tveksamt att förenkla dem. anser att möjligheten att använda restaurangrapporten i kampen mot ekonomisk brottslighet bör betonas. och kommuner anser att restaurangrapporten bör kunna förenklas men bör lämnas . Skälen för regeringens bedömning: Restaurangrapporten där restaurangerna redovisar alkoholförsäljningen har nämnts som exempel på onödig svensk byråkrati. Klagomålen mot blanketten har framför allt inriktat sig på att restaurangerna numera måste redovisa inköpta volymer. Omsättningssiffrorna (i kronor) är och har varit lättare att ta fram via restaurangens egen bokföring. Leverantörerna har tidigare inte försett inköparna med uppgifter om volymer fördelade på olika dryckesslag, och tillståndshavarna har ofta fått räkna ut detta manuellt. Detta har tagit mycken tid i anspråk och har uppfattats som en onödig administrativ börda. Tillsammans med åligganden från t.ex. skattemyndigheten har detta upplevts som ett krångel som försvårar verksamheten för framför allt de små och medelstora restaurangföretagen. Restaurangrapporten har blivit något av en symbolfråga i detta sammanhang. Restaurangrapporten kallades tidigare för kvartalsrapporten, eftersom den skulle lämnas in . Den bytte sedan namn till tertialrapporten då man minskade frekvensen till . skall rapporten lämnas in två gånger , och många vill nu minska detta till en gång . Krav på förenklingar i blanketten och att helt slopa den framförs också. Vid omläggningen av blankettens utformning fanns inga rutiner för volymberäkningar. Företag, festvåningar och andra som bedriver servering till slutna sällskap hade inte hört talas om att man måste lämna statistiska uppgifter om alkoholförsäljningen. Klagomålen blev minst sagt omfattande och många restaurangföretag fick i praktiken dispens med olika uppgifter på den nya blanketten. Alkoholinspektionen uppmanade tillverkare och partihandlare att underlätta restauratörernas redovisning genom uppdelning av försäljningen i volymer. Efter påminnelser från inspektionen verkar detta ha nått fram till restaurangerna i samband med den senaste redovisningsperioden. De flesta restauranger får nu dessa siffror från sina leverantörer. Uppgifter om restaurangernas försäljning är viktiga för statistik och forskning. Rapporteringen kan därför inte helt avskaffas. Restaurangernas lämnande av uppgifter bör emellertid förenklas. Det bör t.ex. vara möjligt att i förekommande fall med ett enkelt matematiskt förfarande räkna om uppgifterna från kronor till volymer, för de restauranger som inte får dessa uppgifter från sina leverantörer. Den osäkerhet som därvid uppstår i det statistiska underlaget torde vara försumbar. För underlag till forskning och statistik räcker det vidare med att samla in uppgifterna en gång . Detta kan förslagsvis ske i samband med årsbokslutet och när den särskilda deklarationen för företag lämnas till skattemyndigheten. Dessa förenklingar för restaurangföretagen kräver ingen ändring i alkohollagen, utan kan genomföras genom en ändring av föreskrifterna på området. För framtiden bör man dock undersöka möjligheterna att utnyttja leverantörernas statistik över försålda volymer. Om det går att få ett tillfredsställande underlag på detta sätt kan det enligt regeringens mening övervägas att helt avskaffa restaurangrapporten. 5.11 Tillsynsavgifter för servering av spritdrycker, vin och starköl Regeringens bedömning: Alkohollagens (1994:1738) regler om kommunernas rätt att ta ut avgift för bl.a. tillsyn över servering av spritdrycker, vin och starköl bör inte ändras. bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: landsråd för alkohol- och narkotikafrågor anser att kostnaderna för tillsyn över alkoholservering helt bör finansieras med avgifter och läggas på en nivå som tillåter kvalificerade utredningar och kontinuerlig kontroll- och rådgivningsverksamhet. Skälen för regeringens bedömning: Från restaurangbranschen har ofta framförts klagomål över att avgifterna för tillståndsprövning och tillsyn varierar mellan kommunerna. Man hävdar exempelvis att ansökningsavgifterna bör vara desamma oavsett kommun, eftersom prövningen skall följa alkohollagens regler (1994:1738) och därför bör vara likartad i hela landet. Samma resonemang förs även när det gäller tillsynen, och kritik riktas också mot kopplingen mellan tillsynsavgift och omsättning. Den faktiska kostnaden skiljer emellertid från kommun till kommun (löner, lokaler) och större kommuner med heltidsanställda alkoholhandläggare kan arbeta rationellare med varje enskilt ärende, vilket sänker genomsnittskostnaden. Det finns dock ytterligare en markant skillnad mellan kommunerna i detta avseende, och det är ambitionsnivån. Kommuner som anser att alkoholpolitik är viktigt avsätter mer resurser till arbete med serveringstillstånd än kommuner som inte prioriterar tillsyn över alkoholservering lika högt. kom detta till uttryck genom användningen av det kommunala vetot i utskänkningsfrågor. Alkohollagen ger kommunerna ett annat utrymme för alkoholpolitiska värderingar; t.ex. när det gäller alkoholpolitiska program och hur länge alkoholservering skall få bedrivas. Genom kommunallagen (1991:900) regleras kommunernas allmänna befogenheter. Kommunerna har exempelvis rätt att fastställa kommunalskatt och nivån på kommunala avgifter av olika slag, t.ex. barnomsorgsavgifter. Även här gäller givetvis självkostnadsprincipen, men en högre ambitionsnivå (exempelvis personaltäthet) när det gäller barnomsorgen kan avspegla sig i högre avgifter. Från kommunalt håll framhålls att samma principiella regler bör gälla för avgiftsuttaget enligt alkohollagen, dvs. att det är kommunen som avgör arbetsinsatsens omfattning och hur stor del av kostnaderna som skall täckas genom avgifter. Det finns kommuner som tar ut avgifter enligt alkohollagen för att täcka andra kostnader. Ett sådant förfaringssätt strider mot kommunallagens bestämmelse om att en kommun inte får ta ut högre avgift än vad som svarar mot kostnaderna för de tjänster som är förknippade med avgiften (8 kap. 3 c § kommunallagen). Sådana överuttag kan rättas till genom laglighetsprövning och medför i princip återbetalningsskyldighet. För allt avgiftsuttag enligt kommunallagens självkostnadsprincip gäller att beräkningen av avgifter och kostnader måste vara försvarlig, och att avgifterna korresponderar mot motiverade kostnader som föranleds av den berörda verksamheten. Regeringen anser inte att det bör göras någon ändring av bestämmelsen om kommunernas avgiftsuttag i alkohollagen i ifrågavarande hänseende. Kommunallagens bestämmelser bör alltså gälla. Det finns skäl att i det sammanhanget framhålla möjligheten att begära laglighetsprövning av beslut om avgiftstaxor som inte uppfyller lagstadgade krav och få sådana beslut upphävda. Exempelvis får tillsynsavgifter som baseras på restaurangernas försäljning av alkoholdrycker inte konstrueras så att avgiften är att betrakta som ett skatteuttag, utan någon koppling till de verkliga kostnaderna. Då försäljningen av alkoholdrycker i de s.k. restaurangrapporterna numera redovisas inte enbart i kronor utan även i volymer, finns dessutom möjlighet att basera avgiftsuttaget på volymen såld alkohol i stället för på försäljningspris. 5.12 Kassaregister Regeringens förslag: Innehavare av serveringstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738) skall vara skyldiga att registrera all försäljning i ett kassaregister samt erbjuda kunden kvitto. Undantagna är innehavare av tillfälliga tillstånd till servering i slutet sällskap. skall även kunna medge undantag för vissa stadigvarande slutna sällskap, såsom ideella föreningar och liknande. meddelar närmare föreskrifter om kassaregister. förslag: Överensstämmer i stort sett med regeringens. Remissinstanserna: kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening och anser att ikraftträdandet av bestämmelserna om kassaregister bör tidigareläggas. Blåbandsrörelsen motsätter sig undantag från skyldigheten att registrera all försäljning i kassaregister och erbjuda kunden kvitto. kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening, i samt och kommuner anser att det skall föreligga skyldighet att faktiskt ge kunden ett kvitto, inte bara att erbjuda det. anför att kravet på registrering i kassaregister måste kombineras med en skyldighet att bevara informationen . Enligt nuvarande lagstiftning är det inte bokföringsbrott, men möjligen försvårande av skattekontroll, att inte bevara informationen. En precisering av 8 kap. 5 § alkohollagen är nödvändig. Det finns inte något skäl till varför försvårande av skattekontroll kan komma i fråga beträffande kassaregistren men inte beträffande övriga specialkrav som ställs på en tillståndshavares bokföring. Vilka sanktioner som kan användas måste utvecklas. En tredskande tillståndshavare bör kunna meddelas varning och ytterst drabbas av återkallelse av serveringstillståndet. Ett system för typgodkännande av kassaregister bör i vart fall tas fram om förslaget genomförs. Föreningen länsstyrelsernas alkoholhandläggare anser att en ansökan om typgodkända kassaregister bör överlämnas till . , och kommuner samt Kommunala alkoholhandläggares förening anser att det måste införas en bestämmelse om att registrering i kassaregistret skall ske omgående vid försäljning. förekommer att registrering sker i efterhand eller att påståenden om att så kommer att göras framförs vid inspektioner. kommun anför dessutom att en näringsidkare som inte följer bestämmelserna om kassaregister bör kunna få sitt tillstånd återkallat. och kommuner anser att kassaapparaterna skall vara godkända och inte gå att manipulera. Reglerna för kassarutiner skall vara tydliga och det skall finnas en skyldighet att ge alla kvitton. Försäljningen skall registreras direkt. , Länsstyrelserna i , och , i samt och kommuner, anför att kassaregistren bör vara typgodkända. kommun påtalar vikten av ett fortsatt arbete för att få fram typgodkända kassaregister. anför att bör bemyndigas att meddela föreskrifter om kassaregister. RSV förutsätter dock att föreskrivet informationsförfarande först skall genomföras så att det inte uppstår EG-rättsliga komplikationer. Föreskrifterna bör omfatta det som nämns i SAMEB:s skrivelse om utformningen av kassakvittot. föreskrifter bör ges ut i samråd med RSV. Företag som utför service på kassaapparater bör vara godkända. anför att bestämmelserna sannolikt kommer att få betydligt bättre genomslagskraft om krav på viss teknisk standard av kassaapparaterna kan ställas. Skälen för regeringens förslag: Den i särklass vanligaste orsaken till återkallelser av serveringstillstånd är ekonomisk misskötsamhet av olika slag. Kraven på ekonomisk lämplighet hos tillståndshavare infördes i lagen om handel med drycker (LHD) och skärptes i alkohollagen (1994:1738), vilket bl.a. framgår av förarbetena till 7 kap. 7 § (prop. 1994/95:89 s. 103 f.). Ett avsnitt ur denna text lyder: "En viktig del av en rörelses skötsel är bokföringen. Den ligger till grund för bl.a. inkomsttaxering, redovisning av mervärdeskatt och löner, källskatt, arbetsgivaravgifter och kontrolluppgifter för anställda. En riktig bokföring är således ett krav för att en rörelse skall kunna skötas på ett seriöst sätt. En bristfällig bokföring eller avsaknad av bokföring kan föranleda att en tillståndshavare bedöms som olämplig att fortsätta den tillståndspliktiga verksamheten." Enligt 7 kap. 7 § alkohollagen gäller höga krav på den sökandes personliga lämplighet, inte minst i ekonomiskt avseende, för att beviljas och kunna behålla ett serveringstillstånd. Alkohollagen ställer också större krav på tillståndshavare när det gäller bokföringens beskaffenhet än vad som följer av sedvanliga regler för bokföring. T.ex. gäller att bokföringen skall vara så utformad att all försäljning av alkoholdrycker, för vart och ett av de förekommande varuslagen, redovisas. Det säger sig självt att utan ett fungerande kassaregister är det svårt att efterleva dessa bestämmelser. Regeringen anser det därför befogat att uppställa ett formellt krav på att alla transaktioner skall registreras i ett kassaregister. Det skulle dock föra alltför långt att uppställa detta krav för alla innehavare av serveringstillstånd. När det gäller slutna sällskap kan skyldighet att ha kassaregister te sig onödigt betungande i vissa fall. Kassaregister bör främst krävas för sådana stadigvarande slutna sällskap som driver en restaurangliknande verksamhet. Detta bör emellertid kunna beaktas genom att tillståndsmyndigheten kan medge undantag från krav på kassaregister för bl.a. servering inom ideella föreningar eller liknande slutna sällskap. Vidare bör innehavare av tillfälliga tillstånd för servering i slutet sällskap vara undantagna från kravet. Det finns ingen laglig skyldighet att lämna kvitton i samband med kontantförsäljning, men det betraktas som god redovisningssed att göra det. (SHR), som organiserar merparten av landets restauranger med serveringstillstånd, har gått längre än så. Ett av kraven för att bli medlem i förbundet är nämligen att företaget i fråga alltid lämnar kvitton i samband med restaurangförsäljning. Regeringen, som noterar att ett krav på att erbjuda kunden kvitto torde medverka till skärpta rutiner i kassahanteringen, anser mot denna bakgrund rimligt att detta förfaringssätt får stöd i alkohollagen. Skyldigheten att registrera all försäljning i kassaregister bör således enligt regeringens mening kombineras med en skyldighet att erbjuda kunden ett av registret framställt kvitto. intentioner om "typgodkända" kassaregister är vällovliga, se betänkandet Branschsanering och andra metoder mot ekobrott (SOU 1997:111). Ett eventuellt "typgodkännande" av kassaregister är emellertid förenat med vissa tekniska svårigheter samt att vissa EG-rättsliga procedurer måste iakttas. Ett typgodkännande i mening förutsätter att kassaregistren på något sätt plomberas så att de inte går att manipulera efter godkännandet. Sådan plombering sker av taxametrar enligt bestämmelserna i yrkestrafiklagen (1998:490) och yrkestrafikförordningen (1998:779). Om skulle vilja införa sådana regler måste dessutom beaktas och rådets direktiv (EG) nr 98/34 av om informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter. Direktivet innebär att tekniska föreskrifter på det icke-harmoniserade området måste anmälas till innan de kan träda i kraft. Inget hindrar att - för det fall ytterligare krav på kassaregister bedöms nödvändigt - lämnar in en sådan anmälan till . anser regeringen emellertid att det inte är lämpligt att gå längre än att i lagtexten uppställa kravet att kassaregistret på ett tillförlitligt sätt skall utvisa alla transaktioner som gjorts. Regeln bör kompletteras med ett bemyndigande till att meddela närmare föreskrifter om kassaregister. 6 Tillsyn över folkölsförsäljningen Regeringens förslag: Kommunen får enligt alkohollagen (1994:1738) ta ut en avgift för tillsynen av dem som bedriver servering av eller detaljhandel med öl enligt grunder som beslutas av kommunfullmäktige. Den som bedriver detaljhandel med eller servering av öl skall vara skyldig att anmäla verksamheten hos den kommun där försäljningen sker samt utöva särskild tillsyn över försäljningen. För denna egentillsyn skall det finnas ett för verksamheten lämpligt program. Rätten till ölservering i samband med ambulerande korv- och glassförsäljning eller liknande avskaffas. Tiden för förbud mot fortsatt försäljning av öl utökas från vid upprepad eller allvarlig försummelse. Regeringens bedömning: bör få i uppdrag att närmare följa ölförsäljningens utveckling när det gäller ungdomar och utvärdera tillämpningen och effekterna av alkohollagens bestämmelser när det gäller öl. förslag: Överensstämmer i de delar som gäller krav på egentillsynsprogram, avskaffandet av ölservering i samband med ambulerande korv- och glassförsäljning samt att utöka förbudet mot fortsatt försäljning vid upprepad eller allvarlig försummelse. Utredningen föreslog en tydligare koppling till matvarukrav och att sådana skall säljas i betydande omfattning. Utredningen föreslog dock inte anmälningsskyldighet vid ölförsäljning och införande av tillsynsavgifter för finansiering av kommunernas arbete med folkölstillsynen. Remissinstanserna: Flera remissinstanser efterlyser ett klargörande av begrepp som "egentliga matvaror" och "försäljning av matvaror i betydande omfattning" i lagtext, proposition eller genom föreskriftsrätt för t.ex. . Följande remissinstanser framför sådana synpunkter. , Föreningen , , kommun, Kammarrätten i , Kommunala alkoholhandläggares förening, , Länsrätten i , kommun och kommun. anför att bensinstationer inte bör få sälja öl. anser att matvaruförsäljningen skall omfatta av omsättningen. kommun anser att det är lämpligare att koppla ölförsäljningen till andelar av en butiksyta som används för matvaruförsäljning. anför att förslaget om egentillsyn inte kommer att påverka tillgängligheten av öl för ungdomar nämnvärt. är tveksam till förslaget om egentillsynsprogram. I praktiken förekommer de egentillsynsprogram som skall finnas på livsmedelsområdet endast i mindre omfattning och det vore en för kommunen tidskrävande uppgift att kontrollera och motivera krav på sådana program för folkölsförsäljningen. anför att 12 månaders försäljningsförbud för öl endast bör tillgripas vid allvarliga och upprepade överträdelser och med beaktande av vad butiken gjort för informations- och utbildningsinsatser. Flera remissinstanser har anfört att kommunerna bör ges rätt att ta ut en tillsynsavgift av ölförsäljarna för att finansiera tillsynen över försäljningen. I de fall summor nämns varierar de . Följande remissinstanser förespråkar en sådan lösning. Alkoholinspektionen, Blåbandsrörelsen, kommun, , Föreningen länsstyrelsernas alkoholhandläggare, , kommun, kommun, , kommun, Kommunala alkoholhandläggares förening, , , , i , i , i , i , i , kommun, kommun, , , Landsråd för alkohol- och narkotikafrågor, Systembolaget, kommun, , , kommun, kommun och kommun. kommun och anser dessutom att försäljning av folköl skall vara tillståndspliktigt eftersom det skulle förenkla tillsynen som det skulle göra försäljarna rädda om sitt tillstånd och enklare att samarbeta med. Blåbandsrörelsen, landsråd för alkohol- och narkotikafrågor och anser att folköl endast skall säljas på Systembolaget där ålderskontrollen fungerar bättre och langning förekommer i mindre utsträckning. anser att kommunen skall kunna ta ut en avgift för tillsyn. Annars bör försäljningen bli tillståndspliktig. Tillståndsplikt medför också att kommunen får ett register över den tillåtna ölförsäljningen. kommun, kommun och kommun anser dessutom att det borde ställas upp krav på att det skall finnas en försäljningsansvarig vid försäljning av öl. Kommunala alkoholhandläggares förening anser att det bör införas tidsgränser för ölförsäljning i detaljhandeln och att det skall finnas en försäljningsansvarig. bör ges rätt att meddela föreskrifter om innehållet i egentillsynsprogrammen. Länsrätten i anser att det i motiven bör exemplifieras vad särskilt allvarliga lagöverträdelser inom ölförsäljningen är. menar att det inte är visat att livsmedelshandlare säkerställer att åldersgränsen upprätthålls på ett bättre sätt än med nuvarande bestämmelse. tillsyn inte för kvalitetssäkring av ålderskontrollen. I stället skall egenåtgärder, information, rådgivning och egenkontroll användas. förbud att sälja öl är en alltför hård sanktion. anser det vara en brist att varken polisen eller kommunen har möjlighet att kontrollera ölförsäljningen genom att låta ungdomar försöka köpa öl. Öl skall säljas på Systembolaget med en åldersgräns . Annars måste försäljningen göras tillståndspliktig och kommunen ges rätt att ta ut avgift. Ett gemensamt licenssystem för öl och tobak skulle underlätta kommunernas arbete. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det kan ifrågasättas om folkölet åtnjuter den alkoholpolitiska respekt som är motiverad. Många betraktar folkölet som en ganska oskyldig företeelse, som inte bör kringgärdas med onödiga restriktioner. Folköl är en dryck som mycket få vuxna personer har problem med. När mellanölet togs bort från livsmedelsbutikerna och ersattes med folkölet betraktades detta som "ofarligt" i jämförelse med mellanölet. Det är därmed lätt att bagatellisera de problem som faktiskt finns med folkölsförsäljningen. Den bristfälliga ålderskontrollen vid ölförsäljningen är väl känd. () påpekade att ålderskontrollen i butikerna inte fungerade. Bl.a. genomförde UNF en ölköpskontroll , där ungdomar i åldrarna , varav de flesta var , skickades till olika butiker över hela landet för att köpa folköl. Totalt genomfördes 319 försök. fick ungdomarna inhandla öl. Vid flera av dessa tillfällen var ungdomarna under . Det var huvudsakligen vanliga livsmedelsaffärer som besöktes. genomförde en utbildningsinsats bland medlemsföretagen för att förbättra ålderskontrollen vid försäljningen av öl. För att mäta effekterna av utbildningsinsatsen gjordes undersökningar angående ålderskontrollen såväl före som efter genomförd utbildning. Vid dessa undersökningar fick ungdomar försöka inhandla folköl i ett slumpmässigt urval av livsmedelsbutiker. Antalet köp som kunde genomföras av ungdomar sjönk från efter genomförd utbildning. Det visade sig emellertid att av 14-åringarna och av 15-åringarna kunde köpa folköl trots genomförd utbildningsinsats. UNF har fortsatt med sina ölköpskontroller med liknande resultat. De flesta av dessa kontroller har skett utanför direkta storstadsområden, men genomfördes en stor inköpskontroll i . Totalt omfattades 177 butiker och i 137 av dessa fick ungdomar mellan köpa folköl utan några som helst svårigheter. I har det s.k. (STockholm förebygger Alkohol- och Drogproblem) genomfört en folkölskampanj . I kampanjen har utförts sammanlagt 300 inköpskontroller i en av större stadsdelar fördelat på de tre åren. Inköpen utfördes av ungdomar som var , men som samtliga såg betydligt yngre ut. Den första kontrollen, , utfördes utan föregående information till butikerna om alkohollagens (1994:1738) bestämmelser. Före kontrollen fick samtliga butiker besök av polis och socialtjänstemän och inför kontrollen fick butikerna en detaljerad rapport om utfallet av föregående års kontroller. Utfallet av inköpskontrollerna blev att ungdomarna fick inhandla folköl vid av försöken, och . Vid samtliga tillfällen utfördes motsvarande kontroller i en annan stadsdel som inte ingick i folkölskampanjen, dvs. ett statistiskt kontrollområde. I denna stadsdel blev utfallet , och . En av de intressanta iakttagelserna är att det blev samma utfall i stadsdelarna vid inköpskontrollen . Enligt beror detta förmodligen bl.a. på den spridningseffekt som en kampanj av detta slag för med sig. I detta sammanhang bör dock erinras om att det endast är en mindre del av underårigas konsumtion av folköl som kommer från egna inköp i butiker. Langningen av folköl torde stå för en betydligt större andel. Det har i olika sammanhang gjorts gällande att sedan alkohollagen trädde i kraft har problemen med otillåten försäljning av folköl ökat och missbruket av folköl blivit alltmer utbrett bland ungdomar. Detta har satts i samband med såväl de nya reglerna som kommunernas svårigheter att utöva en effektiv tillsyn över folkölsförsäljningen. Det finns mot denna bakgrund anledning att erinra om att antalet försäljningsställen av folköl knappast har ökat i någon mer dramatisk omfattning. Att missbruk av folköl gått allt längre ned i åldrarna och att ålderskontrollen fungerar dåligt finns det däremot belägg för, och detta framstår som de stora problemen när det gäller reglerna för folköl. måste konstateras att folkölskonsumtionen hos ungdomar har ökat och därefter stått stilla medan konsumtionen av andra alkoholdrycker hos ungdomar ökat och att det inte går att urskilja något samband med de regelförändringar som alkohollagen inneburit.