prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — Det tredje kapitlet omfattar kulturellt, socialt och mänskligt utbyte samt en dialog mellan kulturer. Barcelonaprocessen är inte avsedd att ersätta andra åtgärder för fred, stabilitet och utveckling i området. Den är t.ex. inte en del av fredsprocessen i utan en parallell process som förhoppningsvis kan bidra till att göra fredsprocessen framgångsrik. Därtill är tanken att Barcelonaprocessen genom att skapa förtroende och samarbete även skall lösa och förhindra konflikter på andra områden inom regionen. hölls två utrikesministermöten inom Barcelona- processen. Det första mötet, som var inofficiellt, hölls i den 25 . Resultatet från detta möte blev tämligen magert. Mötets syfte var främst att utgöra en tankesmedja och idéspruta för arbetet med freds- och stabilitetsstadgan för . Det portugisiska ordförandeskapet avstod dock från att göra varje form av skriftliga slutsatser eller rekommendationer från mötet. Anledningen uppges ha varit svårigheten att nå enighet bland samtliga Medelhavspartner om sådana texter. Från EU deltog endast fyra utrikesministrar (, , och ), medan ett tiotal ministrar från hade infunnit sig. Även om Barcelonaprocessen är en parallell verksamhet till fredsprocessen i , dominerades mötet av fredsprocessen, i synnerhet som mötet hölls dagen efter tillbakadragande från södra . Barcelonaprocessens fjärde officiella utrikesministermöte (IV) hölls i . Ett huvudtema för mötet var en förnyelse av Barcelonaprocessen. På grund av att läget i kraftigt hade försämrats , kunde mötet inte komma fram till några viktigare konkreta beslut. Det franska ordförandeskapets mötesslutsatser innehöll till stor del upprepningar av text från Barcelona- deklarationen och inte mycket ny substans. Många bedömare ansåg att det viktigaste var att mötet över huvud taget hade kunnat hållas, eftersom det hade förekommit uppgifter om att de åtta arabiska Medelhavs- partnerna skulle bojkotta mötet. De flesta arabländerna beslöt emellertid att delta, även om och helt uteblev. Om det franska Skr. 2001/02:30 ordförandeskapet hade varit tvunget att inställa mötet på grund av en allmän arabisk bojkott, hade detta kunnat vara förödande för Barcelonaprocessens framtid. Det franska ordförandeskapet hade haft stora förhoppningar om att en freds- och stabilitetsstadga för skulle kunna antas i . Arbetet med stadgan fick dock avbrytas strax före utrikesministermötet på arabisk begäran och med hänvisning till det försämrade läget i . I ordförandeslutsatserna från noterades att arbetet med stadgan skulle återupptas när det fanns förutsättningar härför. Ministrarna enades om att det femte officiella utrikesministermötet (V) skulle hållas under det spanska EU-ordförandeskapet samt att ett möte med utrikesministrarna även skulle hållas under det belgiska ordförandeskapet. Vad gäller arbetet inom Barcelonadeklarationens samarbete angående politiska och säkerhetspolitiska frågor höll det franska ordförandeskapet under sina en lång rad möten i för att förhandla fram en text till en freds- och stabilitetsstadga för . På franskt håll hade man förhoppningen att kunna anordna ett toppmöte i anslutning till utrikesministermötet i för att kröna arbetet med stadgan. Som nämnts ovan fick dock stadgearbetet avbrytas till dess situationen i hade förbättrats. hölls i särskilda ad hoc-möten om migrationsfrågor respektive samarbete för att bekämpa terrorism. Inom ramen för det ekonomiska och finansiella partnerskapet hölls den tredje industriministerkonferensen på , där man diskuterade det industriella samarbetet och hur man bl.a. skall kunna främja direktinvesteringar i området, innovationer och teknikspridning och en utvidgad inre marknad samt stödja små och medelstora företag. Därutöver har en lång rad olika möten hållits, bl.a. en investerings- konferens i i februarimars och ett industritoppmöte i . Ett möte med Barcelonaprocessens Energiforum hölls i . På miljöområdet hölls det årliga expertmötet om Barcelona- processens handlingsplan (SMAP) i . Barcelonaprocessens Vattenforum möttes också i . hölls ett expertmöte i om ekonomisk omställning och den ekonomisk- sociala situationen i de sydliga partnerländerna. Ett möte med de nationella sociala och ekonomiska råden och liknande institutioner hölls i . Det sjunde mötet med för teknologisk utveckling och innovation hölls i (det åttonde mötet kommer att hållas i under det svenska ordförandeskapet). Inom ramen för det kulturella, sociala och mänskliga samarbetet hölls bl.a. i ett seminarium om rättssystemen inom Barcelonaprocessens länder och ett möte om audiovisuellt samarbete i . Dessutom hölls möten med för icke- statliga organisationer och det övriga civila samhällets representanter i anslutning till de två utrikesministermötena i respektive i . Frihandel och ekonomiskt stöd är två viktiga komponenter har avtal slutits med , , och PLO. ratificerade de tre förstnämnda och avtalet med 1999. Avtalet med PLO trädde i kraft . Avtalet med trädde i kraft och avtalet med . Med hade avtalet färdigförhandlats , men vid utgången av hade avtalet ännu inte undertecknats av . I anslutning till Marseille-mötet tillkännagav EU storleken på MEDA-biståndet, dvs. utvecklingssamarbetet med länderna i , , vilket uppgår till . Av detta belopp kommer , genom sin medlemsavgift till EU, att bidra med ca . MEDA- biståndet för perioden 20002006 är högre än biståndet , vilket uppgick till . Biståndet skall gå till ekonomisk omvandling, till stärkande av den socioekonomiska jämvikten och stöd för utveckling av det civila samhället samt till regionalt samarbete. Biståndet utgår efter nationella och regionala strategier vilka baseras på partnerländernas prioriteringar och i enlighet med målen och syftena i Barcelona-deklarationen och MEDA-förordningen. En kommitté där medlemsstaterna är representerade fattar beslut om strategidokument, vägledande nationella och regionala program samt finansieringsplaner för projekt. Förutom MEDA-biståndet har Europeiska investeringsbanken för perioden 20002007 anslagit för biståndslån. Ytterligare har avsatts som reserv. Totalt beräknas biståndet från EU uppgå till . Vid mötet i i antog EU:s gemensamma strategi för . Bakgrunden var att i beslöt att upprätta strategier beträffande , , västra samt . I arbetet med Medelhavsstrategin drev särskilt frågor beträffande demokrati, jämställdhet, mänskliga rättigheter, frihandel inklusive jordbruk, miljö och vatten, samt dialogen mellan kulturer och civilisationer. På de flesta områden fick gehör för sina förslag. Strategin gör det möjligt för EU att förbättra sitt bidrag till och sitt deltagande i Medelhavssamarbetet. Bland annat blir strategin ett instrument för EU att bättre tillämpa och genomföra Barcelona- deklarationen. EU markerade på olika sätt närvaro i regionen, och fortsatte att stödja fredsprocessen politiskt och ekonomiskt. Fredsprocessen karaktäriserades både av framgångar och bakslag. framgångarna hörde att parterna i förhandlingarna kom närmare varandra Skr. 2001/02:30 än tidigare och inledde samtal om ämnen som inte funnits på dagordningen, som möjligheten till delad suveränitet över . Så långt som till en slutuppgörelse kom man dock inte. Till bakslagen hörde utbrottet av den så kallade . Våldsamheterna har fortsatt i och på de ockuperade områdena med hundratals dödade och tusentals skadade som följd. Våldet har nästan skördat offer och få tecken på förbättringar kunnat noteras. Misstron mellan parterna i konflikten har varit stor och ökande. EU har trots svårigheterna verkat för att fredsprocessen får en fortsättning och för att konfliktens parter inte bryter mot folkrätten inklusive det internationella regelverket om de mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten. I fall där så skett har EU reagerat. i ett sådant sammanhang blev EU inbjudet till toppmötet i i , som var inkallat för att få våldet på de palestinska områdena att upphöra. I toppmötet deltog och palestinierna samt , , och FN. EU representerades på mötet av sin höge representant och han deltog också i utarbetandet av den s.k. Mitchellrapporten som () blev ett av resultaten av mötet. Unionen intog en konsekvent och fast hållning i frågor som rör den israeliska bosättningspolitiken, status samt fördömanden av terrorism. Inga förhandlingar mellan och respektive och ägde rum . drog dock tillbaka sina trupper från den s.k. säkerhetszonen, och en viss normalisering av läget i södra har därefter inträtt. antog i en deklaration om fredsprocessen i . New York-deklarationen bygger på samma tema som den s.k. Berlin-deklarationen från och gäller palestiniernas rätt till en suverän, demokratisk, livskraftig och fredlig palestinsk stat. I New York-deklarationen slås fast att denna rätt kan utövas som det palestinska folket självt väljer. EU:s särskilde representant för fredsprocessen i , , verkade bl.a. för en dialog mellan EU och länderna i regionen för att främja fredsprocessen. EG:s bistånd till /uppgår till av det totala internationella biståndet från omvärlden. Arbetet har fortgått vad gäller EG:s program för att bistå den palestinska myndigheten i dess strävan att motverka terroristhandlingar. Förutom tekniskt inriktade insatser syftar programmet till att främja den palestinska polisens kunskaper och respekt för mänskliga rättigheter. En svensk polisexpert står till EU:s förfogande med uppgift att utbilda och bistå den palestinska polisen i olika frågor. Det nionde utrikesministermötet inom ramen för samarbetet mellan och samarbetsråd (, GCC) hölls i . De pågående förhandlingarna om ett frihandelsavtal mellan EG och GCC stod i förgrunden för mötet. 2001/02:30 medlemsstater uppmärksammade vikten av att GCC-länderna skapar en intern tullunion för att ett frihandelsavtal mellan EG och GCC skall kunna realiseras. GCC-länderna återupprepade också sin målsättning att genomföra en gemensam tullunion till 2005. Den politiska dialog som återupprättades mellan och 1998 har fortsatt . Dialogen täcker frågor av gemensamt intresse för EU och , såsom ekonomiskt och kulturellt samarbete samt mänskliga rättigheter. har EU uttryckt sin oro för den bristande respekten för mänskliga rättigheter och inskränkningar i yttrandefriheten i genom kritiska uttalanden och genom att lägga fram och driva igenom en resolution om situationen för mänskliga rättigheter i i FN:s kommission för mänskliga rättigheter. Årets politiska dialogmöte hölls i . Som ett led inom den politiska dialogen hölls också ett första möte inom ramen för arbetsgruppen för handel och investeringar i . Under mötet med det allmänna rådet uttryckte rådet sitt intresse för att stärka relationerna med och uppmanade därför kommissionen att utarbeta ett förslag till förhandlingsmandat för ett handels- och samarbetsavtal mellan och . Rådet underströk att beslut om att inleda förhandlingar om ett sådant avtal kommer att fattas först efter att en utvärdering av alla aspekter av relationerna EU/genomförts. Ett toppmöte mellan och hölls i under det portugisiska EU-ordförandeskapet. Bland annat deltog statsminister . Mötet behandlade såväl politiska, sociala, ekonomiska som kulturella frågor. Det resulterade dels i en gemensam deklaration, dels i ett handlingsprogram. enades EU och om att särskilt koncentrera sig på följande områden: Mänskliga rättigheter och demokrati, skuldfrågan, hiv/aids och andra smittsamma sjukdomar, konfliktförebyggande, miljö, livsmedelssäkerhet, regional integration samt återbördande av kulturföremål. EU:s politiska dialog med OAU (Afrikanska enhetsorganisationen) sker nu i den bredare toppmötesuppföljningen, som även inkluderar (ej medlem i OAU). Dialogen mellan EU och Southern African Development Cooperation, (SADC) har fortsatt och utvecklats. hölls den fjärde ministerkonferensen inom ramen för det så kallade Berlin-initiativet. Vid konferensen medverkade bl.a. utrikesminister . Fokus vid konferensen, liksom när det gäller dialogen generellt, ligger framförallt på den politiska dialogen. Den avser kriserna i , och . Övriga frågor som ges stor uppmärksamhet är bl.a. konfliktförebyggande, hiv/aids, lätta vapen, fattigdomsbekämpning, demokrati och mänskliga rättigheter samt Skr. 2001/02:30 olika aspekter. På svenskt initiativ är barns rättigheter fortsatt ett prioriterat område, och ett EU-SADC - seminarium om barns rättigheter ägde rum . EU har ökat fokus på det regionala samarbetet med Economic Community of West African States (ECOWAS) genom bl.a. ett ministermöte i där kabinettssekreterare deltog som svensk EU-trojkadelegat. Viktiga frågor för det framväxande samarbetet är regional fred och säkerhet, konfliktföre- byggande och ekonomisk integration och utveckling. I enlighet med EU:s gemensamma ståndpunkt om mänskliga rättigheter, demokratiska principer, rättsstatsprincipen och ett sunt styrelseskick i har EU arbetat fram två översyns- rapporter som redogör för de viktigaste insatserna inom dessa områden. Ett antal demokratiska val har genomförts med finansiellt stöd från EU. EU har i vissa fall också bidragit med valobservatörer. EU:s gemensamma ståndpunkt om förebyggande och lösning av konflikter i var föremål för en årlig översyn. Översynen resulterade i ett antal rekommendationer, bl.a. att intensifiera EU:s ansträngningar att bidra till de åtgärder för fredsskapande samt förebyggande, hantering och lösning av konflikter som identifierats i handlingsplanen från toppmötet i . En annan viktig del är stärkandet av dialogen med de subregionala organisationerna. undertecknades det nya partnerskapsavtalet mellan EU och AVS-länderna vid en ceremoni som hölls i , . Avtalet har tre dimensioner: förutom utvecklingssamarbete och ekonomiskt och handelspolitiskt samarbete även en fördjupad politisk dimension. Genom en politisk dialog skall parterna bidra till fred, säkerhet och stabilitet och främja en stabil och demokratisk utveckling. uppdrogs till EU:s beskickningar i att komma in med rapport om situationen när det gäller dödsstraffet i respektive land. Därefter beslutades att uppvaktningar om dödsstraffets avskaffande skulle genomföras i en rad . EU har deltagit i OAU:s och FN:s medlingsansträngningar i konflikten mellan och genom en särskild representant. I anslutning till eldupphöröverenskommelsen antogs en gemensam ståndpunkt om EU:s stöd till genomförandet av överenskommelsen. har bidragit med 13 officerare till FN:s observatörsstyrka, till en OAU-mission och till FN för demarkering av gränsen. Den gemensamma ståndpunkten om ett vapenembargo mot och förlängdes för ytterligare en sexmånadersperiod. EU gjorde flera uttalanden med anledning av inbördeskriget i . En trojka-delegation besökte . I anslutning till besöket gjordes ett uttalande av vilket framgår att EU och beslutat att den kritiska dialogen skall fortsätta under . Vidare överenskoms att dialogen hädanefter huvudsakligen skall inriktas Skr. 2001/02:30 på frågor rörande fredsprocessen i söder, de mänskliga rättigheterna och EU gjorde två uttalanden med anledning av fredsprocessen i . Bl.a. har EU uttalat stöd för Djibouti-processen och uppmanat alla parter att inleda en konstruktiv dialog för att återupprätta nationell enhet i fred och med iakttagande av den stabilitet som har uppnåtts. Genom det avtal om handel, samarbete och utveckling som slöts mellan och och trädde i kraft fr.o.m. inrättas ett särskilt samarbetsråd. Ett första möte med rådet genomfördes mellan parterna i . EU har vid ett flertal tillfällen, genom såväl démarcher som deklarationer, markerat sitt missnöje när det gäller den politiska utvecklingen i . Konflikten i diskuteras kontinuerligt i EU-kretsen, och EU:s gemensamma ståndpunkt om antogs . EU har följt utvecklingen i mycket noga, särskilt för- beredelserna för valet som skall äga rum senast . Den politiska dialogen med har intensifierats och särskilt berört vikten av gott samhällsstyre, respekten för konstitutionen och en öppen valprocess samt den ekonomiska utvecklingen i . Sedan konflikten i (DRK) bröt ut har EU, bl.a. genom sin särskilde representant, aktivt verkat för en fredlig lösning. EU har stött regionala initiativ som tagits för att lösa krisen. Efter eldupphöravtalet för DRK i har EU i ett flertal uttalanden och uppvaktningar uppmanat parterna att leva upp till sina åtaganden och uttryckt sitt fulla stöd för avtalets genomförande. EU stöder den process som inletts av för återhämtning efter folkmordet och främjande av nationell försoning, återuppbyggnad och utveckling, skydd och främjande av mänskliga rättigheter och demokrati. I har EU fortsatt stödja, finansiellt och politiskt, den s.k. Arusha-processen, där bilateralt är en av de största givarna. Processen mynnade ut i ett avtal om fred och återgång till civilt styre. EU har upprepade gånger uttryckt oro över det ökande våldet i och över tvångsförflyttningarna av civila. I samband med en givarkonferens för , i , uttryckte EU ånyo sin beredskap att stödja genomförandet av fredsavtalet och återupp- byggandet av landet. I tillfångatogs 500 FN-soldater av Detta fördömdes av EU. bekämpa en av de främsta konfliktorsakerna antog allmänna rådet , i linje med FN:s resolution /00, en gemensam ståndpunkt mot import av ocertifierade rådiamanter från . spänningarna mellan , och ( området) med bl.a. väpnade attacker mot flyktingläger i gränsområdet mellan länderna, framför allt i . Detta ledde till ett ökat EU- engagemang för den politiska och humanitära situationen i regionen. Konsultationer mellan och inleddes 2000 i enlighet med artikel 366 i med anledning av EU har utvecklat och stärkt sina relationer till det demokratiska En långsiktig EG-strategi för det återupptagna biståndet har utvecklats liksom en gemensam ståndpunkt om . När det gäller dialogen mellan regering och opposition i har EU fortsatt att uppmana parterna att verka för genomförande av parlamentsval och återgång till demokrati. Det transatlantiska samarbetet bygger på den starka intressegemenskapen mellan EU:s medlemsstater och . Därtill utgör det transatlantiska handels- och investeringsflödet det största i världen. det om värden uppgående till en miljard USD som korsar Dåvarande Europeiska gemenskapernas förbindelser med formaliserades genom antagandet av den transatlantiska Därmed inleddes en regelbunden politisk dialog mellan EG och på olika nivåer, inklusive regelbundna toppmöten. Samarbetet fokuserades till områdena ekonomi, utbildning, vetenskap Den nya transatlantiska agendan (NTA), som sjösattes vid toppmötet i 1995, förde samarbetet vidare. Huvudsyftet med NTA var för det första att strukturera relationerna till att gälla fyra huvudområden som skulle täcka EU:s tre pelare. De fyra huvudområdena var: att främja fred, stabilitet, demokrati och utveckling; att möta globala utmaningar; att främja global och bilateral handel; samt att skapa ökat förtroende mellan folken på bägge sidor av . För det andra förändrades inriktningen på EUUSA-relationerna från att huvudsakligen gälla konsultationer till att i ökad utsträckning gälla samarbete och gemensamt agerande. skapade ett institutionellt ramverk för gemensamt agerande med Skr. 2001/02:30 toppmöten , men också konsultations- och samarbetsorgan på olika nivåer. I samband med att den nya transatlantiska agendan antogs upprättades också en gemensam handlingsplan som förbinder EU och till ett stort antal åtgärder inom de övergripande samarbetsområdena. förlängning av ansatserna i NTA överenskoms vid toppmötet i 1998 att intensifiera samarbetet på handelsområdet, vilket resulterade i det transatlantiska ekonomiska partnerskapet (TEP). bilateral och multilateral handel. Bilateralt tar TEP upp olika typer av handelshinder och strävar efter att upprätta avtal om ömsesidigt erkännande på varu- respektive tjänsteområdet. när det gäller offentlig upphandling och immaterialrätt. multilaterala området fokuserar man på ytterligare handelsliberaliseringar inom WTO i syfte att stärka världshandelssystemet. I arbetet skall även näringslivs-, miljö- och konsumentintressen integreras. Inom ramen för det transatlantiska samarbetet har även ett antal transatlantiska sektorsdialoger upprättats. Tanken är att dialogerna löpande skall få information om åtgärder som berör dem och att de skall involveras i det policyskapande arbetet genom att lämna rekommenda- tioner till regeringarna i för dem angelägna frågor. I anslutning till varje toppmöte avsätts tid för sammanträffande med representanter för någon eller några av dessa dialoger. (Transatlantic Business Dialogue, TABD) är den mest utvecklade. Det transatlantiska samarbetet har successivt fördjupats och breddats och antalet samarbetsområden har blivit allt fler. samarbetet i princip alla viktiga frågor mellan och . relaterade till GUSP inom ramen för EU:s politiska dialog med tredjeland till de ekonomiska och handelspolitiska frågorna liksom också ett växande antal mellanstatliga frågor. De frågor som behandlas inom NTA förbereds inom EU på olika sätt beroende på frågans natur. Rådsarbetsgruppen för transatlantiska frågor (COTRA) har att täcka EU:s tre pelarområden och skall ha överblick över samtliga arbetsområden. Sakbehandlingen av de flesta frågorna sker dock i realiteten i andra arbetsgrupper som sedan rapporterar till I första hand skall COTRA hålla medlemsstaterna informerade om utvecklingen inom NTA. Till COTRA:s ansvarsområde hör dock hanteringen av de amerikanska sanktionslagstiftningarna liksom även förberedelserna inför toppmötet. Varje halvår hålls inom ramen för NTA ett toppmöte där EU företräds av ordförandelandets regeringschef samt av kommissionens ordförande. företräds av sin president. Vid toppmötet diskuteras aktuella frågor av gemensamt intresse, och genom en gemensam rapport stäms arbetet I vissa viktigare frågor antas särskilda Vid toppmötet i Queluz samtalade man bland annat om läget i sydöstra , och . berörde man också den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken Skr. 2001/02:30 (ESDP) och Nato. Man diskuterade även och planer på ett nationellt missilförsvar (NMD). Även handelsfrågorna, som arbetet för att få till stånd en ny WTO-runda, aktuella handelstvister och s.k. karusellagstiftning, behandlades. Utöver den gemensamma rapporten antogs fem särskilda gemensamma uttalanden. Dessa rörde: situationen i sydöstra och hur man kunde fortsätta samarbetet där för en stabil och demokratisk utveckling; ökat agerande i kampen mot hiv/aids, malaria och TBC i ; bioteknologi där man lanserade ett gemensamt forum för fortsatt diskussion på området; arbetet för att få till stånd en ny WTO-runda; samt vikten av dataskydd i de ökande informationsflödena över . Vid toppmötet i enades man om fyra särskilda gemensamma uttalanden. Dessa rörde: fortsatt samarbete i sydöstra ; vikten av tillgänglighet och ansvar för att möjliggöra ökad kontroll av vapenexport; fortsatt och stärkt samarbete i kampen mot smittsamma sjukdomar i ; samt uppbyggandet av konsument- förtroende inom e-handel och vikten av alternativa konfliktlösningar (ADR) för att hantera konsumentklagomål. Man undertecknade också ett förnyat avtal om ett femårigt samarbete inom högre utbildning och yrkesutbildning. Under toppmötet diskuterades åter situationen i sydöstra , i och i . Man följde också upp ESDP och Nato, fredsprocessen i samt resultaten från det konsultativa forumet om bioteknologi. På handelsområdet tog man åter upp WTO och frågan om en ny förhandlingsrunda samt aktuella handelstvister. Man diskuterade också FN:s finanser och skuld till organisationen. är ett land med långvariga och starka europeiska traditioner. och har en särställning i historia, men också övriga medlemsländer och kandidatländerna har starka band till , inte minst genom betydande invandring. geografiska läge som granne till har stor betydelse för handelsflöden, men det kanadensiska intresset för samarbete med förblir starkt. 1976 ingick EU och ett ramavtal för kommersiellt och ekonomiskt samarbete, vilket kan sägas utgöra starten för en mer formaliserad dialog mellan EU (dåvarande EG) och .