prop · GO03117 · 2001-01-01 00:00:00 — Legatarien är inte ansvarig för dödsboets skulder och skall inte behöva vidkännas avräkning för den avlidnes inkomstskatteskulder på belopp som inbetalats som arvsskatt för legatet. Kollegiet avstyrker därför förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 § AGL är den skattskyldig som förvärvar egendomen, dvs. Enligt 54 § samma lag skall emellertid dödsboet i de flesta fall "förskjuta" skatten. Innebörden av detta uttryckssätt är att medan skatten visserligen beräknas med beaktande av de olika arvtagarna samt med hänsyn till deras släktskap med arvlåtaren och till storleken av deras lotter, så slås den sammanlagda skatten - i den utsträckning den skall förskjutas av dödsboet - ihop till ett belopp. Detta belopp meddelas dödsboet (eller ingivaren av bouppteckningen), som också tillställs ett inbetalningskort. Beloppet är dock inte förtryckt på inbetalningskortet utan får fyllas i av den som verkställer betalningen. När arvsskatten skall påföras ett skattekonto kan det, som påpekat, i och för sig ifrågasättas om den nuvarande ordningen bör bestå eller om arvsskatten i stället skall påföras de olika arvtagarna. har emellertid stannat för att inte föreslå någon ändring i reglerna om att dödsboet skall förskjuta arvsskatten. Regeringen finner, i likhet med , inte skäl att göra någon ändring i bestämmelserna om vem som i första hand skall betala arvsskatten. Regeringen anser sålunda att arvsskatten även i fortsättningen bör förskjutas av dödsboet i samma utsträckning som . Med hänsyn till detta bör sådan arvsskatt som skall förskjutas av dödsboet registreras på den avlidnes, dvs. I sådana fall bör dödsboet av lagtekniska skäl likställas med en skattskyldig. Regeringen föreslår en sådan ordning. I vissa fall skall emellertid arvsskatten enligt bestämmelserna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt inte förskjutas av dödsboet. Det gäller bl.a. förmånstagarförvärv. I sådana fall skall den som förvärvat egendomen betala arvsskatten. Sådan arvsskatt, liksom gåvoskatt, bör, som föreslagit registreras på arvtagarens respektive gåvotagarens skattekonto. Det kan också inträffa att ett dödsbo skall förskjuta sådan skatt som avser ett legat. Den som genom testamente fått ett legat räknas inte som dödsbodelägare och är inte ansvarig för dödsboets skulder. Legatarien skall, som Kammarkollegiet framhållit, inte behöva vidkännas avräkning för den avlidnes skatteskulder på belopp som inbetalats som arvsskatt för legatet. Regeringen föreslår att en bestämmelse om detta tas in i 16 kap. SBL. Det bör dessutom nämnas att det förekommer att den som ger en gåva utfäster sig att betala gåvoskatten. En sådan utfästelse gäller gentemot gåvotagaren men medför inte att dennes skattskyldighet faller bort. Också i sådana fall bör därför skatten registreras på gåvotagarens skattekonto. Enligt 3 kap. 5 § tredje stycket SBL skall skattemyndigheten registrera bl.a. gjorda inbetalningar på den skattskyldiges skattekonto. Regeringen föreslår ingen ändring av denna bestämmelse. Det innebär att betald arvs- och gåvoskatt liksom andra skatter och avgifter som tas in enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen skall registreras på den betalningsskyldiges skattekonto. Regeringens förslag föranleder tillägg av en ny punkt, punkt 7, i 1 kap. 4 § tredje stycket, en ändring av 16 kap. 9 § SBL och införande av en ny paragraf, 10 a §, i samma kapitel. 5.6 Betalningsfrist Regeringens förslag: Betalning av arvs- och gåvoskatt samt förseningsavgift enligt lagen om arvsskatt och gåvoskatt skall ske senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har inte yttrat sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: är betalningsfristen för arvs- och gåvoskatt enligt bestämmelserna i 52 § 1 mom. AGL från det att beslutet om skatten meddelades. Enligt bestämmelserna i 16 kap. 6 § SBL skall skatter och avgifter som har bestämts genom ett omprövningsbeslut betalas senast den förfallodag som infaller efter det att har gått från beslutsdagen. Detsamma gäller beslut om debitering av skattetillägg och förseningsavgift samt skattemyndighetens beslut om ansvar enligt 12 kap. samma lag. Förfallodagar är , den 12, 17 och , samt den 12 och 26 . förslag innebär att dödsboet, arvtagaren eller gåvomottagaren får en betalningsfrist på minst , och i vissa fall ända , beroende på när skattebeslutet fattas. Verket framhåller att den föreslagna betalningsfristen i praktiken inte innebär någon större försämring i fråga om arvsskatten för de skattskyldiga jämfört med vad som gäller . Flertalet dödsbon förskjuter nämligen omgående skatten för att snabbt få tillbaka bouppteckningen. Enligt regeringens mening finns det inte skäl att ha en längre betalningsfrist för arvs- och gåvoskatt än vad som gäller för övriga skatter och avgifter som skall betalas enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen. Den betalningsfrist som gäller för skatt som skall betalas enligt ett grundläggande beslut om slutlig skatt, dvs. betalning senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen, anser regeringen vara alltför generös när det gäller arvs- och gåvoskatt. Däremot anser regeringen att den betalningsfrist som förespråkat och som bl.a. gäller för skatt som bestämts genom omprövningsbeslut är väl avvägd. Regeringen föreslår därför en sådan frist. Den föreslagna fristen bör också gälla i fråga om sådan förseningsavgift som skall tas ut enligt bestämmelserna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt. Tidsfristen för betalning av arvsskatt och gåvoskatt bör anges i en särskild bestämmelse. Regeringens förslag föranleder införande av en ny paragraf, 16 kap. 7 a §, i skattebetalningslagen. 5.7 Anstånd med betalning av arvs- och gåvoskatt Regeringens förslag: Bestämmelserna om anstånd med betalning av skatt i lagen om arvsskatt och gåvoskatt skall, med vissa justeringar, flyttas över till skattebetalningslagen. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarkollegiet tillstyrker de föreslagna bestämmelserna om anstånd men framhåller att det inte klart framgår om skattebetalningslagens bestämmelser om anstånd täcker den nuvarande möjligheten i 55 § 3 mom. AGL till anstånd då överrätt höjt skattebeloppet. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna i 55 § 1-6 mom. AGL om anstånd med betalning av fastställd skatt innebär en möjlighet att medge anstånd i högst 10 och, i vissa fall, ända upp till . Regeringen har dessutom möjlighet att, när synnerliga skäl föreligger, medge betalning av skatt genom högst 20 årliga betalningar. Bestämmelserna innehåller också detaljer om betalningsintervall och belopp. För betalningsanstånd krävs att den skattskyldige ställer säkerhet för skatten. Bestämmelser om anstånd med betalning av skatt finns också i skattebetalningslagen (17 kap.). Enligt mening bör bestämmelserna om anstånd med betalning av arvs- och gåvoskatt så långt som möjligt knyta an till skattebetalningslagens bestämmelser. föreslår därför att reglerna i skattebetalningslagen om anstånd med betalning av skatt skall bli tillämpliga också på arvs- och gåvoskatt. Detta gäller bestämmelserna om anstånd vid nedsatt betalningsförmåga samt vid omprövning och överklagande. föreslår dessutom att bestämmelserna om anstånd i 55 § 1-6 mom. AGL flyttas över till skattebetalningslagen. De nuvarande bestämmelserna om anstånd i lagen om arvsskatt och gåvoskatt är med tanke på det utvecklade kreditväsende som finns otidsenliga. Enligt regeringens mening kan det ifrågasättas om det i dagens läge kan anses finnas något behov av bestämmelser om anstånd med betalning av arvs- och gåvoskatt som upp till . Det bör inte ankomma på staten att fungera som kreditgivare annat än för . Regeringen är dock inte beredd att i detta sammanhang föreslå att de aktuella anståndsreglerna slopas. Frågan behöver övervägas ytterligare. Här kan nämnas att möjligheter till anstånd med betalning av arvs- och gåvoskatt vid generationsskiften av företag övervägs av 3:12-utredningen (Dir. 1999:72). Regeringen föreslår därför att bestämmelserna om anstånd med betalning av skatt i lagen om arvsskatt och gåvoskatt, med vissa justeringar, flyttas över till skattebetalningslagen. Det krav på säkerhet som ställs vid dessa betalningsanstånd bör vara kvar. Däremot bör, eftersom en sådan regel inte finns i fråga om andra skatter som skall betalas enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen, kravet på en skuldförbindelse avskaffas. Regeringen föreslår en sådan ordning. I skattebetalningslagen saknas särskilda bestämmelser om senaste ansökningsdag, betalningsintervall och med vilka belopp som anstånd kan medges. Det ankommer på skattemyndigheterna att bedöma frågor om anståndstid, anståndsbeloppets storlek samt intervaller för betalning (jfr prop. 1996/97:100 s. 615). Detta bör enligt regeringens mening gälla också i fråga om arvs- och gåvoskatt. Därför anser regeringen, i likhet med , att bestämmelserna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt om olika betalningsintervaller och belopp kan slopas. Regeringen vill också undanröja den tveksamhet som Kammarkollegiet gett uttryck för när det gäller anstånd med betalning av skattebelopp som överrätt bestämt. Regeringens förslag att skattebetalningslagens regler om debitering och betalning av skatt även skall gälla i fråga om arv- och gåvoskatt innebär att all debitering av sådan skatt görs av skattemyndigheten. Om en domstol efter ett överklagande har höjt t.ex. en arvsskatt skall skattemyndigheten enligt 11 kap. 20 § SBL göra den ändring i debiteringen som föranleds av domstolens beslut. Ansökningar om anstånd med betalning av den ytterligare skatt som skall betalas skall som en konsekvens av detta alltid prövas av skattemyndigheten som första instans. Därmed uppnås överensstämmelse med vad som gäller vid inkomstbeskattningen (jfr prop. 2000/01:21, s. 58). Om den skattskyldige inte är nöjd med skattemyndighetens beslut i anståndsfrågan gäller skattebetalningslagens bestämmelser om omprövning och överklagande (se 21 och 22 kap. SBL). Regeringens förslag föranleder införande av två nya paragrafer, 17 kap. 6 a och 6 b §§, i skattebetalningslagen samt en ändring i 17 kap. 7 § samma lag. 5.8 Återbetalning av arvs- och gåvoskatt Regeringens förslag: Skattebetalningslagens bestämmelser om återbetalning av skatt skall gälla även i fråga om arvs- och gåvoskatt. De nuvarande bestämmelserna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt om återbetalning av skatt skall slopas. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser i 61 § AGL om återbetalning av arvs- och gåvoskatt hänvisar i de delar som inte regleras i lagen till den ordning för återbetalning av skatt som gäller enligt skattebetalningslagen. har föreslagit att endast bestämmelserna om återbetalning av skatt i 18 kap. SBL skall gälla när det är fråga om återbetalning av arvs- och gåvoskatt som efter ikraftträdandet av de nya reglerna debiterats skattekontot. Regeringen, som finner den av förordade lösningen vara den mest ändamålsenliga, föreslår att bestämmelserna om återbetalning av skatt i skattebetalningslagen skall tillämpas fullt ut även i fråga om arvs- och gåvoskatt samt att bestämmelserna om återbetalning i lagen om arvsskatt och gåvoskatt skall slopas. Regeringens möjlighet enligt 61 § andra stycket AGL att förordna om ränta vid befrielse från eller nedsättning av skatt enligt bestämmelserna i 57-58 a §§ samma lag bör däremot finnas kvar. Bestämmelsen bör dock flyttas så att den kommer direkt efter de sist nämnda paragraferna. Regeringens förslag i avsnitt 5.1 om att utvidga skattekontosystemet till att omfatta även arvs- och gåvoskatt innebär att bestämmelserna om återbetalning av skatt i 18 kap. SBL blir tillämpliga utan att detta behöver föreskrivas särskilt. Förslaget i den delen leder sålunda inte till att någon ytterligare bestämmelse behöver föras in i skattebetalningslagen. Däremot leder förslaget till att 61 § AGL skall upphävas. Dessutom skall en ny paragraf, 58 b §, införas i samma lag. 5.9 Kostnadsränta och intäktsränta Regeringens förslag: Skattebetalningslagens regler om bestämmande, debitering och betalning av ränta skall gälla också i fråga om ränta på skatt och förseningsavgift enligt lagen om arvsskatt och gåvoskatt. De nuvarande bestämmelserna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt om ränta vid sena skattebeslut skall slopas. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Kammarrätten i anför att den ändring som föreslås beträffande kostnadsränta synes vara väl förmånlig. Enligt kammarrätten kan det diskuteras om inte nuvarande ordning bör behållas. anser att frågorna om en viss arvsskatt skall debiteras skattekontot och efter vilken räntesats eventuell kostnadsränta skall beräknas bör belysas närmare och konsekvensutredas innan förfarandet regleras. Skälen för regeringens förslag: I 52 § 1 mom. AGL finns bestämmelser om att ränta utgår på arvs- respektive gåvoskatt som inte fastställts efter det att bouppteckningen eller deklarationen senast skulle ha varit ingiven. Detta gäller oavsett om anstånd med ingivandet har medgetts eller inte. Om bouppteckning eller deklaration inte ges in inom föreskriven tid får dödsboet respektive gåvomottagaren föreläggas vid vite att fullgöra sin skyldighet (20 kap. 9 § ÄB respektive 67 § AGL). har förklarat att räntebestämmelserna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt i princip skulle kunna flyttas över till skattebetalningslagen och hanteras i skattekontosystemet. Verket har emellertid ansett att detta skulle vara mindre lämpligt. har i stället föreslagit att kostnadsränta skall beräknas i enlighet med nuvarande bestämmelser i skattebetalningslagen. Detta skulle få till följd att kostnadsränta inte kommer att beräknas förrän tidigast fr.o.m. dagen efter förfallodagen. Regeringen anser att man, när ytterligare en skatt eller avgift fogas in i skattekontosystemet, bör sträva efter att så få särbestämmelser som möjligt införs. Förfarandet bör av administrativa skäl vara så enkelt och enhetligt som möjligt. Detta är till gagn för såväl skattemyndigheterna som de skattskyldiga. Utgångspunkten för ränteberäkningen i skattekontosystemet är en basränta som fastställs av enligt de närmare föreskrifter som finns i skattebetalningsförordningen (1997:750). Basräntan beräknas till den genomsnittliga säljräntan på sexmånaders statsskuldväxlar från och med den 16 i en månad till och med den 15 efter (56 § skattebetalningsförordningen). Avrundningsreglerna är utformade så att basräntan alltid bestäms till helt procenttal. Den fastställda basräntan gäller från och med närmast följande kalendermånad. I skattekontosystemet skall kostnadsränta beräknas på negativa saldon på skattekontot. Detta gäller samtliga skatter och avgifter som ingår i skattekontosystemet. Särskilda regler gäller dock i fråga om preliminär och slutlig skatt. Bestämmelserna om kostnadsränta i skattebetalningslagen syftar till att dels täcka statens kostnader vid för sen betalning av skatter och avgifter, dels fungera som ett påtryckningsmedel så att skatterna och avgifterna betalas in i rätt tid. Därför är kostnadsräntan för tiden efter förfallodagen till dess skulden lämnas för indrivning relativt hög. På positiva saldon på skattekontot beräknas en intäktsränta. Ränteberäkningen i skattekontot är relativt komplicerad. Den bygger på räntetid, räntesats och saldot på skattekontot dag för dag. Det är inte de enskilda beloppen i beskattningsbesluten som utgör grunden för ränteberäkningen utan den sammanlagda skatteskulden eller skattefordran som den skattskyldige har på skattekontot . Tillgodoförd intäktsränta respektive påförd kostnadsränta läggs till saldot vilket innebär en ränta-på-ränta-beräkning. Om ett beslut som legat till grund för en beräkning av ränta ändras görs motsvarande ändringar i ränteberäkningen (19 kap. 15 § SBL). Om räntebestämmelserna i lagen om arvsskatt och gåvoskatt skulle flyttas över till skattebetalningslagen skulle detta innebära ett undantag från den grundläggande tanken att kostnadsränta skall beräknas på negativa saldon som det tekniska systemet måste byggas ut och därigenom bli ännu mer komplicerat. Varje undantag från ränteberäkningen i skattekontot kommer att minska överskådligheten, både för skattemyndigheterna och för allmänheten. kostnader för utbyggda IT-system och information till allmänhet och skattskyldiga ökar. Den effektivisering som åsyftades med skattekontots införande påverkas negativt. avses ytterligare skatter och avgifter bli infogade i skattekontosystemet. Det är därför angeläget att undvika ytterligare komplicerande inslag i det tekniska systemet. Regeringen, som eftersträvar en så enkel och enhetlig ordning som möjligt för betalning av skatter och avgifter, anser inte att det finns skäl att ha särskilda bestämmelser om beräkning av ränta vid betalning av arvs- och gåvoskatt. Regeringen föreslår därför, trots att detta, som Kammarrätten i påpekat, leder till en något mer förmånlig ränteberäkning än , att skattebetalningslagens räntebestämmelser skall gälla även vid betalning av arvs- och gåvoskatt. När det gäller återbetalning av arvs- eller gåvoskatt finns särskilda bestämmelser om ränta i 61 a § AGL. Regeringen som inte heller finner skäl att ha särbestämmelser om ränta vid återbetalning av arvs- eller gåvoskatt föreslår att skattebetalningslagens bestämmelser skall gälla även i sådana fall. Emellertid anser regeringen i likhet med att det behöver klargöras från vilken tidpunkt kostnadsränta skall beräknas. Regeringen, som anser att ränteberäkningen inom skattekontosystemet bör vara så enhetlig som möjligt, anser att om arvs- eller gåvoskatt inte har betalats inom den frist som anges i de nu föreslagna bestämmelserna i 16 kap. 7 a § SBL bör den höga kostnadsräntan enligt 19 kap. 8 § SBL tas ut. Den nu angivna ordningen följer av bestämmelserna i 19 kap. SBL. Om skattemyndigheten medgett anstånd med betalning av skatten bör däremot ränta tas ut enligt bestämmelserna i 19 kap. 6 § SBL. En bestämmelse om detta bör tas in i nämnda paragraf. När det är fråga om arvsskatt eller gåvoskatt som skall betalas till följd av ett omprövningsbeslut eller ett beslut av domstol bör kostnadsränta beräknas från och med dagen efter den förfallodag som gällde då beslut om skatten först fattades. Räntesatsen bör då motsvara basräntan. En särskild bestämmelse om detta bör föras in i 19 kap. SBL. Regeringens förslag föranleder ändring i 19 kap. 6 § SBL samt införande av en ny paragraf, 7 b §, i samma kapitel samt att 61 a § AGL slopas. 5.10 Indrivning och preskription Regeringens förslag: Skattebetalningslagens regler om indrivning skall gälla även i fråga om arvs- och gåvoskatt. En fordran på arvs- och gåvoskatt skall preskriberas som andra skatter som har påförts enligt skattebetalningslagen, dvs. efter utgången av det kalenderår då den lämnades för indrivning. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har yttrat sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Alltsedan tillkomsten av lagen om arvsskatt och gåvoskatt tas arvsskatt, som skall förskjutas av dödsboet men som inte betalats, i första hand ut av boet och endast i andra hand av dödsbodelägarna, dvs. föreslår inte någon ändring i detta avseende. Inbetalda belopp som registreras på ett skattekonto avräknas inte mot någon bestämd skatt. De räknas i stället av från den skattskyldiges sammanlagda skatteskuld som finns registrerad på kontot oberoende av vad den skattskyldige har begärt. En följd av att det i skattekontosystemet inte finns någon avräkningsordning eller liknande som motsvarar den särredovisning av skatter och avgifter som finns för skatter och avgifter utanför skattekontot är att det, för den fordran som lämnas över till kronofogdemyndigheten för indrivning, inte anges att fordringen avser viss skatt eller avgift. Det som lämnas över för indrivning är inte annat än en fordran avseende skatter och avgifter (skattekontounderskott) som ingår i skattekontosystemet samt ränta på denna. Regeringens förslag att arvs- och gåvoskatten skall infogas i skattekontosystemet innebär att denna ordning skall gälla även för arvs- och gåvoskatten. Huvudregeln för preskription av en fordran som har påförts enligt skattebetalningslagens bestämmelser är att en femårig preskriptionstid räknas från utgången av det kalenderår då skatten, dvs. skattekontounderskottet, lämnades till kronofogdemyndigheten för indrivning [se 3 § lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m.]. Regeringen har inte funnit skäl att reglera indrivning av arvs- och gåvoskatt på annat sätt än som gäller för övriga skatter och avgifter som omfattas av skattekontosystemet. Regeringen föreslår därför att bestämmelserna om indrivning av skatt i skattebetalningslagen skall tillämpas fullt ut även i fråga om arvs- och gåvoskatt. Detsamma gäller bestämmelserna om preskription i lagen om preskription av skattefordringar m.m. Regeringens förslag i avsnitt 5.4 om att betalning av arvs- och gåvoskatt skall hanteras inom skattekontosystemet innebär att bestämmelserna om indrivning av skatt i 20 kap. SBL och om preskription i lagen om preskription av skattefordringar m.m. blir tillämpliga utan att detta behöver föreskrivas särskilt. Någon ny bestämmelse behövs alltså inte. 5.11 Skall arvsskatten vara betald innan bouppteckningen återsänds till ingivaren? Regeringens förslag: skall återsända en ingiven bouppteckning till ingivaren så fort arvsskatten har bestämts. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i ställer sig mycket undrande till att en bouppteckning återlämnas innan arvsskatten har betalats. Nuvarande ordning fungerar utmärkt som ett påtryckningsmedel vad gäller arvsskatten. Det är dessutom inte sällan en fördel vid dödsboavvecklingen att skatten verkligen är betald. Härigenom kan vissa tvistefrågor mellan dödsbodelägarna undvikas. Kammarkollegiet anser att man i promemoria förbiser det påtryckningsmedel som innehållandet av bouppteckningen utgör internt bland dödsbodelägarna. Det är ett viktigt hjälpmedel för den som sitter i boet att man inte får ut bouppteckningen och kan skifta boet förrän arvsskatten är betald. Kollegiet anser att det saknas anledning att ändra de nuvarande bestämmelserna och avstyrker förslaget. anser att den eventuella uppbördsförlust som redovisas är acceptabel jämfört med den administrativa förenkling den föreslagna modellen innebär. Skälen för regeringens förslag: gäller att en bouppteckning, tilläggsbouppteckning eller handling som avses i 49 a § AGL inte får återsändas till ingivaren förrän arvsskatten har blivit betald. Innan handlingen återsänds skall den dessutom förses med en anteckning om att beloppet blivit inbetalt (53 § femte stycket AGL). har framhållit att en möjlighet att lämna tillbaka bouppteckningen utan att arvsskatten betalats skulle innebära stora förenklingar och effektiviseringar i den praktiska hanteringen. Informationen till allmänheten skulle kunna göras tydligare vilket också får till följd att överföringen av arbetsuppgifterna från tingsrätterna till skattemyndigheterna kommer att uppfattas som en förbättring. Verket har med hänsyn till bl.a. detta föreslagit att skattemyndigheten skall återsända en bouppteckning till ingivaren så fort arvsskatten har fastställts. Regeringen anser att en hantering av ytterligare skatter inom skattekontosystemet bör förenas med att de grundläggande principerna för skattekontot i så stor utsträckning som möjligt hålls oförändrade.