prop · GO03119 · 2001-01-01 00:00:00 — Rättssystemen i länderna i har fortfarande en bra bit att gå innan arvet från den sovjetiska tiden med synen på de rättsliga institutionerna som maktens instrument helt har vänts till dess motsats, där systemet inger förtroende och skapar säkerhet och stabilitet i samhället. Rättssäkerheten är fortfarande otillräcklig och straffskalorna stela med få alternativa påföljdsformer. Medborgarnas tilltro till rättssystemet är fortfarande låg. EU ställer höga krav på kandidatländerna att de skall ha en väl fungerande rättslig infrastruktur och ett effektivt rättsväsende. En hållbar demokratisk utveckling kräver fungerande rättsliga institutioner och tilltro till rättssamhället och därmed fortsatt reform av hela rättssektorn. Det gäller såväl polisväsendet, domstolsväsendet, åklagare och kriminalvård som utbildningsnivån inom rättsväsendet. I syfte att stärka den svenska resursbasen, förbättra den politiska förankringen av samarbetet och få till stånd samordning av arbetet på rättsområdet och mellan de rättsvårdande myndigheterna i bildades efter regeringsbeslut på rättsområdet (KUR). KUR presenterade i ett delbetänkande sina förslag till hur det svenska internationella rättssamarbetet, särskilt med de baltiska kandidatländerna, skulle intensifieras. Förslagen bekräftades i KUR:s slutbetänkande, SOU 1999:32 Utvecklingssamarbete på rättsområdet, året därpå. I enlighet med förslagen i KUR ingicks regeringsavtal med de tre baltiska länderna, som senare följdes upp i överenskomna handlingsplaner och riktlinjer. Samarbetsperspektivet har alltmer gått från ett ursprungligt projekttänkande till en mer långsiktig processyn, som det har blivit tydligt att det bilaterala samarbetet måste rymma både den bilaterala dimensionen av problematiken och dess EU-dimension. Dels skall introduceras i kandidatländerna, dels måste dessa kunna övertyga omvärlden om att de är fungerande rättssamhällen. Beredskapen att fatta de nödvändiga besluten varierar inom samarbetsländerna och är i vissa fall svagare på den politiska nivån än på den tekniska. Dock har samarbetet fått positiva reaktioner i samarbetsländerna. Det har tagit att finna formerna för samarbetet. De fyra myndigheterna , , och har engagerat sig i varierande utsträckning. Det mest aktiva och framgångsrika samarbetet återfinns på den operativa nivån, t.ex. inom direktsamarbetet mellan fängelser eller mellan polismyndigheter i och i de baltiska länderna. har också och engagerat sig i rättssamarbetet. I linje med de svenska prioriteringarna och i takt med att kandidatländerna närmar sig EU-medlemskap och stödet till dessa därmed fasas ut, bör i mån av resurser förutsättningarna för utökat samarbete på rättsområdet med och undersökas. En viss ökning av aktiviteter på rättsområdet i dessa länder sker redan. har uttryckt intresse av att inleda ett rättssamarbete med och genomförde en Sida-finansierad förstudie avseende möjligheter till bilateralt utvecklingssamarbete med . Under rättssamarbetet sorterar även kampen mot organiserad brottslighet. Detta är en av de största utmaningarna för att trygga demokratin i . För att uppnå detta mål bedrivs verksamheter inom en rad olika områden och forum. Exempelvis spelar samarbetet inom ramen för här en betydande roll. Regeringen anser det av stor vikt att fortsatt stärka förmågan hos myndigheterna runt att bekämpa den ökande internationella brottsligheten. Detta arbete är särskilt betydande sett i ljuset av det ökande problem som människohandel, i synnerhet handel med kvinnor och barn, utgör. Att stärka det praktiska samarbetet och kunskapsöverföring mellan berörda myndigheter är väsentligt, exempelvis inom ramen för samarbete mellan polismyndigheter, genom att utveckla nätverk mellan de inblandade myndigheterna men även att genom utvecklingssamarbetet bidra till att stärka den rättskultur och de institutioner som i våra samarbetsländer styr brottsbekämpning. Samarbete på lokal och regional nivå Intresset i för att stödja länderna i , framför allt de baltiska länderna, är mycket omfattande och jämförs ibland med en folkrörelse. Regeringen tillmäter samarbetet på lokal och regional nivå stor betydelse. Detta har visat sig vara ett betydande instrument för utveckling av lokala och regionala förvaltningar för att förankra och utveckla demokratin. som det bidrar till att förstärka grannlandsrelationerna och till att skapa ett värdefullt kontaktnät inom EU, är det ett viktigt bidrag till den demokratiska processen. Samarbetet på lokal och regional nivå omfattar verksamhet som bedrivs av andra aktörer än staten, det vill säga främst kommuner och landsting, regionförbund samt sammanslutningar på subnationell nivå. Härtill kommer även länsstyrelserna, vilka bedriver samarbete på regional nivå. Till följd av de stora politiska förändringarna i och medlemskap i har kommuners, landstings och länsstyrelsers internationella engagemang ökat väsentligt. Relationerna till kommer att övergå i reguljärt grannlandssamarbete. En sådan utveckling kan skönjas för så vitt angår och . Utvecklingen går inte lika fort i och men dock betydligt fortare än i , och . Med avseende på de tre sistnämnda länderna förutses det lokala och regionala samarbetet att i mån av resurser behöva öka. De särskilda insatser som har påbörjats i bör fördjupas med hänsyn till att provinsen kommer att vara omgiven av EU-medlemsstater. Fler än 200 av 289 kommuner har någon form för vänortsrelation med grannarna i öster. Sida ställer till Svenska Kommunförbundets disposition för stöd till det fördjupade vänortssamarbetet med . Drygt hälften av alla projekt är inriktade på samarbete med orter i de baltiska länderna men samarbete bedrivs också främst med , och . Demokrati- och miljöfrågor, samarbete kring skola, och bl.a. social omsorg dominerar. Demokratibegreppet ges här en vid tolkning att omfatta frågor om samhällsstyrning och ansvarstagande på nivå samt kommunikation. Det ges också ibland ett mer tekniskt innehåll som t.ex. IT-frågor och sektorsvisa planerings- och styrsystem när det gäller infrastruktur. Inom miljösektorn handlar projekten huvudsakligen om genomförande av lokala Agenda 21-program, t.ex. lokala miljöutredningar, avfallshantering, samt vatten- och avloppsfrågor. Samarbetet på utbildningsområdet handlar huvudsakligen om skolan och dess arbetssätt men också om pedagogiskt erfarenhetsutbyte. Sociala insatser har främst gällt barn- och äldreomsorg samt insatser för handikappade. Utöver det fördjupade vänortssamarbetet har också bl.a. gjort insatser för upprättande av ett gemensamt kommunförbund i och för att ändra kommunallagstiftningen i . Landstingen är främst verksamma inom hälso- och sjukvårdssidan i samverkan på riksnivå med Hälso- och sjukvårdens (), m.fl. De hittillsvarande insatserna har främst skett inom sjukvårdsområdet, vård av utvecklingsstörda, tandvård och sjuksköterskeutbildning. Vissa insatser har även gjorts för jordbruks- och skogsutbildning. Länsstyrelsesamarbetet omfattar framför allt kunskapsöverförings- och rådgivningsinsatser i de tre baltiska länderna inom områdena näringsliv, miljö, lantbruk, förvaltning, byggnadsvård, turism och civilförsvar. Några länsstyrelser har också utvecklat samarbete med olika regioner i . Andra viktiga aktörer på lokal och regional nivå i östsamarbetet är de storregionala organisationerna, i vilka kommuner, landsting, regionförbund, regionala kommunförbund, länsstyrelser och handelskammare ingår som medlemmar. Det gäller , , Östersjöpaletten, /East , Sydsam och North . Storregionernas engagemang i östsamarbetet omfattar näringslivsfrågor, högre utbildning, forskning, trafik- och miljöfrågor och inte minst utnyttjande av strukturfonder, Interreg- och andra EU-program. i arbetar med regionalt och lokalt samarbete med norra , och och har byggt upp ett speciellt kontaktnät som även stärker den sydsvenska identiteten. I enlighet med den generella ambitionen till utfasning, bör utvecklingssamarbetet med , och trappas ner i takt med att EU-medlemskapet närmar sig. Åtgärder som uppmuntrar en övergång till reguljärt grannlandssamarbete kan vara ökad kostnadsdelning mellan parterna, ökad samfinansiering och utnyttjande av EU-instrument, kompetensutveckling i och i kandidatländerna i hantering av EU-projekt, ökad koordinering med andra givarländer samt ökad egenfinansiering. Demokrati består bl.a. av aktivt medborgerligt deltagande, och ingen verklig demokratisering kan sägas ha skett utan kvinnors medverkan. Resultaten av jämställdhetsarbetet under den senaste samarbetsperioden har dock varit blandade. Motståndet mot att över huvud taget diskutera jämställdhetsfrågor var inledningsvis mycket stort hos många samarbetsparter, både kvinnor och män, i samarbetsländerna. Jämställdhet upplevdes av många som förknippad med den gångna regimens system av formella kvoteringar och därmed komprometterad. Eftersom beslut förutsätter en efterfrågan i samarbetsländerna för att insatser skall göras och denna efterfrågan var mycket svag, stötte svenska initiativ på betydande svårigheter. innebar övergången till demokrati och marknadsekonomi ökade skillnader mellan kvinnor och män inom de flesta samhällsområden, inte minst på arbetsmarknaden, där kvinnor fortfarande utgör majoriteten av de arbetslösa och därmed också majoriteten av de fattiga. Kvinnors obetalda hemarbete ökade i takt med den sociala nedrustning som i viss mån följde i den ekonomiska omvandlingens spår. Vidare föll den kvinnliga representationen mycket kraftigt i de visserligen maktlösa politiska församlingarna direkt efter . Samhällsomvandlingen har även inneburit slitningar i den privata sfären vilket bl.a. tagit sig uttryck i ökad alkoholkonsumtion bland män med försämrat hälsotillstånd och fallande livslängd som följd. Parallellt har medvetenheten om våldet mot kvinnor ökat. Det finns dock en rad positiva tecken som tyder på en förändrad inställning och ett mer aktivt främjande av jämställdheten. Motståndet mot att arbeta för jämställdhet har i viss utsträckning brutits, åtminstone såtillvida att insikten i länderna generellt är större om att frågan måste upp på dagordningen. Kraven från EU på kandidatländerna om att uppmärksamma jämställdhet har haft tydlig verkan på deras ansträngningar på området. EG:s direktiv på jämställdhetsområdet begränsas till arbetsmarknadsområdet. finns principen om icke-diskriminering på grund av kön i alla ansökarländers respektive författning. Direktiv om lika tillgång till arbete, utbildning och lön håller på att införas. Däremot saknas i de flesta kandidatländer direktiv om föräldraledighet, och tillämpningen av existerande lagar brister i många fall. har vidare, som första land, antagit en jämställdhetslag och inrättat en jämställdhetsombudsmannafunktion. Jämställdhetsenheter och -rådgivare finns inom olika ministerier i , och . Stödet till särskilda insatser på jämställdhetsområdet i kandidatländerna kan på grund av framstegen som gjorts förutses kunna trappas ned inför EU-medlemskapet. I och är bilden däremot mindre entydig på ministerienivå. Förre borgmästaren i utnämnde en jämställdhetsrådgivare, och det är tydligt att jämställdhetsfrågan har aktualiserats på vissa håll. Majoriteten av de svenska insatserna på området under den senaste samarbetsperioden var ämnade att på olika områden stärka kvinnors ställning. En tendens finns till att i ökad utsträckning inrikta stödet på att stärka samverkan mellan kvinnor och män. De sociala problem som har drabbat män och indirekt kvinnor, har ökat förutsättningarna för att inleda diskussion om mansrollen och att även män har något att vinna på ökad jämställdhet. Ett flertal projekt med detta fokus har också initierats, bl.a. i där en seminarieserie genomförs om män och jämställdhet med deltagare i ledande positioner i samhället som har möjlighet att påverka och förändra mansbilden. Seminarier på temat mannens roll och mäns våld mot kvinnor genomförs också i . Fokus på samverkan mellan kvinnor och män är ett viktigt medel för att engagera även männen i samarbetsländerna i jämställdhetsarbetet. Utveckling av könsuppdelad statistik har ett stort strategiskt värde. Insatser har genomförts i och . I finns nu häften med grundläggande könsuppdelad statistik för samtliga län i nordvästra samt för hela . Motsvarande arbete pågår i . I och har seminarier hållits för att förbereda statistikinsatser. I och har svenskt stöd erbjudits men insatser ännu inte kommit igång, bl.a. till följd av brist på intresse från de lokala statistikmyndigheterna. Ett flertal insatser har genomförts som syftar till att stärka kvinnors deltagande och representation i politiska församlingar, bl.a. i , och . Aktiviteterna har handlat om seminarier, handlingsplaner och nätverksbyggande, där syftet har varit dels att förmedla en insikt om att både kvinnor och män har viktiga erfarenheter att bidra med, dels att stärka kvinnors kompetens och självförtroende. Utbildningssatsningar har också gjorts på kopplingen mellan journalistik, jämställdhet och demokrati. Utmaningen inför nästa samarbetsperiod är att öka intresset hos motparterna, att uppmuntra tillämpningen av existerande lagar på jämställdhetsområdet samt att få större genomslagskraft i de insatser som görs. Exempelvis bör regionala insatser uppmuntras, där kompetens från samarbetsländer som är långt framme på jämställdhetsområdet, såsom , förs över till samarbetsländer där jämställdheten är mer eftersatt. På så vis kan motståndet mot att diskutera frågorna brytas med hjälp av argument från länder där samma motstånd redan har minskat. Vidare bör vertikala kontakter i frågan stimuleras. Många politiker i samarbetsländerna talar positivt om jämställdhet, men för att få genomslagskraft behöver denna vilja föras vidare ner till myndigheter och beslutsfattare på lägre nivåer. Här kan enskilda organisationer spela en viktig roll. Slutligen bör vikten av att ta med ett jämställdhetsperspektiv samt av att föregå med gott exempel förmedlas på ett effektivt sätt till de genomförande svenska parterna. En betydande del av invånarantalet i både och utgörs av rysktalande, varav majoriteten är icke-medborgare. Integrationen av dessa är avgörande för ländernas ekonomiska, politiska och sociala utveckling inför ett framtida EU-medlemskap. I beräknas av befolkningen ha ryska som modersmål och av befolkningen saknar medborgarskap. I är andelen icke-medborgare och av befolkningen i sin helhet har ryska som modersmål. Det största hindret för medborgarskap är bristande kunskaper i estniska respektive lettiska samt kunskaper om författningen, vilket krävs för medborgarskap. Detta krav tillsammans med många ryskspråkigas bristande intresse och motivation för att genomgå naturaliseringsprocessen har medfört att denna stannat upp . Häri ligger fortfarande en stor utmaning, inte minst inför ett inträde i EU. Framsteg på området har emellertid gjorts. Bland annat har båda länderna antagit nationella integrationsprogram. är dock frågan föremål för politisk debatt. har administrerat ett större antal riktade insatser för integrering av de rysktalande i och . Insatserna har främst gått till enskilda organisationer och kulturstöd med inriktning på integration samt till media. har även via UNDP:s språkprogram stött integrationsfrämjande åtgärder för de rysktalande icke-medborgarna i både och . Dessa har främst omfattat stöd till språkutbildning i lettiska och estniska. De båda språkprogrammen har haft en betydande effekt, dels på grund av att de nationella regeringarna inte tidigare avsatte egna resurser för att möta behoven, dels genom att sammanförandet av flera givares resurser under UNDP har gett en större kritisk massa som dessutom skapat synergieffekter samt att de bidragit till att regeringarna gått vidare med att utarbeta en statlig integrationspolitik och statliga integrationsprogram. Regeringen bedömer att fortsatta satsningar på integrationsområdet i och är nödvändiga. I takt med att insatserna breddas till att omfatta samhällsintegration i mer vid bemärkelse, bör också Sida involveras mer än vad som har varit fallet. bör stödet inriktas så att det uppmuntrar de nationella regeringarna att ta över en allt större del av både det administrativa och det finansiella ansvaret själva. Därefter bör stödet fasas ut. Stöd till det civila samhället Enskilda organisationer och folkrörelser spelar stor roll i utvecklingen av demokratiska samhällen i allmänhet och det civila samhället i synnerhet. Här spelar den svenska resursbasen med en mycket väl utbyggd folkrörelsetradition en mycket viktig roll som samarbetspart och som förebild. Genom att skapa kanaler för folkligt engagemang och delaktighet skapas förutsättningar för en långsiktigt hållbar demokratisk utveckling, både på organisations- och individnivå. Samarbetsorganisationerna stärks i sin roll som samhällsaktörer och medlemmarna själva tillägnar sig nya synsätt och ställer krav på att de egna organisationerna skall fungera demokratiskt. Gränsöverskridande kontakter och nätverk på gräsrotsnivå är synnerligen viktiga för att sprida kunskap om och förtrogenhet med en demokratisk kultur och skapar goda förutsättningar för en övergång till reguljärt grannlandssamarbete. Denna utveckling är särskilt tydlig i de baltiska länderna och , vilket innebär att stödet till dessa länder kan fasas ut vid EU-medlemskap. Behoven av mer långsiktigt stöd inom detta område finns dock kvar i . Enskilda organisationers och folkrörelsers roll som aktörer i det svenska utvecklingssamarbetet med behandlas närmare i avsnitt 8. Kulturutbytet är av stor betydelse för det civila samhället och i förlängningen för demokratiutvecklingen i stort. Övergången till marknadsekonomi i ledde till genomgripande sociala och kulturella förändringar. Det kulturella samarbetet med vårt prioriterade närområde bör främst koncentreras på att uppmuntra människor att utnyttja sin yttrandefrihet genom kulturella uttrycksformer. Målet är att främja kulturell mångfald och skapande och därigenom stärka kulturens och demokratins ställning i samarbetsländerna. En vidgad förståelse för kulturens betydelse tydliggör vilken roll företrädare för ett fritt kulturliv kan spela i samhällsdebatten och det demokratiska samhällets framväxt. Ett ömsesidigt erfarenhetsutbyte berikar också det svenska kulturlivet och fördjupar förståelsen för demokratins komplexitet. Samarbetet på kulturområdet i samordnas huvudsakligen av . Stöd ges till verksamheter som konst- och utställningsprojekt samt dans- och teaterutbyten, främst i och . Större projekt har genomförts med goda resultat. De har bl.a. inneburit att seminarier, utbytesverksamhet och andra riktade evenemang arrangerats i samband med kulturhändelser i och övriga samt och . Samarbetet med , och väntas öka . stöder framväxten och fortlevnaden av fria och oberoende medier, framför allt genom utbildning av journalister från länderna i vårt prioriterade närområde. Utbildningarna består främst av fortbildningar i ämnen av relevans för den fortsatta demokratiska utvecklingen, såsom kritisk politisk granskning, och ges huvudsakligen i . Satsningar sker också i och i viss utsträckning i . Expertutbytet i Svenska institutets regi har stor betydelse för demokratiutvecklingen i samarbetsländerna, särskilt i . Stöd ges till svenska organisationer för tillskapandet av nätverk och kunskapsutbyte inom områden som jämställdhet, barnrättsliga frågor, lokal demokrati och miljö. Av stor vikt för utvecklingen av ett starkt civilt samhälle är förekomsten av oberoende fackliga organisationer i samarbetsländerna. LO/är en av de största mottagarna av det stöd som Sida ger till enskilda organisationer, s.k. ramorganisationer. slussar sedan vidare medlen till sina medlemsorganisationer som utför projekten. har bidrag även getts via Sida till politiska partier eller partianknutna organisationer i som i sin tur ger stöd till sina systerorganisationer i . Insatserna syftar till långsiktig demokratisk uppbyggnad av ett pluralistiskt partisystem med dithörande intresseorganisationer. Tonvikten ligger på kunskaps- och institutionsutveckling och aktiviteterna har i huvudsak bestått av policyutveckling, organisations- och kampanjarbete. Politiska partier är de viktigaste mottagarna av stödet, men en tendens kan märkas att andelen samt oberoende organisationer har ökat . Värdet av stödet har förutom de rent demokratifrämjande aspekterna varit uppbyggnaden av kontaktnät mellan organisationerna. Det är av stor vikt att detta samarbete koordineras med övrigt demokratifrämjande stöd som finansieras över anslaget. Vidare bör särskilda satsningar göras i länder där partisystemet är förhållandevis outvecklat. 4.3 Ekonomisk omvandling Regeringens bedömning: Stödet för ekonomisk omvandling bör syfta till att stärka den ekonomiska reformprocessen och skapa väl fungerande marknadsekonomier. Insatserna i kandidatländerna förväntas minska mot bakgrund av framstegen i den ekonomiska utvecklingen, medan fokus förskjuts mot och . Utredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Till skillnad från regeringen anser utredningen emellertid att insatser på det sociala området och rättssamarbetet skall grupperas tillsammans med samarbete på det ekonomiska området. Remissinstanserna: Flera remissinstanser lyfter fram vikten av EU:s institutionsuppbyggande insatser genom partnersamverkan på förvaltningsområdet och understryker behovet av tilläggsfinansiering. Endast ett fåtal synpunkter har lämnats på huvudområdets inriktning. Skälen för regeringens bedömning: omvandlingsprocess i länderna i kan stora framsteg i den ekonomiska utvecklingen noteras. En återhämtning efter den ryska krisen tog sin början och regionen som helhet har uppvisat en positiv tillväxt. Valutorna är stabila och inflationen låg. Bakom den positiva bilden kan emellertid stora regionala skillnader noteras, både vad gäller den ekonomiska utvecklingen och i vilken mån reformprocessen framskridit. I , , och har reformprocessen i allt väsentligt drivits målmedvetet och stabilt. De baltiska länderna och har nått långt i sin ekonomiska omvandling och räknas nu som marknadsekonomier. Den ekonomiska politik som förs är i allt högre grad inriktad mot konvergens med EU. Handeln har riktats om och EU utgör nu den viktigaste export och importmarknaden. Länderna kan i stor utsträckning möta behovet av kapital på den öppna marknaden. Kostnaderna för EU-anpassningen och Nato-medlemskap är höga. En utmaning blir att hålla de offentliga utgifterna under kontroll som de politiska ambitionerna i form av EU-anpassning och Nato-medlemskap måste finansieras. Stödet från EU, både genom förmedlemskapsstöd och nya kreditmöjligheter hos Europeiska investeringsbanken, är omfattande. Mot detta skall ställas fortsatt stora finansieringsbehov t.ex. för miljöanpassning. Marknadsekonomins institutioner behöver fortsatt stärkas och reformerna konsolideras. En modernisering och effektivisering av den offentliga sektorn kommer att vara nödvändig för att säkra hållbarheten i de offentliga finanserna. Den administrativa kapaciteten behöver fortsatt utvecklas i kandidatländerna, både centralt och på lokal och regional nivå. Förvaltningen är ett av nyckelområdena för EU-anpassningen. Den lokala och regionala förvaltningen kommer att ha en viktig roll i att hantera de strukturfondsmedel som kommer att bli tillgängliga vid EU-medlemskapet. Den sociala situationen i länderna är tätt sammankopplad med en hållbar ekonomisk tillväxt. En positiv social utveckling skapar legitimitet för den ekonomiska omvandlingen och EU-anpassningen. Vidare är det viktigt att ta till vara både mäns och kvinnors kompetens för att maximalt utnyttja landets resurser. I OSS har den ekonomiska reformprocessen varit mer utdragen men en mer positiv utveckling kan nu skönjas. En tydligt positiv tillväxt noterades i . Även har på länge uppvisat en positiv ekonomisk utveckling och reformprocessens tempo har höjts.