prop · GO0371 · 2001-01-01 00:00:00 — Ett fullständigt överförande av huvudmannaskapet för vårdhögskoleutbildningarna till staten innebär att dessa utbildningar på lika villkor och med samma förutsättningar som övrig högskoleutbildning kommer att ingå i den statliga universitets- och högskolekulturen. I propositionen Utbildning och forskning - kvalitet och konkurrenskraft (prop. 1993/94:177, bet. 1993/94:UbU13, rskr. 1993/94:400) framförde regeringen att utrymme skulle skapas för alternativa samarbets- och huvudmannaskapsformer för vårdhögskoleutbildningarna i syfte att höja utbildningarnas kvalitet och forskningsanknytning. Av det skälet tecknades de avtal som har redovisats i avsnitt 5 och som innebär att statliga universitet och högskolor anordnar vårdhögskoleutbildning på uppdrag av landsting. Dessa avtal har i flera fall medverkat till att påskynda kvalitetsutvecklingen inom berörda utbildningar. Vårdsektorn lider av en väl dokumenterad brist på personal, särskilt sjuksköterskor med eller utan specialistkompetens. I Den ljusnande framtid är vård (Ds 1999:44) påtalades detta problem och kommissionen gjorde bedömningen att ett utökat behov med 1000 nybörjarplatser på sjuksköterskeutbildningen behövdes . Genom att staten övertar det fulla ansvaret för vårdhögskoleutbildningarna från landstingen har lärosätena möjlighet att på ett adekvat sätt göra en övergripande bedömning av samtliga utbildningars behov av dimensionering. Regeringen anser att ett statligt huvudmannaskap förbättrar förutsättningarna för vårdhögskoleutbildningarnas samarbete och samverkan både inom respektive lärosäte men också med övriga utbildningar inom universitet och högskolor. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att huvudmannaskapet för vårdhögskoleutbildningarna - dvs. utbildning till arbetsterapeut, audionom, barnmorska, biomedicinsk analytiker, ortopedingenjör, sjukgymnast, sjuksköterska (inklusive specialistutbildningar) och tandhygienist samt utbildning inom social omsorg - skall övergå från landstingen och till staten. Denna övergång föreslås ske per . Tidpunkten är vald med hänsyn till att medge tid för anpassning till byte av huvudman och inordning i förändrat regelverk. Statens övertagande av huvudmannaskapet föreslås ske i överensstämmelse med den principöverenskommelse om ett statligt övertagande av huvudmannaskapet för landstingens vårdhögskoleutbildningar som har slutits mellan svenska staten och (bilaga 3). I de följande avsnitten redovisas regeringens bedömningar med anledning av principöverenskommelsen. Såsom framgått av avsnitt 7.3 är principöverenskommelsens giltighet beroende av att den har godkänts av , regeringen och , samtliga landsting samt . Vidare krävs det för att överenskommelsen skall bli gällande att staten och samtliga landsting har enats om att de ramavtal som har slutits angående överflyttning av vårdhögskoleutbildning (se avsnitt 7.3) skall upphöra att gälla den dag som ett ändrat huvudmannaskap träder i kraft. Regeringen föreslår därför att skall godkänna principöverenskommelsen. Regeringen och har godkänt principöverenskommelsen respektive . Landstingen och avser att godkänna överenskommelsen. När det gäller upphörande av de ramavtal som gäller mellan staten och landstingen avser parterna att sluta ett avtal om att dessa ramavtal skall upphöra att gälla den dag som ett ändrat huvudmannaskap träder i kraft. Regeringen avser att informera när ovan redovisade förutsättningar för principöverenskommelsens giltighet är uppfyllda. Detta kan förväntas ske före ställningstagande. De utbildningsuppdrag som finns gällande vårdhögskoleutbildning vid de statliga högskolorna har lett till att olika former av samverkan inom utbildning och forskning har etablerats mellan vårdhögskoleutbildningarna och den övriga högskoleverksamheten. Detta har på ett påtagligt sätt gynnat studenters och lärares etablering och utveckling i högskolemiljön. Vården har som tidigare nämnts stor brist på personal och framför allt beskrivs tillgången på sjuksköterskor som prekär. undersökning visar att sjuksköterskeyrket är det största bristyrket av 180 undersökta yrken med ett bristindextal på 4,53 (skala 1 - 5) med små variationer över landet. utnyttjar viss möjlighet att rekrytera sjuksköterskor från men i övrigt råder det viss brist eller stor brist över hela landet. Åldersstrukturen inom kåren innebär stora pensionsavgångar och efter 2005 beräknar SCB att de som lämnar yrket är fler än nytillkomna. är ett mångkulturellt samhälle och den etniska mångfalden i vården rymmer en rad olika aspekter. Detta återspeglas inte alltid i den studentsammansättning som finns inom vårdutbildningarna. En allsidigt sammansatt studentgrupp ökar förståelsen för skillnader i tradition och synsätt mellan olika etniska grupper vilket är en viktig del för att bibringa studenterna kunnande om olika patientgruppers särskilda behov och hur de bör tillgodoses i vårdverksamheten. Det är också angeläget att tillvarata det kunnande som finns hos människor med utländsk vårdutbildning och underlätta för dem att på olika sätt göra de eventuella kompletteringar som bedöms nödvändiga för svenska behov. Vid den utbyggnad som staten nu initierar bör mångfaldsperspektivet beaktas och rekrytering av studenter med olika bakgrund eftersträvas. Inte minst gäller detta och andra större städer som uppvisar en rik provkarta på den etniska mångfaldens olika aspekter. Tillgången på sökande till vårdhögskoleprogrammen är god. Sökandetrycket till sjuksköterskeprogrammen är högt över hela landet med ett medeltal av 3,1 förstahandssökande per antagen student för . Variationer förekommer dock, lägsta siffran var 1,8 och den högsta siffran var 5,9. Även övriga utbildningsprogram har god tillgång på sökande och sjukgymnastprogrammet visar ett medeltal för på 7,5 förstahandssökande per utbildningsplats. Lägsta tillgången på sökande har utbildningsprogrammen till audionom och biomedicinsk analytiker där motsvarande siffra är 1,0 respektive 0,7. Regeringen anser att staten vid övertagandet av huvudmannaskapet bör ta tillvara nuvarande struktur i form av de högskolor där vårdhögskoleutbildning bedrivs. 8.2 Regeringens bedömning: Vid ett statligt övertagande av huvudmannaskapet för vårdhögskoleutbildningarna bör Stiftelsen erbjudas ett utbildningsuppdrag av staten. Skälen för regeringens bedömning: i bedriver sedan högskolereformen 1977 vårdhögskoleutbildning vid i . Utbildningsprogrammen omfattar utbildning till arbetsterapeut, biomedicinsk analytiker, ortopedingenjör, sjuksköterska, specialistsjuksköterska, tandhygienist samt utbildning inom social omsorg. Dessutom ges utbildning inom diagnostisk och radiologisk diagnostik. Hälsohögskolan i redovisade vid årsredovisningen en volym av 1 422 helårsstudenter. Vid högskolereformens införande 1993 och i enlighet med förslaget i propositionen Högskolor i stiftelseform (prop. 1992/93:231) beslutade regeringen att bl.a. skulle övergå i stiftelseform. En funktionell samverkan mellan Stiftelsen och Hälsohögskolan i inleddes och har därefter fördjupats och intensifierats på en rad områden för att kunna utnyttja samverkans- och stordriftsfördelar. saknar statlig högskola och olika alternativa lösningar har diskuterats. Staten har ett långsiktigt avtal med Stiftelsen om ett utbildnings- och forskningsuppdrag. Vid ett statligt övertagande av vårdhögskoleutbildningarna som anordnas av Hälsohögskolan i , ser regeringen att redan påbörjade samverkansformer med Stiftelsen är så betydande att det utgör stora praktiska fördelar för högskoleverksamheten i att samlas i en enhet. Enligt regeringens bedömning bör Stiftelsen därför erbjudas ett utökat utbildningsuppdrag som i huvudsak omfattar den utbildning som bedriver vid i . Detta aktualiserar frågan om bl.a. staten och Stiftelsen skall ändra det långsiktiga ramavtal som slutits mellan parterna och förutsätter att och stiftelsen har slutit ett avtal om övertagande av Hälsohögskolans personal, studenter, lokaler, inventarier, avtal med tredje man m.m. 8.3 De enskilda utbildningsanordnarna i och bedömning: Staten bör erbjuda för , Stiftelsen för och Stiftelsen för ett utbildningsuppdrag. Skälen för regeringens bedömning: Det avtal som har tecknat med , vilket har redovisats i avsnitt 5.4, omfattar även den utbildning som bedrivs av tre enskilda utbildningsanordnare i . Vid ett statligt övertagande av vårdhögskoleutbildningar upphör denna koppling till och . Vidare har , såsom framgått av nämnda avsnitt, tecknat ett avtal med om att institutet ersätter för att genomföra den utbildning inom social omsorg som i utbildningsuppdrag lämnat till institutet. Enligt regeringens bedömning bör, vilket också följer av principöverenskommelsen, staten erbjuda , och Sophiahemmets sjuksköterskehögskola ett utbildningsuppdrag beträffande vårdhögskoleutbildningarna som i huvudsak motsvarar det uppdrag som erhålls från via . De berörda huvudmännen är för , Stiftelsen för och Stiftelsen för . Som ovan nämnts har i särskilt avtal med lämnat ett utbildningsuppdrag till , eftersom institutet inte själv ger utbildning inom detta ämnesområde. För detta betalar en årlig ersättning på till för antagning och examination av studenterna samt för utbildningens genomförande. Mot denna bakgrund bör vid ett förändrat huvudmannaskap tilldelas medel som i huvudsak motsvarar det uppdrag inom socialt omsorgsutbildning som lämnar till . 8.4 Regeringens bedömning: Staten bör uppdra åt att anordna vårdhögskoleutbildning på . Detta bör ske i samverkan med och utgöra en fortsättning på det samarbete som sker . Skälen för regeringens bedömning: I varje län finns högskoleutbildning inom vårdområdet. I fullgörs dessa uppgifter av . Kommunen har emellertid inte själv bedrivit någon vårdutbildning och något överförande av utbildning till statligt huvudmannaskap är därför inte aktuellt på . Viss vårdutbildning har i stället utförts av statliga högskolor genom särskilda avtal med . har kommunen avtal med om att sjuksköterskeutbildning förläggs till . Avtalet avser en antagning om tolv studenter och ytterligare ett intag av samma omfattning 2001. Utbildningen bedrivs som distansutbildning, och medverkar i betydande omfattning genom att tillhandahålla lokaler, handledare, vissa lärare och administration liksom klinisk praktik. Avtalet har inte karaktär av ramavtal, vilka reglerar verksamheten i övriga län, utan anknyter genom samverkansavtal mellan och till ramavtal och utbildningsavtal mellan och . Därigenom omfattas studenterna i denna utbildning av samma villkor och regler som gäller för övriga vårdhögskoleutbildningar, vilka den statliga högskolan utför på uppdrag av landstingen. Den statliga högskolan på medverkar i utbildningen genom att tillhandahålla viss infrastruktur men har inte någon egen kompetens på vårdhögskoleområdet. Avtalet mellan och har främst ingåtts i syfte att trygga kommunens tillgång på sjuksköterskor. Detta är förvisso ett viktigt syfte med vårdhögskoleutbildningen generellt sett. bör dock, liksom övriga län, tillförsäkras vårdhögskoleutbildning i syfte att vara en generell resurs på högskoleområdet. Omfattning, inriktning och periodicitet måste dock anpassas till studenternas efterfrågan och andra förutsättningar för utbildningen. Det avtalsreglerade samarbetet mellan och synes ha utvecklats väl. Studenternas intresse för denna utbildning är stort, vilket visar sig i bl.a. ett stort antal sökande till utbildningsplatserna. Vid ett statligt huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningarna avser regeringen att uppdra åt att långsiktigt trygga tillgången på vårdhögskoleutbildning på i överensstämmelse med principöverenskommelsen. På grund av de speciella förhållanden som råder, inte minst i geografiskt hänseende, behövs ett samarbete med och med Högskolan på . bör här ha den statliga högskolans frihet att bestämma utbildningens volym, inriktning och kvalitet, men resurser bör särskilt anvisas för institutets åtagande. Högskolan på har ingen egen kompetens på vårdhögskoleområdet. Det är inte heller motiverat att utveckla sådan kompetens för den förhållandevis ringa utbildningsvolym som det kommer att handla om. Högskolan erbjuder dock i form av lokaler, datasalar, bibliotek och uppehållsutrymmen en viktig infrastruktur för studenterna och deras utbildning. Denna infrastruktur är ett viktigt stöd för studenter på . Den verksamhet som studentkåren vid på bedriver är också av stor betydelse i sammanhanget. Institutets studenter på måste få tillgång till det stöd och den gemenskap som en studentkår erbjuder. I fråga om kommunens medverkan i vårdhögskoleutbildningen förutsätter regeringen att en överenskommelse träffas mellan och där bl.a. frågor om ekonomisk ersättning till kommunen regleras. 8.5 Klinisk praktik 8.5.1 Samverkan mellan universitet eller högskola och vårdgivare bedömning: Universitet och högskolor bör samverka med landstingen och andra vårdgivare för att utveckla en väl fungerande klinisk praktik. Skälen för regeringens bedömning: Den kliniska praktiken är en nödvändig del av utbildningen och utgör för studenten den brygga som skall knyta an de teoretiska studierna med den kommande yrkesverksamheten. Högskolan har ansvar för att såväl den teoretiska utbildningen som den utbildning som är förlagd till klinik eller motsvarande kvalitetsmässigt ligger på en hög nivå. I dagens hälso- och sjukvård med allt kortare vårdtider för patienterna och med hög arbetsbelastning för personalen har det visat sig nödvändigt att utveckla olika samverkansformer. Inom vården förskjuts fokus alltmer från de stora akutsjukhusens vårdavdelningar till mer avancerad sjukvård i hemmiljö. Detta ställer stora krav på flexibiliteten för den kliniska praktiken. har olika initiativ och förändringar skett som ett led i att utveckla möjligheten för studenterna att på ett tillfredsställande sätt få ta del av den verksamhet som skall bli deras framtida arbetsplats. Satsningar har gjorts för att tydligare koppla teoretiska studier till klinisk verksamhet genom inrättande av kliniska adjunkts- och lektorstjänster, kombinationstjänster som gör det möjligt att förena egen klinisk verksamhet med undervisning, liksom utveckling av olika former av centrumbildningar. I några fall har även särskilda kliniska utbildningsavdelningar inrättats där studenter från olika utbildningsprogram gemensamt under handledning driver egna vårdavdelningar. Ett statligt huvudmannaskap för vårdhögskoleutbildningarna förändrar inte behoven av kliniska utbildningsplatser. I principöverenskommelsen framhålls att parterna är ense om vikten av samverkan mellan högskola och vårdgivare för att utveckla den kliniska praktiken och ett huvudmannaskapsskifte kan tjäna som startskott för olika utvecklingsarbeten. Universitet och högskolor bör samverka med landstingen samt andra vårdgivare för att utveckla en väl fungerande klinisk praktik. 8.5.2 Tillgång på praktikplatser Regeringens bedömning: Universitet och högskolor, landsting, kommuner och andra vårdgivare bör samverka så att praktikplatser tillhandahålls i tillräcklig omfattning. Skälen för regeringens bedömning: Även vid ett statligt huvudmannaskap är det angeläget att landstingen tillhandahåller praktikplatser i sin verksamhet. Enligt principöverenskommelsen är inriktningen att landstingen skall erbjuda minst det antal praktikplatser med inriktning mot landstingens verksamhet som högskolan disponerar vid övertagandet och att genom ytterligare praktikplatser tillgodose framtida behov. Tillgången på praktikplatser är enligt samstämmiga bedömningar utbildningarnas kritiska moment. Mot bakgrund av att landstingen är huvudman för vårdhögskoleutbildningarna återfinns av naturliga skäl de flesta utbildningsplatserna i klinisk praktik inom landstingens verksamhetsområden. I den genomförda enkätundersökningen framkom att av samtliga praktikplatser var förlagda till landstingen som vårdgivare. Resterande platser fördelade sig mellan vårdgivare och privat vårdgivare. Viss praktisk utbildning bedrevs också i högskolans egna lokaler. I de enkätsvar som har redovisats i avsnitt 7.2 har högskolorna framfört att bristen på praktikplatser är ett allt mer växande bekymmer som med få undantag gäller generellt över hela landet. Särskilt gäller detta klinisk praktik för studenter på sjuksköterskeutbildningen, men även för studenter på arbetsterapeut- och sjukgymnastprogrammen och i vissa fall inom social omsorgsverksamhet. Flera högskolor påpekar också att ansträngningarna att hitta väl fungerande praktikplatser kräver orimligt hög personalinsats. I de utbildningsavtal som har tecknats mellan landsting och högskola garanterar landstingen att tillhandahålla viss volym av utbildningsplatser. Skulle i något fall inte kunna uppfylla detta åtagande förbinder sig att ersätta högskolan för detta, den s.k. garantiklausulen. Av enkätundersökningen framgår att denna endast behövt tillämpas i några enstaka fall. Bristen på praktikplatser är väl känd och påtalades redan i Vård 77-utredningens behandling av praktikfrågorna (SOU 1978:15). Konkurrensen om praktikplatserna medförde enligt utredningen att utbildningen inte kunde bedrivas i önskvärd omfattning. En förutsättning för en kommande volymökning inom vården är således att tillgången på platser i klinisk praktik kan säkras på ett tillfredsställande sätt. Stora ansträngningar görs , och såväl landsting och kommuner som lärosäten är väl medvetna om det gemensamma ansvaret för att denna fråga löses på bästa möjliga sätt. Den förändrade vårdsituationen med allt kortare vårdtider, vårdens strukturförändringar mot allt mera akutsjukvård i hemmen, en hårt ansträngd personalsituation samt brist på handledare gör det nödvändigt för högskolorna och de olika vårdgivarna att gemensamt på ett kreativt sätt finna nya lösningar och former för den kliniska praktiken. 8.5.3 Ersättning för klinisk praktik Regeringens bedömning: Den kliniska praktiken bör regleras i avtal mellan respektive högskola och landsting senast då huvudmannaskapet övergår till staten. Om inte annat överenskoms mellan högskola och landsting, bör få ersättning från högskolan för den kliniska praktik, som är förlagd till verksamheter, med per student och praktikvecka. Skälen för regeringens bedömning: I förhandlingarna mellan staten och har kostnaden för den kliniska praktiken utgjort en komplicerad fråga. tillhandahåller landstingen huvudsakligen praktikplatser utan särskild ersättning från högskolan. Av redovisningarna i enkätundersökningen (se avsnitt 7.2) framgår att det förhållandet där högskolan ersätter för klinisk praktik endast föreligger vid tre lärosäten. Det är som betalar ersättning inom logoped- och sjukgymnastprogrammen, som ersätter för sjuksköterskor och specialistsjuksköterskor samt Hälsohögskolan i som betalar ersättning för tandhygieniststudenter. Från högskolornas sida har det framhållits att man anser att rådande förhållande fungerat väl men att det finns ett värde i att högskolan själv förfogar över medel för klinisk praktik. Härigenom ges högskolorna en valfrihet att disponera platser i klinisk praktik på det sätt som gagnar utbildningens bästa. Från landstingens sida har det framhållits att det vore en fördel om reformen blir så komplett som möjligt genom att kostnad för klinisk praktik ingår i den ekonomiska överföringen från landstingen till staten för att sedan återgå till landstingen i form av praktikersättning. Enligt vad som överenskommits i principöverenskommelsen baseras beräkningen av kostnaden för klinisk praktik inom landstingens vårdverksamhet på en schablonberäkning som motsvarar per student och praktikvecka. Samverkan kring frågor som rör den kliniska praktiken är av så fundamental betydelse att regeringen bedömer att parterna genom avtal bör överenskomma hur utformningen av den kliniska praktiken i de enskilda fallen bäst organiseras. Här finns stort utrymme för alternativa samverkansformer. Skulle och den enskilda högskolan däremot inte komma överens i fråga om den kliniska praktiken, bör ovanstående ekonomiska överenskommelse att klinisk praktik ersätts med per student och praktikvecka gälla. Förutom landstingens vårdorganisation har allt sedan Ädelreformens ikraftträdande också primärkommunerna utgjort sjukvårdshuvudmän med ansvar för en allt växande vårdorganisation liksom olika privata vårdgivare. För flera av vårdhögskoleutbildningarna utgör primärvården en stor arbetsmarknad för utexaminerade studenter. Här bedömer regeringen att det finns ett gemensamt intresse för högskolorna och primärvårdens personalrekryterare att utveckla olika samverkansformer för att studenterna i sin utbildning även skall ha tillgång till den sjuk- och socialvård som kommunerna bedriver. Någon överenskommelse mellan staten och kommunerna om ersättning för klinisk praktik inom ramen för denna överenskommelse har inte kunnat göras varför regeringen förutsätter att berörda kommuner fortsätter att tillgodose behovet av praktikplatser på samma sätt som . 8.6 Forskningssatsningar inom vårdhögskoleutbildningarna Regeringens bedömning: Lärosätena bör i ökad utsträckning samverka med varandra, i syfte att utveckla och stärka miljöerna för forskning och forskarutbildning. Skälen för regeringens bedömning: Vårdforskningen är ett nytt forskningsområde som får allt större betydelse för utvecklingen av hälso- och sjukvården. Genom den medicinska vetenskapens utveckling ändras förutsättningarna för hälso- och sjukvården. Fler människor kan behandlas allt högre upp i åldrarna, och fler sjukdomar botas. Hälso- och sjukvården har genomgått omfattande strukturella förändringar, som det tekniska innehållet i vården ständigt ökar. Dessutom kortas vårdtiden på sjukhus, och hemvården blir alltmer omfattande. Detta skapar nya krav på vård och omsorg. Forskningen bidrar till att utveckla och förbättra vårdmetoderna och höja vårdpersonalens kompetens. Det är angeläget att öka antalet forskarutbildade lärare inom vårdområdet samt att utveckla vårdforskningen för att därigenom ytterligare stärka forskningsanknytningen av vårdutbildningarna. Detta är särskilt viktigt mot bakgrund av de stora pensionsavgångar som väntar inom lärarkåren de kommande 10-15 åren. har efter förslag av regeringen i budgetpropositionen (prop. 2000/01:1) och propositionen Forskning och förnyelse (prop. 2000/01:3) för det ändamålet beslutat att tillföra området nya resurser - totalt under 2001-2003. Av dessa skall fördelas inom ram och fördelas till en forskarskola inom vård och omsorg. Dessutom fördelar till vård- och allergiforskning. I de utbildningsavtal som tecknats ingår även ersättning till högskolorna för forskning och vissa särskilda insatser, totalt (avsnitt 7.2). Forskningen inom vård och omsorg har utvecklats snabbt , även sett ur ett internationellt perspektiv. Utredningen om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation konstaterade emellertid i sitt betänkande God vård på lika villkor (SOU 1996:66) att forskningsmiljöerna ofta är alltför små och utspridda för att en nödvändig kritisk massa skall uppnås. Regeringen anser därför att det är viktigt att lärosätena i betydligt större omfattning samverkar med varandra för att därigenom utveckla goda forskningsmiljöer. 9 Ekonomisk reglering 9.1 Minskning av det generella statsbidraget till landstingen Regeringens bedömning: Det under utgiftsområde 25 Allmänna statsbidrag till kommuner uppförda anslaget 91:1 Generellt statsbidrag till kommuner och landsting, anslagsposten 3 bidrag till landsting, bör minskas med till följd av det statliga övertagandet av huvudmannaskapet för vårdhögskoleutbildningarna. Skälen för regeringens bedömning: Den kommunala finansieringsprincipen innebär att statligt beslutade åtgärder som direkt tar sikte på den kommunala verksamheten och som får ekonomiska konsekvenser, bör regleras (prop. 1994/95:150, bet. 1993/94:FiU19, rskr. 1993/94:442). sker sådana regleringar genom att det generella statsbidraget till kommuner och landsting ökas eller minskas.