prop · GP0331 · 2001-10-11 00:00:00 — Definitionen av tillverkare finns i direktiven /156/EEG och 92/61/EEG, medan definitionerna av typgodkännande, fordonstyp, system, komponent, och separat teknisk enhet i huvudsak följer av direktiv /156/EEG. Definitionen av motortyp följer i huvudsak av definitionen i direktiv /77/EEG. Dessa definitioner föranleds främst av bestämmelsen i 7 §. Definitionerna har till viss del språkligt omformats jämfört med direktiven för att i större utsträckning överensstämma med det språkbruk som förknippas med svensk författningstradition. Definitionen av utsläppsbegränsande anordningar har hämtats från direktiv /441/EEG. Definitionen av utsläppsbegränsande anordningar innebär att även OBD-system omfattas, dvs. det system som kontrollerar utsläpp i en bil och som kan identifiera eventuella fel. Andra stycket hänvisar till att övriga definitioner finns i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. I den lagen definieras exempelvis motorfordon, bil, personbil, buss, motorcykel, moped, lätt lastbil och tung lastbil. 3 § Ett motorfordon skall anses stämma överens med de avgas- reningskrav som följer av denna lag, om fordonet har godkänts enligt något av ramdirektiven och åtföljs av intyg av fordonstillverkaren att fordonet stämmer överens med den godkända typen. Även i de fall fordon har godkänts enligt något särdirektiv skall de anses stämma överens med nämnda krav. De ramdirektiv som avses i paragrafen framgår av definitionen i 2 §. Även definitionen av särdirektiv framgår av samma paragraf. I artikel 7.1 i direktiv /156/EEG anges att en medlemsstat skall godkänna att fordon registreras, säljs eller tas i bruk om det åtföljs av ett intyg om överensstämmelse enligt artikel 6 i samma direktiv. 2001/02:31 liknande bestämmelse finns beträffande två- och trehjuliga fordon i artikel 15 i direktiv /61/EEG. De fordon som har ett intyg om överensstämmelse skall anses stämma överens med kraven enligt denna lag och får alltså registreras, säljas och tas i bruk i utan ytterligare kontroll eller godkännande. Fordon som saknar ett intyg om överensstämmelse, men som har ett godkännande enligt relevant avgasdirektiv, skall också anses uppfylla kraven i denna lag. De särdirektiv som avses i bestämmelsen är direktiven /220/EEG, 88/77/EEG, 72/306/EEG, 97/24/EG, 98/69/EG och 1999/96/EG. Tunga fordon är inte möjliga att typgodkänna, utan beträffande dessa skall i stället fordonens motorer uppfylla kraven i direktiv /77/EEG och fordonen godkänns individuellt. Genom att direktiv /77/EEG är ett särdirektiv till direktiv /156/EEG kommer ett godkännande av sådana fordon som utfärdats i en annan medlemsstat att gälla här i landet på motsvarande sätt som för typgodkända fordon. 4 § Bilar skall delas in i miljöklasser i enlighet med de kravnivåer för utsläpp som beslutas inom Europeiska gemenskapen för fö rbränningsmotordrivna bilar enligt bilaga 1 till denna lag. Ytterligare miljöklasser får finnas för 1. bilar som är inrättade för att drivas enbart med elektricitet från batterier (elbilar), 2. bilar som är inrätta de för att kunna drivas såväl med elektricitet från batterier som med förbränningsmotor (hybridbilar), samt 3. andra bilar med särskilt låga utsläpp av föroreningar. En bil hänförs till den miljöklass som anges av tillverkaren, om bilen uppfyller kraven för utsläpp i den angivna miljöklassen. Om en bil inte uppfyller kraven för den miljöklass den indelats i, skall bilen hänföras till den miljöklass vars krav den uppfyller. Som en del av avgasreningskraven gäller att nya bilar med förbrä nnings- motor skall delas in i miljöklasser. I bilaga till lagen anges hur miljökla sserna skall betecknas och vilket innehåll de har. Miljöklasserna är utformade för att kunna läggas till grund för en differentierad skatt. Klasserna skall huvudsakligen följa de kravnivåer för utsläpp som beslutas inom EU och som följer av direktiven /69/EG och 1999/96/EG. Därtill skall vid sidan av beslutade EG-direktiv enligt andra stycket tredje punkten ytterligare klasser kunna inrättas för bilar med särskilt låga utsläpp av föroreningar, varvid hänsyn kan tas inte bara till de föroreningar som regleras av avgasdirektiven utan även till andra föroreningar, exempelvis koldioxid. Så länge det inte införs skattestimulanser för sådana miljöklasser behöver de dock inte definieras i lag. Enligt tredje stycket skall bilar hänföras till den miljöklass som a nges av tillverkaren. Detta skall ske enligt ett förenklat förfarande i sa mband med registreringen av bilar. Om det upptäcks att en bil inte uppfyller kraven för den miljöklass i Prop. 2001/02:31 vilken bilen indelats, skall bilen, enligt sista stycket, i stället indelas i den En sådan ändring görs av den myndighet som regeringen utsett med stöd av 8 § andra stycket. I så fall måste en ändring av beslutet göras i bilregistret. I avsnitt 5.3.1 redogörs närmare för miljöklasserna och deras utformning. Ansvar för att gällande krav uppfylls 5 § Tillverkare av motorfordon eller motorer till fordon ansvarar för att fordonen uppfyller gällande avgasreningskrav. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillverkarens ansvar för att kraven uppfylls. Vad som avses med tillverkare framgår av 2 §. För fordon som godkänts enligt EG-direktiven /220/EEG, 97/24/EG och 98/69/EG är det fordonstillverkaren som är den ansvarige. För fo rdon som godkänts enligt EG-direktiven /77/EEG och 1999/96/EG ansvarar motortillverkaren. De krav som avses är såväl kraven på funktionen som hållbarheten på nya fordons avgasreningssystem. Ansvaret för tillver- karen innebär att denne svarar för att de motorfordon han tillverkat upp- fyller gällande avgasreningskrav avseende gränsvärden för avgasutsläpp, hållbarhet, avdunstning, vevhusventilation, omborddiagnossystem och kallstartskrav. Tillverkarens ansvar i fråga om bilars hållbarhet kommer dock endast att kontrolleras och för viss körsträcka. Detta samt även bl.a. gränsvärden för avgasutsläpp kommer att regleras närmare genom av regeringen utfärdade föreskrifter. I avsnitt 5.6.2 redogörs närmare för tillverkaransvarets omfattning. 6 § Den som äger ett motorfordon är skyldig att underhålla och ett sådant sätt att de för fordonet gällande utsläpp inte överskrids under bruka ndet av Av bestämmelsen framgår att ägaren har ansvar för att hans fordon är i sådant skick att gränsvärdena för utsläpp inte överskrids. För detta krävs i regel att de utsläppsbegränsande anordningarna fungerar på avsett sätt. För att uppnå detta bör ägaren lämpligen sköta fordonet huvudsakligen enligt tillverkarens anvisningar. För ägaren kan misskötsel leda till åtgä rder i samband med kontrollbesiktning och flygande inspektion. Misskö tsel kan dessutom leda till att ägarens rätt att få eventuella fel avhjälpta enligt 15-18 §§ om avhjälpande av fel på bilars avgas renings- system faller bort. I avsnitt 5.4 återfinns en närmare redogörelse för bilägarens ansvar. Typgodkännande, kontroll och åtgärdsplaner 7 § En fordonstyp, en motortyp, ett fordonssystem, en komponent eller en separat teknisk enhet kan typgodkännas i fråga om Ett sådant godkännande förutsätter att relevanta krav enligt särdirektiv eller enligt denna lag eller föreskrifter som har Prop. 2001/02:31 meddelats med stöd av lagen. Ett typgodkännande som har meddelats i en annan medlemsstat i Europeiska unionen med stöd av ramdirektiven eller särdirektiven gäller utan särskild prövning i . Paragrafen innehåller en bestämmelse om att fordon kan typgodkännas. Nationella krav måste finnas för fordon som inte omfattas av gemen- samma krav på EU-nivå, såsom bensindrivna tunga fordon och elbilar. Se kommentaren till 2 § för definitionerna av de olika begreppen. I andra stycket anges att typgodkännanden som meddelats i andra EG- länder med stöd av dessa direktiv skall gälla i utan särskild prö vning. Detta föranleds av att direktiven i fråga är harmoniserande, varför endast i särskilda undantagsfall har möjlighet att vägra att erkänna typgodkännanden som meddelats av ett annat medlemslands typgodkännandemyndigheter. Detta innebär ingen skillnad mot vad som är fallet . I avsnitt 5.5 redogörs närmare för systemet med godkännande och tillsyn. 8 § Den myndighet som regeringen bestämmer (typgodkännande- myndigheten) får utfärda typgodkännande i fr åga om avgasrening. Den myndighet som regeringen bestämmer skall indela bilar i miljöklasser enligt 4 §. Enligt denna paragraf bemyndigas regeringen att utse typgodkännande- myndighet när det gäller avgasreningsfrågor samt även den myndighet som skall indela bilar i miljöklasser. har regeringen med stöd av 55 a § fo rdonskungörelsen (1972:595) lämnat bemyndigande till att utfärda typgodkännanden. Avsikten är att miljö- klassindelningen skall ske genom ett förenklat förfarande i samband med registreringen av fordonen. 9 § Tillverkaren är skyldig att medverka till den kontroll som behövs med anledning av ett typgodkännande. Sådan medverkan kan vara att utan ersättning till typgodkännandemy ndigheten lämna de upplysningar och tillhandahålla de fordon, fordonsdelar, handlingar och den utrustning som behövs för kontrollen. För att utöva tillsyn enligt denna lag har typgodkännande- myndigheten rätt till tillträde till en fabrik eller annan anläg gning och att där utföra nödvändiga undersökningar . Bestämmelsen i första stycket är i huvudsak hämtad från 5 § första stycket bilavgaslagen. Bestämmelsen avser uppföljningen av typgodkännanden meddelade av svensk typgodkännandemyndighet. Den som beviljats ett typgodkän- nande är skyldig att underkasta sig viss kontroll för produktion söverens- stämmelse och kontroll av fordon i bruk enligt vad som anges i para- grafen. Tillverkarens skyldigheter i fråga om att medverka till kontrollen regleras i bilaga 10 till direktiv /156/EEG och bilaga 1 i direktiv /69/EG samt i bilaga 6 i direktiv /61/EEG. För tunga fordon finns det ännu inte något gemensamt ko ntrollsystem Prop. 2001/02:31 för tillverkaransvaret inom EU. Enligt 13 § har den svenska typgodkän- nandemyndigheten möjlighet att rikta förelägganden om kontroll enligt denna paragraf mot tillverkare av tunga bilar som är registrerade i , oberoende av om det är en annan typgodkännandemyndighet än den svenska som har meddelat det ursprungliga godkännandet. Före- lägganden beträffande tunga bilar får e nligt 26 § andra stycket förenas med vite. Andra stycket är hämtat från 5 § andra stycket bilavgaslagen. 10 § Om typgodkännandemyndigheten finner att utsläpps begrän- sande anordningar som omfattas av ett typgodkännande som myndigheten meddelat inte uppfyller de krav som gäller för fordons- eller motortypen, får myndigheten förelägga tillverkaren att lägga fram en åtgärds plan för att avhjälpa bristerna. skall besluta om godkännande av åtgärds planen. Om det vid kontroll av fordon i bruk har framkommit att fordonstypen inte uppfyller gällande krav, kan myndigheten förelägga til lverkaren att ta fram en plan för hur fordonen skall åtgärdas. Det är bara den myndig- het som utfärdat godkännandet som kan vidta åtgärder mot tillverkaren i fråga om lätta bilar, dvs. de fordon som omfattas av det gemenskaps- rättsliga regelverket för kontroller av typgodkända fordon. Tanken med det gemensamma tillverkaransvaret är i första hand att tillverkaren frivilligt skall åta sig att rätta till bilar när man konstaterat fel. Skulle tillverkaren trots detta inte ta fram en åtgärdsplan finns möjligheten att med stöd av 12 § återkalla typgodkännandet. Åtgärdsplanen skall godkännas av typgodkännandemyndigheten. För tunga motorfordon har paragrafen ett något mer begränsat tillämp- ningsområde. För dessa fordon finns det ännu inte något gemensamt kontrollsystem för tillverkaransvaret inom EU. På motsvarande sätt som gäller enligt 9 §, har den svenska typgodkännandemyndigheten med stöd av 13 § möjlighet att rikta förelägganden enligt denna paragraf mot till- verkare av tunga bilar som är registrerade i , även om det ursprungliga typgodkännandet har meddelats av en annan typgodkännan- demyndighet än den svenska. Förelägganden beträffande tunga bilar får enligt 26 § andra stycket förenas med vite. 11 § Om typgodkännandemyndigheten finner att fordon, motorer, system, komponenter eller separata tekniska enheter inte längre stämmer överens med den typ som myndigheten har godkänt, får myndigheten återkalla godkännandet. Bestämmelsen anger att typgodkännandemyndigheten kan återkalla ett typgodkännande och under vilka förutsättningar det kan ske. Den grund- läggande bestämmelsen i EG-rätten finns i artikel 11 i direktiv /156/EEG och artikel 10 i direktiv /61/EEG. Ett typgodkännande får bara återkallas av den myndighet som utfärdat godkännandet. I första hand skall myndigheten verka för att en åtgärdsplan upprättas och att rättelse sker genom tillverkarens försorg innan den mer drastiska åtgä rden att återkalla typgodkännandet tillgrips. Endast om det är uppen- Prop. 2001/02:31 bart att felet inte kommer att kunna åtgärdas bör ett återkallande ske utan att föregås av andra åtgärder. 12 § skall se till att åtgärds planer som beslutats av en annan typgodkännandemyndighet inom Europeiska unionen genomförs i . Den typgodkännandemyndighet som har fastställt en åtgärdsplan i syfte att avhjälpa brister i de utsläppsbegränsande anordningarna hos en fordonstyp, skall enligt direktiv /69/EG meddela samtliga medlems- stater sitt beslut . Ett annat medlemsland kan då begära att planen skall genomföras på bilar i det landet. Genom denna bestämmelse fastslås att den svenska typgodkännandemyndigheten skall se till att åtgärdsplaner som fastställs av andra typgodkännandemyndigheter genomförs på bilar i Sv erige. Särskilda bestämmelser för tunga motorfordon Bestämmelserna i 13 och 14 §§ innehåller vissa särbestämmelser för Eftersom sådana fordon ännu inte omfattas av ett kontrollsystem för tillverkaransvaret inom EU, skall det finnas r egler som mö jliggör för den svenska typgodkännandemyndigheten att genomföra ko ntroller samt förena eventuella förelägganden med vite. Även reglerna om solidariskt ansvar för den som för tillverkarens räkning importerar utlandsbyggda fordon enligt 8 § bilavgaslagen behålls för dessa fordon. Enligt övergångsbestä mmelsen punkt 4 skall dessa bestämmelser även gälla för lätta bilar som omfattas av ett typgodkännande enligt direktiv /220/EEG före dess lydelse enligt direktiv /69/EG. I avsnitt 5.6 redogörs närmare för tillverkaransvaret och myndighets- 13 § Om en tung lastbil eller en tung buss som är registrerad i har typgodkänts i ett annat land, är tillverkaren skyldig att medverka till att sådana kontroller genomförs som syftar till a tt undersöka om fordonet uppfyller de krav som följer av denna lag. Detsamma gäller om fordonets motor har typgodkänts i ett annat Vad som föreskrivs i 9 § första stycket och 10 § tillämpas på motsvarande sätt för s ådant fordon eller sådan motor som avses i I första stycket anges att tillverkare av tunga bilar som är registrerade i skall medverka vid sådana kontroller som beslutas av den svenska typgodkännandemyndigheten, även om dessa bilar godkänts av myndighet i annat land. Av andra stycket följer att tillverkarens skyldighet enligt 9 § att tillhandahålla upplysningar etc. till typgodkännandemyndigheten samt mö jligheten enligt 10 § för typgodkännande myndigheten att förelägga tillverkaren att upprätta en åtgärdsplan även gäller för tunga bilar oberoende av om dessa redan har godkänts av myndigheter i en annan Prop. 2001/02:31 medlemsstat. För definitionen av begreppet tung buss, se 2 §. 14 § I fråga om tunga lastbilar och tunga bussar som har tillverkats utomlands svarar den som yrkesmässigt för in bilar i för tillverkarens räkning jämte tillverkaren för de förpliktelser som tillverkaren har enligt vad som följer av denna lag. Tillverkaren ansvarar endast för fordon som förts in i av tillverkaren själv eller av någon som fört in fordonet för tillverkarens rä kning. Bestämmelsen motsvarar vad som föreskrivs i 8 § bilavgaslagen. För definition av begreppet tung buss, se 2 §. Särskilda bestämmelser om avhjälpande av fel på fordons utsläppsbegränsande anordningar 15 § I fråga om fel på utsläppsbegränsande anordningar på personbilar, lätta lastbilar samt bussar med en totalvikt av högst gäller vad som föreskrivs i 1619 §§, om fordonen inte är äldre än eller har körts mer än 80 000 k ilometer. I paragrafen klargörs att lagens bestämmelser om det civilrättsliga ansvaret för fel på en bils utsläppsbegränsande anordningar inte är tillämpliga i fråga om tunga bilar, dvs. bilar med en total vikt över . I avsnitt 5.7 redogörs närmare för det civilrättsliga tillverkaransvaret. 16 § Tillverkaren svarar gentemot bilägaren för att fel på bilens utsläppsbegränsande anordningar kostnadsfritt avhjälps, om det vid en myndighets kontroll eller på annat tillförlitligt sätt konstateras att anordningarna inte uppfyller de krav som följer av denna lag. I de fall som avses i första stycket har bilägaren rätt även till ersättning för kostnader som föranleds av ny kontrollbesiktning efter anmärkning mot de utsläppsbegränsande anordningarna och kostnader som föranleds av körförbud för bilen. I paragrafen anges omfattningen av det civilrättsliga tillverkaransvaret. Av 19 § framgår att den som för tillverkarens räkning fört in bilen till svarar solidariskt med tillverkaren för dennes förpliktelser, om tillverkaren finns utomlands. Begreppet på annat tillförlitligt sätt avser att felet skall ha ko nsta- terats vid besök på en anläggning som normalt utför fordonsko ntroller eller besök på en märkesverkstad. Begreppet omfattar även det fall att felet har upptäckts med hjälp av OBD-system. Bestämmelsen motsvarar 6 § första stycket bilavgaslagen. 17 § Vad som sägs i 16 § gäller inte om det görs sannolikt att felet beror på att bilägaren 1. inte låtit bilen genomgå den underhållsservice som behövs för att vidmakthålla funktionerna hos bilens utsläppsbegränsande 2.har använt bränsle av en kvalitet som i väsentlig mån avviker från det som tillverkaren rekommenderat för att vidmakthålla funktionerna hos bilens utsläppsbegränsande anordningar, eller 3.vid utbyte av utsläppsbegränsande anordningar har utrustat bilen med nya delar som från miljösynpunkt är sämre än de delar som bilen var utrustad med när den var ny. Vad som sägs i 16 § gäller inte heller om det görs sannolikt att felet beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något annat liknande förhå llande på bilägarens sida. Under vissa förutsättningar är tillverkaren inte ansvarig enligt lagen. Genom 17 § slås fast att det är tillverkaren som har bevisbördan för någon av de omständigheter som kan leda till att denne inte behöver infria lagens krav. Det är tillräckligt att tillverkaren kan göra sannolikt att felet orsakats av att bilägaren inte underhållit sitt fordon på rätt sätt. Motsvarande bestämmelse som finns i andra punkten gäller enligt bil- avgaslagen enbart vid bensinmotordrift. Ansvaret kommer att omfatta alla fordon oavsett vilket bränsle de drivs med. För att näringsidkaren skall kunna undgå ansvar enligt lagen måste han göra sannolikt att felet orsakats av att bilägaren använt bränsle som i väsentlig mån avviker från vad tillverkaren rekommenderat. Utgångspunkten bör vara att bilägaren skall använda bränsle som rekommenderas av tillverkaren om denna rekommendation hör samman med funktionen hos de utsläppsbegrän- sande anordningarna. Ett visst, rimligt avsteg från den rekommenderade kvaliteten måste tillåtas. Punkten 3 är densamma som i 6 § andra stycket punkten 3 bilavgaslagen. Ersättningskatalysatorer som monteras på bilar måste vara godkända i enlighet med kommissionens direktiv /77/EG, i fråga om bilar som inte är försedda med OBD-system. Näringsidkaren kan undgå ansvar om han kan göra sannolikt att felet orsakats av att bilägaren satt in en icke godkänd katalysator. För övriga reservdelar finns inget godkännandeförfarande ännu men delar som monteras in måste vara lika bra som originaldelarna. Med uttrycket liknande förhållande på bilägarens sida i andra stycket avses bl.a. sådant som att bilägaren underlåtit att följa väsentl iga skötsel- eller serviceföreskrifter utan att detta kan rubriceras som vanvård. 18 § Om bilägaren låter någon annan än tillverkaren avhjälpa fel på de utsläppsbegränsande anordningarna på bilen och därvid anlitar någon som yrkesmässigt utför bilreparationer, är tillverkaren skyldig att betala skälig ersättning för reparationen till den som har utfört arbetet, om tillverkaren ansvarar enligt 16 §. Den som har utfört arbetet har inte rätt att kräva betalning för reparationen från bilägaren och får inte heller gentemot bilägaren göra gällande åtgärder som kan komma i fråga vid bristande betalning. Anspråk på ersättning som avses i första stycket skall, om inte tillverkaren medger annat, åtföljas av en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och en utredning om resultatet av reparationen. Tillverkaren har rätt att från det han fick del av ersättningsanspråket kräva att den som har utfört arbetet tillställer tillverkaren på dennes bekostnad de delar som har bytts ut vid reparationen. Tillverkaren får inte ifrågasätta betalnings- skyldigheten har förflutit efter det han fick del av ersättningsanspråket och, om han har krävt att få utbytta delar, dessa delar tillställdes honom. Bestämmelsen motsvarar 6 a § bilavgaslagen. Vissa språkliga justeringar har gjorts. 19 § I fråga om fordon som tillverkats utomlands svarar den som yrkesmässigt för in fordon i för tillverkarens räkning solidariskt med tillverkaren för de förpliktelser som tillverkaren har enligt 1618 §§. Tillverkaren ansvarar endast för fordon som förts in i av tillverkaren själv eller av någon som fört in fordonet för tillverkarens räkning. Bestämmelsen motsvarar 8 § bilavgaslagen. Av andra stycket följer att tillverkarens ansvar enligt lagen inte gäller beträffande s.k. sido- importerade bilar som införts av annan än den som för in dem för tillverkarens räkning. Inte heller privatimporterade bilar berörs. 20 § I fråga om utsläpp av avgaser och andra föror eningar från motorfordon får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om 1.begränsning av utsläpp av avgaser och andra föroreningar från motorfordon, 2.motorfordons och motorers utrustning, hållbarhet, funktion, installation eller beskaffenhet i övrigt, 3.skyldighet att underhålla utrustning som begränsar utsläpp, 4.skyldighet att använda visst bränsle, 5.tillsyn och annan kontroll, 6.förfarandet i samband med typgodkännande och godkännande av förslag till åtgärdspl aner, 7.ibruktagande och försäljning av fordon och motorer till dessa samt 8.förfarandet i samband med miljöklassindelning av bilar. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § bilavgaslagen. De närmare föreskrifterna enligt punkt 1 om vilka utsläppsnivåer som är tillåtna delegeras till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Föreskrifterna kan avse högsta tillåtna utsläpp i luften av exempelvis kolmonoxid, kolväten, kväveoxider och partiklar. Begrän s- ningar av utsläpp regleras i avgasdirektiven, men de bör specificeras i förordning eller föreskrifter. Enligt punkt 2 kan bl.a. föreskrifter om hållbarhet meddelas. 2001/02:31 Hållbarhetskraven för lätta bilar finns i direktiv /69/EG. De föreskrifter som avses i punkterna 3 och 4 avser att rikta sig mot ägare av motorfordon. Enligt punkt 5 kan föreskrifter meddelas om tillsyn och kontroll, t.ex. sådan kontroll som typgodkännandemyndigheten kan göra enligt EG- direktiven. Tillsyn kan även avse tillsynsmyndighetens kontroll av miljö klasserna och de kartläggande undersökningar som myndigheten skall bedriva. Föreskrifterna kan innehålla närmare bestämmelser om tillverkarens eller bilägarens skyldigheter som följer av 9, 10, 12 och 13 §§. Enligt punkt 7 kan föreskrifter meddelas om ibruktagande och försäl jning av fordon och motorer. Bestämmelsen motsvarar delvis nuvarande 3 § 4 bilavgaslagen.