prop · GO0372 · 2001-01-01 00:00:00 — Jämfört med många andra utbildningsformer har folkbildningen en hög andel funktionshindrade bland deltagarna. Också inom ramen för har folkbildningen haft en mycket hög andel funktionshindrade i sina kurser. Flera folkhögskolor och studieförbund erbjuder både långa och korta kurser särskilt anpassade till funktionshindrades behov. Anpassningskurserna som erbjuds på flera folkhögskolor har medfört att många funktionshindrade erhållit redskap och kunskaper för att klara sin livssituation på bästa sätt. Deltagarna får dels ökad kunskap om funktionshindret och stimulans genom allmänbildande och kulturella inslag, dels social gemenskap. Folkbildningen har genom sin form, särart och sitt innehåll flera uppgifter att fylla inte minst i ett samhälle präglat av det livslånga lärandet. Behoven är desamma som då den växte fram - förståelse av helhet och sammanhang, eftertanke, kunskap och insikt för att kunna påverka samhället och sina egna livsvillkor. För att samhället skall fungera och för att medborgarna skall vara medvetna och göra rätt val, krävs det aktiva, solidariska och engagerade människor som skapar ett samhälle som gynnar oss alla. Folkbildningens värdegrund och demokratiska grundsyn och arbetssätt är en viktig faktor i där demokratin utsätts för ständiga påfrestningar. Genom folkbildningen kan många tillsammans med andra belysa och diskutera en fråga utifrån egna erfarenheter och ta väl underbyggd ställning till allehanda spörsmål. Folkbildningen har en nära koppling till svenskt folkrörelse- och föreningsliv, som bl.a. idésmedja och plantskola för folkrörelsearbetet. Genom denna koppling kan folkbildningen sätta sin egen prägel på verksamheten utan krav på några kommersiella eller andra intressen. Lärandet sker utifrån vissa grundläggande värderingar. Många folkhögskolor och studieförbund vilar ofta på en ideologisk grund vilket ger dem en särskild karaktär. Många vill förkovra sig enbart för sin personliga utvecklings skull. Det kan t.ex. handla om att lära sig ett nytt språk, lära sig mer om sin hembygd eller hur IT påverkar vår vardag. Det reguljära utbildningssystemet tillgodoser inte dessa möjligheter och om det gör det är det med andra krav än vad folkbildningen ställer. I då IT påverkar vår vardag allt mer är det viktigt att inte vissa grupper lämnas efter andra så att kunskapsklyftorna fördjupas. kommer ännu fler möjligheter att öppnas med den nya tekniken. IT ställer krav på andra kunskaper . Det är än viktigare att kunna värdera och kritiskt granska information . Studiecirkeln utgör ett utmärkt torg där man kan värdera och diskutera det breda utbudet av information som finns . I det livslånga och livsvida lärandet har folkbildningen sålunda en viktig uppgift. För att även fortsättningsvis kunna styras av sin egen idé och sätta sina egna mål måste den vara oberoende och inte tvingas till kommersialisering. Folkbildningen skall även fortsättningsvis vara fri och frivillig. Regeringen anser att folkbildningen är ett nationellt ansvar som omfattar såväl staten som kommuner och landsting. har vissa kommuner och landsting minskat bidragen till studieförbunden markant. I ett flertal kommuner har kommunerna givit studieförbunden bidrag för att genomföra en verksamhet som annars ligger under kommunens kompetens. Detta innebär att studieförbunden - på ett principiellt plan - har kompromissat med sin frihet. Regeringens syn är att folkbildningen kan och bör fungera som en motkraft till de kommersiella, elitistiska och segregerande krafter som är så tydliga i dagens samhälle. 11.3 Utvärdering av folkbildningen Regeringens bedömning: En statlig utvärdering av folkbildningen bör genomföras. Skälen för regeringens bedömning: När styrningen av folkbildningen övergick från regelstyrning till en indirekt målstyrning betonades vikten av kontinuerliga utvärderingar och uppföljningar. I folkbildningsarbetet är det därför en naturlig del av arbetet att ständigt utvärdera och följa upp arbetet. Folkhögskolor och studieförbund genomför kontinuerligt utvärdering av verksamheten. följer upp de olika verksamheterna utifrån flera aspekter. Eftersom syftena med statsbidraget i högre grad är inriktade på kvalitativa än kvantitativa aspekter ställs stora krav på ett välutvecklat utvärderingsarbete. Utöver det arbete som genomför är det viktigt att folkbildningen utvärderas även av staten. Den tidigare statliga utvärderingen, som inleddes , (SUFO96), visade att sådana utvärderingar ger regeringen värdefull erfarenhet om folkbildningen och dess betydelse för den enskilde och samhället. I budgetpropositionen för har regeringen aviserat att det är dags för en ny utvärdering av folkbildningen. Regeringen vill nu återkomma till innehållet i en sådan utvärdering. Regeringen avser att uppdra åt en särskild utredare att ytterligare precisera inriktningen av de studier som bör genomföras samt att upphandla dessa och samordna verksamheten. I det följande redovisar regeringen ett antal frågor som borde ingå i utvärderingen. har av regeringen givits i uppdrag att fördela medel till sina medlemsorganisationer. Rådet har därmed fått vissa myndighetsuppgifter. Detta förfarande har fungerat bra, men det innebär också att rådet får dubbla roller - en roll som fördelare av statsbidraget men också en roll som företrädare för sina medlemmar. Rådet skall se till att medlen används i enlighet med statens syften. Då rådet styrs av sina egna medlemmar finns det en inbyggd motsättning i systemet. Det är nu bildades och fick sina uppgifter av staten. Rådet har genomfört ett antal utvärderingar, som på olika sett visat i vilken utsträckning medlen används enligt de av regeringen fastställda syftena. () lämnade en rapport till regeringen rörande folkbildningens styrning och kontroll. RRV menade att det nuvarande systemet innehåller vissa risker när det gäller styrning och kontroll. Detta beror bl.a. på att rådet har att bevaka statens intressen som det bevakar de egna medlemmarnas intressen. Vidare har folkbildningen en mängd intressenter på flera nivåer, vilken gör att styrningen kan te sig olika beroende på vilken nivå man befinner sig på. På lokal nivå, där folkbildningen får sin konkreta utformning, kan styrningen vara mycket detaljerad. RRV konstaterade vid sin granskning av rådets bidragskriterier, att dessa i hög grad var inriktade på kvantitet i stället för kvalitet. Staten utgick från att folkbildningen själv måste reagera och vidta åtgärder internt om det visar sig att viss bedriven verksamhet inte uppfyller de villkor som staten angett för att statsbidrag skall utgå. Detta har också skett . Rådet har också initierat etiska diskussioner inom folkbildningen i syfte att påverka verksamhetens kvalitet. En ny statlig utvärdering bör enligt regeringens mening innefatta en djupare utvärdering av rådets roll och funktion, bl.a. med utgångspunkt i det dubbla uppdraget. Folkbildningens särart beslut med anledning av folkbildningspropositionen (prop. 1990/91:85) lades fast, att den utbildning som bedrivs inom folkbildningen till form och arbetssätt tydligt skall skilja sig från utbildning inom det offentliga skolväsendet och högskolan. Avsikten med detta var att studieförbund och folkhögskolor tydligt skulle profilera sin verksamhet både vad gäller arbetsform och uppläggning men också att de ideologiska uttrycken avspeglade sig. folkbildningsproposition (prop. 1997/98:115) innebar att denna restriktion togs bort, då det övriga skolväsendet hade närmat sig folkbildningen i flera avseenden. Det skulle vara en uppgift för folkbildningen själv att utveckla pedagogiska former utan statlig inblandning. I propositionen utgick regeringen från att folkbildningen själv skulle ta ansvar för att all utbildning, som anordnas med statsbidrag, skulle präglas av folkbildningens kännetecken. Inom ramen för har staten fördelat 10 000 årsstudieplatser till folkhögskolorna. har särskilda medel ställts till folkbildningens förfogande inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Regeringen har i budgetpropositionen för föreslagit att antalet utbildningsplatser som ställs till folkhögskolornas förfogande inom skall, i likhet med kommunerna, minska . Minskningen för folkhögskolan är dock relativt mindre än för kommunerna. står de 10 000 platserna inom ramen för för av folkhögskolornas långa kurser. Folkbildningen har vidare av staten givits uppgifter inom ramen för olika utbildningssatsningar, senast i anslutning till EMU-frågan. Utöver de statliga medlen har folkbildningen erhållit medel från andra bidragsgivare i syfte att erbjuda utbildning. Bl.a. har kommunerna upphandlat utbildning från folkhögskolor och studieförbund i en omfattning motsvarande drygt 6 000 årsplatser. Folkhögskolor och studieförbund har i allt högre omfattning kommit att agera på en utbildningsmarknad på samma villkor som övriga utbildningsanordnare. folkbildningsproposition anges emellertid att folkbildningen skall vara opåverkad av kommersiella eller andra intressen. Inom folkbildningen pågår en debatt kring dessa frågor. Mot denna bakgrund kan det finnas skäl att inom ramen för den statliga utvärderingen undersöka om och i så fall hur den externt finansierade verksamheten som helhet påverkat folkbildningen. Folkbildningen och kulturen Folkbildningen spelar en viktig roll för att förverkliga de kulturpolitiska målen. Om kulturpolitikens inriktning mot ökad delaktighet, reella yttrandemöjligheter, kulturella förnyelse, positivt bruk av kulturarvet och kulturer som en obunden, utmanande och dynamisk kraft i samhället skall uppnås, behöver folkbildningen stärka sina insatser. Idérikedomen och initiativkraften inom folkbildningen kommer även fortsättningsvis att ha stor betydelse för utvecklingen av kulturen i vårt land. I de drygt 250 kommuner som saknar statliga kulturinstitutioner utgör folkbildningen en viktigt aktör för att stimulera och utveckla kulturarbetet. Många människor som annars inte skulle ta del av kulturutbud har genom folkbildningen fått både del och deltagit i kulturaktiviter av skilda slag. Kulturen har en stor betydelse för människan. I där krafter verkar för kommersialisering av kulturen spelar det ideella arbetet stor roll. Genom ett ideellt arbete ges möjligheter till egna kulturupplevelser och ett bevarande av kulturhistorien. I syftena med statens bidrag till folkbildningen har regering och riksdag angivit att bidraget skall bredda kulturintresset, skapa förutsättningar för egna kulturupplevelser och eget skapande. Folkbildningens betydelse som en arena där möten kan ske mellan kulturarbetare och amatörer kan inte nog understyrkas. Detta syfte tillfördes folkbildningen i samband med folkbildningspropositionen Det bör därför vara en fråga för utvärderingen att studera vilken betydelse och roll folkbildningen har för kulturen. Folkbildningen och dess effekter för deltagarna Ett av syftena med bidraget till folkbildningen är att det skall stödja en verksamhet som gör det möjligt för människor att påverka sin livssituation och att skapa engagemang att delta i samhällsutvecklingen genom t.ex. politiskt, fackligt eller kulturellt arbete. Folkbildningen syftar även till att utjämna utbildningsklyftor och att höja utbildningsnivån i samhället. Genom årsredovisningar får regeringen en bild av folkbildningens omfattning i form av deltagarantal, antal anordnade kurser etc. Denna statistiska bild säger däremot inte särskilt mycket om vilka effekter folkbildningen haft för de enskilda deltagarna. Statistiken avslöjar inte om folkbildningen givit människor styrka att delta i samhällsutvecklingen eller om de har valt att gå vidare till andra studier. Vi vet relativt lite vad som händer efter en avslutad folkhögskolekurs eller en avslutad studiecirkel. Hur många väljer att gå vidare till högskolan? I vilken grad har en studiecirkel påverkat deltagarna till att göra olika ställningstaganden? Hur ser lärprocesserna ut i cirklar som riktar sig till ungdomar och i vilken utsträckning påverkar dessa deras framtid? Vilken betydelse har folkbildningen för lokalsamhällets utveckling? Vad innebär minskade bidrag från kommunerna för utvecklingen av folkbildningen? Dessa frågor kräver en djupare analys än vad statistiska data kan ge. Analyser av folkbildningens effekter för deltagarna bör därför ingå i en utvärdering. Folkbildningens egna utvärderingar I folkbildningen pågår en omfattande självutvärdering. Detta arbete är värdefullt och ger såväl folkbildningen själv som regeringen möjlighet till djupare analyser. har ett stort antal utvärderingsprojekt initierats inom folkbildningen. Folkbildningen har på detta sätt blivit belyst utifrån flera synvinklar. Regeringen har erfarit att många av studierna har varit föremål för diskussion inom folkbildningen. De har ofta rönt stort intresse såväl inom folkbildningen som utanför folkbildningen. En intressant fråga att belysa är huruvida och i så fall på vilket sätt den självinitierade utvärderingen har påverkat verksamheten. Folkbildningen och personer med funktionshinder Folkbildningen har i hög grad genomfört en verksamhet som har varit tillgänglig för funktionshindrade. Genom folkbildningen har - som nämnts - många personer med funktionshinder fått en möjlighet till att erhålla kunskaper för att fungera i samhället. Folkhögskolan är speciell i vuxenutbildningssammanhang i så måtto att det finns längre kurser som vänder sig särskilt till människor med funktionshinder. Regeringen har i syftet med statens bidrag angivit, att personer med funktionshinder utgör en av de viktiga grupperna för statens stöd till folkbildningen. avsätter mot denna bakgrund av statsbidraget till kostnadskrävande insatser för personer med funktionshinder vid folkhögskolorna. För särskilt kostnadskrävande insatser kan statsbidrag från Sisus komplettera avsatta medel. Dessutom har Sisus medel för assistans i utbildningssituationen vilket gör att folkhögskolan är den enda vuxenutbildningsform som kan erbjuda deltagarna undervisning i små grupper, individuellt stöd, tolk och assistans m.m. Utöver kurser riktade till personer med funktionshinder anordnar folkhögskolorna s.k. anpassningskurser. De är särskilt anpassade korta kurser som vänder sig till vuxna som förvärvat ett funktionshinder och till deras anhöriga. Anpassningskurser har funnits och är som regel en långa. Ett 30-tal folkhögskolor anordnar anpassningskurser i samarbete med 13 handikapporganisationer. Syftet med kurserna är att ge de studerande redskap och kunskaper för att klara sin livssituation på bästa sätt. Deltagarna får dels ökad kunskap om funktionshindret och stimulans genom allmänbildande och kulturella inslag, dels social gemenskap. För att möjliggöra dessa kurser beviljar Sisus medel så att folkhögskolan skall kunna finansiera dem. Många av folkhögskolorna har möjlighet till internat. Enligt Kunskapslyftskommitténs bedömning råder det oklarheter om finansieringen av särskilt anpassat boende, habilitering och omsorgskostnader inom folkhögskolan. När det gäller finansieringsfrågan av dessa kostnader handlar det ofta om huruvida kommunen förklarar sig villig att bistå den funktionshindrade med bidrag till dessa kostnader. Det kan emellertid inte ses som ett statligt åtagande då detta faller inom ramen för kommunernas åliggande. har beslutat (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240) att kommunerna skall ta ett kostnadsansvar för motsvarande kostnader inom den riksrekryterande gymnasieutbildningen för ungdomar. Folkhögskolans verksamhet håller en hög kvalitet, men det råder ofta okunskap i kommunerna om verksamheten. Den statliga utvärderingen bör belysa verksamheten för deltagare med behov av särskilt anpassat boende, omsorgs- och habiliteringsinsatser. 12 Personer med funktionshinder och det livslånga lärande I ett perspektiv av vuxnas lärande och ett lärande för alla måste utbildningen göras tillgänglig för alla. Det är viktigt att se frågor om personer med funktionshinder och vuxenutbildningen i ett helhetsperspektiv. Regeringen har därför valt att behandla frågor som rör personer med funktionshinder i de olika delar som behandlar förutsättningar för vuxnas lärande. I detta kapitel beskriver regeringen de specifika frågor som rör personer med funktionshinder. Regeringens bedömning: Den nya myndigheten som skall ansvara för vissa specialpedagogiska frågor bör utveckla former för specialpedagogiskt stöd till vuxenutbildningen och utveckla läromedel inriktade mot vuxna funktionshindrades behov. Kommitténs förslag: Kommittén har i sitt slutbetänkande haft utgångspunkten att utbildningen skall göras möjlig för alla. Kommittén har diskuterat de problem och hinder som många personer med funktionshinder möter i utbildningssituationen. Utifrån denna problemställning har kommittén lämnat ett antal förslag till hur stat och utbildningsanordnare kan finna lösningar för att underlätta det livslånga lärandet för alla. Nedan följer en kort sammanfattning av dessa och remissinstansernas synpunkter på förslagen. Kommittén anser att staten bör ta ett övergripande ansvar för att produktionen av anpassad litteratur överensstämmer med efterfrågan på litteratur inom de utbildningsformer som vänder sig till vuxna. Vidare anser kommittén att staten bör ansvara för att läromedelskostnaderna för studerande i behov av anpassade läromedel inte överstiger läromedelskostnaderna för övriga vuxenstuderande. När det gäller hjälpmedel för personer med funktionshinder har kommittén funnit att reglerna som styr hur ansvaret att tillhandahålla dessa inom skolan är oklar och tolkas olika av olika huvudmän. Kommittén ser mot bakgrund av detta positivt på regeringens initiativ att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att se över hjälpmedelsförsörjningen. Kommittén anser att hjälpmedelsförsörjningen bör vara oberoende av eventuella diagnoser och utgå från de studerandes behov av hjälpmedel och att samma förutsättningar för att erhålla nödvändiga hjälpmedel bör föreligga oavsett vilken utbildningsform den studerande väljer att studera inom. Kommitténs bestämda uppfattning är att det är av största vikt att ansvariga huvudmän ser över den fysiska tillgängligheten i och i kring utbildningslokalerna samt vidtar nödvändiga åtgärder för att öka tillgängligheten. Kommittén föreslår att staten bör finansiera de kostnader som uppstår för att genomföra utbildningstolkning inom den offentligt finansierade vuxenutbildningen. Kommitténs utgångspunkt är att kostnaderna finansieras via ett samlat anslag hos en huvudman. De ökade kostnaderna finansieras via en omfördelning av de medel som satsas på vuxenutbildningen. Kommittén menar att anslaget till kommunerna bör minska i motsvarande omfattning som stödet till utbildningstolkning. Förslagen innebär att kommunkollektivet anses fråntas finansieringsansvaret för utbildningstolkning. Kommittén föreslår att regeringen skall ge utredningen om statens stöd i specialpedagogiska frågor (dir. 2000:09) i uppdrag att utreda och lämna förslag på hur stöd i specialpedagogiska frågor till skolhuvudmännen inom den kommunala utbildningen för vuxna skall organiseras inom ramen för organisationen. Remissinstanserna: Kommittén har tagit ett helhetsgrepp om frågan om stöd till studerande med funktionshinder och fått mycket beröm för detta helhetsgrepp. menar att frågor som rör studerande med funktionshinder skall behandlas inom de ordinarie systemen. vill se en samplanering mellan utbildningsanordnarna, övriga intressenter och den enskilde själv för att stödja människors lärande. Flera instanser pekar på de möjligheter folkhögskolorna och studieförbunden har och har haft när det gäller riktade insatser för personer med funktionshinder. Både folkhögskolor och studieförbund arbetar på ett föredömligt sätt för att tillgodose individens behov är en vanligt förekommande åsikt bland remissinstanserna. menar att det är av vikt att staten tar ett övergripande ansvar för läromedelsproduktionen och ser till att den överensstämmer med den efterfrågade. Även Talboks- och vill ha en central hantering av läromedlen för personer med funktionshinder. poängterar vikten av att ta tillvara på folkhögskolans specialpedagogiska kunskaper och erfarenheter. Flera remissinstanser, Ams, Sisus, m.fl. betonar bristerna i den fysiska tillgängligheten till lokaler. saknar förslag om förbättringar i den fysiska miljön. Sisus anser att staten skall finansiera utbildningstolkningen via ett centralt anslag. , och ett antal andra anser att Sisus skall sköta administreringen av utbildningstolkningen. och bl.a. motsätter sig en centralisering av resurserna. ser gärna att en utredning tillsätts för att undersöka hur folkhögskolorna skall få tillgång till specialpedagogiskt stöd och hur deras kunskaper inom området kan tas tillvara. vill gärna att en kartläggning av specialpedagogiken sker och att även andra grupper såsom skolledning, yrkes- och studievägledare inkluderas. är positiv till förslaget att en ny specialpedagogisk myndighet ges möjlighet att sälja sina tjänster till utbildningsanordnare. Det kan medföra att den vuxnes behov av specialpedagogiskt stöd kan få stå tillbaka för kostnaden när det gäller stödets utformning och innehåll. vill att en utredning tillsätts för att undersöka hur ett nationellt ansvar för utveckling och tillämpning av specialpedagogik inom vuxenutbildningen kan utformas. Skälen för regeringens bedömning: Bakgrund I KLKs delbetänkande (SOU 1999:39) framförs följande statistik och slutsatser rörande personer med funktionshinder. KLK genomförde på uppdrag av regeringen en undersökning av situationen för personer med funktionshinder i vuxenutbildningen. Resultaten visar bl.a. på att: * en femtedel av befolkningen har ett funktionshinder, * av dessa anser en tredjedel att funktionshindret innebär en mycket nedsatt arbetsförmåga eller försvårar studier, * personer med funktionshinder har i jämförelse med övriga befolkningen en låg utbildningsnivå, * högre andel icke sysselsatta, och * lägre andel i studier än övriga befolkningen. Resultatet av utredningen visar att behovet av ett lärande är stort för personer med funktionshinder. Eftersom personer med funktionshinder utgör en heterogen grupp krävs det individuella lösningar och en väl utbyggd infrastruktur för att tillgodose behoven. Regelverk och ansvarsfördelning En av grundprinciperna i den offentliga handikappolitiken är ansvars- och finansieringsprincipen. Den innebär att varje sektor i samhället skall utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla medborgare. Behövs anpassning skall detta finansieras inom ramen för den befintliga verksamheten. För offentligt finansierad verksamhet innebär detta att medlen skall finansiera de åtgärder som behövs för att verksamheten skall vara tillgänglig för alla. Denna allmänt formulerade princip har emellertid inte omsatts i tvingande lagstiftning. De lagar och förordningar som reglerar den nuvarande vuxenutbildningen utgår från att anordnarna skall kunna ta emot alla vuxna som tillhör målgruppen för utbildningen oavsett funktionshinder. har ställt sig bakom de standardregler som FN har ställt upp för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. Det finns även ett antal aktörer som är berörda i frågan. I KLKs betänkanden (SOU 1999:39 och 2000:28) finns en genomgång av samtliga aktörer som är berörda. , och utbildningsanordnare är några av de aktörer som en person med funktionshinder måste ha kontakt med. Stödet för studier ser dessutom annorlunda ut för deltagarna. Många av deltagarna med funktionshinder har stöd från flera instanser med olika regler. Ökad kunskap och ett bättre bemötande Det räcker dock inte med att hindren är borttagna i lagar och förordningar. Andra hinder för att personer med funktionshinder skall ges möjlighet att studera bottnar ofta i okunskap bland personalen hos utbildningsanordnaren.