prop · GP0371 · 2001-11-29 00:00:00 — Regeringens proposition2001/02:71Sveriges antagande av rambeslut om gemensamma utredningsgrupperProp.2001/02:71Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.Stockholm den 29 november 2001Lena ()Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås att skall godkänna det utkast till rambeslutom gemensamma utredningsgrupper som utarbetats inom den Europeiska unionen påinitiativ av , , och . Rambeslutetinnehåller bestämmelser om att brottsutredande myndigheter i medlemsstaternagemensamt kan inrätta en utredningsgrupp för att samordna brottsutredningar somhar kopplingar till flera medlemsstater. Rambeslutet innebär att genomförandetav artikel 13 och delar av artiklarna 15 och 16 i EU:s konvention omömsesidig rättslig hjälp i brottmål tidigareläggs. Medlemsstaterna åläggs attgenomföra bestämmelserna i rambeslutet . I propositionenredovisar regeringen de lagändringar som rambeslutet kräver. Några förslag tilllagändringar läggs inte fram i propositionen. Regeringen avser att återkommatill med sådana förslag vid ett senare tillfälle.Innehållsförteckning1 Förslag till riksdagsbeslut 32 Ärendet och dess beredning 43 Europeiska unionens rambeslut om gemensamma utrednings- grupper 53.1 Bakgrund 53.2 Rambeslutets innehåll 53.3 Rambeslutets antagande 73.4 Behovet av lagändringar 74 Ekonomiska konsekvenser 9Bilaga 1 Utkast till rambeslut om gemensamma utredningsgrupper 10Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 161Förslag till riksdagsbeslutRegeringen föreslår att godkänner utkastet till rambeslut omgemensamma utredningsgrupper.2Ärendet och dess beredningDen tog , , och Förenade kungariketinitiativ till ett rambeslut om gemensamma utredningsgrupper. De materiellabestämmelserna i rambeslutet är i sak identiska med artiklarna 13, 15 och 16 iEU:s konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål som antogs ochundertecknades av ministrarna för rättsliga och inrikes frågor den 29 maj 2000.Inför antagandet av konventionen skedde sedvanlig information och samråd medberörda utskott i riksdagen.Europaparlamentet yttrade sig över förslaget till rambeslut den 13 november2001. Texten är färdigförhandlad och avsikten är att rambeslutet skall antas avrådet för rättsliga och inrikes frågor möjligt. Främst mot bakgrund avbehovet av ett snabbt antagande av rambeslutet lägger regeringen inte i dettasammanhang fram några förslag till lagändringar. Regeringen avser att i börjanav 2002 återkomma till med de lagförslag som rambeslutet föranledermed sikte på att lagändringarna skall kunna träda i kraft senast den 1 juli2002. Det är den dag då medlemsstaterna senast skall ha vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att följa rambeslutets bestämmelser.Riksåklagaren, , , ochKustbevakningen, som har beretts tillfälle att lämna synpunkter på ett utkasttill propositionen, har inte framfört några invändningar mot att rambeslutetantas.3Europeiska unionens rambeslut om gemensamma utredningsgrupper3.1 uppmanade vid sitt möte i den 15-16 oktober 1999medlemsstaterna (i slutsats nr 43) att utan dröjsmål skapa förutsättningar föratt gemensamma utredningsgrupper kunde inrättas. De gemensammautredningsgrupperna skulle som ett första steg bekämpa illegal narkotikahandel,människohandel och terrorism.Den 29 maj 2000 antog ministrarna för rättsliga och inrikes frågor en konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater (EGT C 197, , s. 1). I artikel 13 i konventionen finns bestämmelser om gemensamma utredningsgrupper och i artiklarna 15 och 16 regleras det civil- och straffrättsliga ansvaret när tjänstemän från en medlemsstat är verksamma på enannan medlemsstats territorium. antog rådet en förklaranderapport till konventionen (EGT C 379, 29.12.2000, s. 7). Konventionen träder ikraft när åtta medlemsstater har tillträtt konventionen. har ingenmedlemsstat tillträtt konventionen. Konventionen innehåller heller ingetåtagande när medlemsstaterna senast skall tillträda den.Terrorattackerna i har medfört att behovet avgemensamma utredningsgrupper har ökat betydligt. Mot den bakgrunden har fyramedlemsstater, , , och , tagitinitiativ till ett rambeslut om gemensamma utredningsgrupper. Rambeslutetinnebär att genomförandet av artikel 13 och delar av artiklarna 15 och 16 i EU:s konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål tidigareläggs.Medlemsstaterna åläggs att genomföra bestämmelserna i rambeslutet senast den 1juli 2002.3.2 Rambeslutets innehållArtikel 1Denna bestämmelse är huvudbestämmelsen i rambeslutet. En gemensamutredningsgrupp kan inrättas för brottsutredningar i en eller flera av demedlemsstater som inrättat gruppen (artikel 1.1). Gruppen skall inrättas för ett särskilt syfte och för en begränsad period (perioden kan förlängas). Det ärsåledes inte fråga om att inrätta permanenta utredningsgrupper.Avsikten är att en utredningsgrupp skall kunna inrättas i de fall en medlemsstat har en komplicerad brottsutredning som har kopplingar till andra medlemsstatereller när flera medlemsstater genomför brottsutredningar som kräver samordnandeoch gemensamma åtgärder i de berörda medlemsstaterna. En framställning om attinrätta en utredningsgrupp får göras av varje berörd medlemsstat.Utredningsgruppen skall inrättas i den medlemsstat där utredningarna förväntasäga rum (artikel 1.3). Gruppen består av företrädare för de aktuella staternasbehöriga myndigheter. Dessa kan, beroende på utredningens karaktär, varaåklagare, poliser och tjänstemän från myndigheter som har ansvar för tull ochkustbevakning. Även andra personer än företrädare för de behöriga myndigheternai de medlemsstater som inrättat den gemensamma utredningsgruppen får delta igruppens verksamhet, t.ex. tjänstemän från Europol eller det framtida Eurojust(artikel 1.12).Gruppen skall ledas av en företrädare för behöriga myndigheter i den medlemsstat där gruppen är verksam (artikel 1.3 a). Gruppen skall agera i enlighet med denlagstiftning som gäller i den stat där gruppen är verksam och med beaktande avde villkor som fastställts när gruppen inrättades (artikel 1.3 b).Övriga medlemmar i gruppen har rätt att närvara vid de utredningsåtgärder somvidtas. Dessa tjänstemän får också anförtros vissa uppgifter om detta hargodkänts av berörda medlemsstater (artikel 1.4-1.6).Tjänstemän som kommer från en annan medlemsstat än den där gruppen är verksamfår begära att deras egna behöriga myndigheter vidtar åtgärder när det krävs för utredningsgruppens arbete (artikel 1.7). När hjälp behövs från andra stater ände som deltar i gruppen skall det ske i enlighet med relevanta och existerandeöverenskommelser (artikel 1.8).En medlem av gruppen får förse gruppen med information som finns tillgänglig iden medlemsstat som han eller hon kommer ifrån (artikel 1.9) Informationen skall huvudsakligen användas för det ändamål som gruppen inrättades för. Ominformationen skall användas i annat syfte krävs som huvudregel samtycke frånden medlemsstat där informationen kommer ifrån (artikel 1.10).Artikel 2Tjänstemän från en annan medlemsstat än den medlemsstat där utredningsgruppen är verksam skall likställas med tjänstemän i den stat där gruppen är verksam närdet gäller brott som de utsätts för eller begår.Artikel 3Bestämmelsen gäller tjänstemäns civilrättsliga ansvar. När tjänstemän från enmedlemsstat vållar skada i samband med uppdraget i en annan medlemsstat skallden sistnämnda staten ansvara för dessa skador och ersätta de som om skadornavållats av dess egna tjänstemän. Den medlemsstat varifrån den vållandetjänstemannen kommer ifrån är skyldig att fullt ut ersätta den stat som betalatut skadeståndet.Artikel 4Rambeslutet skall genomföras . I en rapport skall rådetsenast bedöma i vilken utsträckning medlemsstaterna lever upptill rambeslutet.Artikel 5Rambeslutet träder i kraft när det offentliggörs i Europeiska gemenskapernasofficiella tidning. Det upphör att gälla när EU:s konvention omömsesidig rättslig hjälp i brottmål träder i kraft.3.3 Rambeslutets antagandeRegeringens förslag: godkänner utkastet till rambeslut om gemensammautredningsgrupper.Skälen för regeringens förslag: Den ökade gränsöverskridande brottslighetenskapar behov av andra samarbetsformer än de som finns . Brottsutredningar är ofta så komplicerade och omfattande att det är nödvändigt att myndigheter frånflera länder samordnar sina insatser för att på ett effektivt sätt kunna utredabrott.Redan idag samarbetar svenska brottsutredande myndigheter med myndigheter frånandra medlemsstater i olika brottsutredningar. Ett sådant samarbete äger ruminom ramen för de svenska förundersökningsreglerna. Bestämmelserna i rambeslutet syftar till att skapa enhetliga regler inom EU för brottsutredande myndigheterfrån flera medlemsstater när de vill samordna sina utredningar. Av rambeslutetframgår uttryckligen att det informella samarbete som sker intepåverkas av rambeslutets bestämmelser (artikel 1.11). Rambeslutet utökar istället möjligheterna för våra brottsutredande myndigheter att samarbeta medandra myndigheter i medlemsstaterna.Enligt regeringens mening bör verka för att rambeslutet antas.Rambeslutet kommer att innebära förbättringar beträffande det straffrättsligasamarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller den gränsöverskridandebrottsligheten. Eftersom ett rambeslut enligt artikel 34.2 b i Fördraget omEuropeiska unionen är bindande för medlemsstaterna och rambeslutet innehållerbestämmelser som föranleder vissa ändringar i lagstiftningen krävs riksdagensgodkännande innan röstar för ett antagande av rambeslutet iministerrådet.3.4 Behovet av lagändringarRegeringens bedömning: För att leva upp till rambeslutets åtaganden behövs nylagstiftning- som säkerställer att en svensk medlem i en utredningsgrupp kan utverka attolika utredningsåtgärder vidtas i ,- om hur information som överlämnats till utredningsgruppen får användas och- om tjänstemäns civil- och straffrättsliga ansvar.Skälen för regeringens bedömningRambeslutet kräver inte att det samarbete som äger rum inom ramen förinternationellt sammansatta utredningsgrupper regleras närmare i svensk lag.Enligt rambeslutet skall utredningsgruppen agera i enlighet med lagstiftningen i den stat där den är verksam. En utredningsgrupp som agerar i skalldärmed följa svensk lag, i första hand svenska förundersökningsregler. I treavseenden krävs dock lagstiftning.Svensk medlems möjlghet att i utverka att utredningsåtgärder vidtasEnligt rambeslutet skall en tjänsteman som deltar i en utredningsgrupp kunnabegära att myndigheter i hemlandet skall vidta vissa utredningsåtgärder (artikel 1.7). En svensk medlem i en utredningsgrupp som är verksam i t.ex. Frankrikeskall kan således, i enlighet med rambeslutet, t.ex. kunna utverka att ettbeslag görs eller förhör hålls någonstans i . I de flesta fall där ensvensk åklagare deltar i en utredningsgrupp pågår redan en svenskförundersökning och de åtgärder som behövs kan då vidtas inom ramen för denförundersökningen. I de fall någon förundersökning inte pågår så torde oftakopplingarna till vara sådana att förutsättningar i en sådan situationfinns att inleda en svensk förundersökning. Det bör övervägas om och hur densvenska åklagaren själv kan agera inom ramen för den svenska förundersökningenoch om det behövs särskilda regler för detta. Eftersom det inte kan uteslutasatt det finns situationer där förutsättningar för att inleda en svenskförundersökning saknas krävs också regler som säkerställer att den svenskaåklagare som deltar i en gemensam utredningsgrupp också kan utverka att enåtgärd som avses i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmålvidtas i Sverige.Det behövs också övervägas om vad som i de redovisade situationerna skall gällaom det i utredningsgruppen deltar en svensk polis eller tjänsteman frånTullverket eller Kustbevakningen.AnvändningsbegränsningarI rambeslutet finns regler om att de som deltar i gruppen kan överlämnainformation till varandra och begränsningar för hur den får användas (artikel1.10 och 1.11). En medlem i gruppen får överlämna information i enlighet med sin stats lagstiftning. Den information som överlämnats får därefter inte användasfritt utan vissa begränsningar gäller. Om informationen skall användas för andra syften än det för vilket utredningsgruppen inrättats är huvudregeln den attmedgivande krävs från den medlemsstat som informationen kommer ifrån.I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål finns i 5 kap.1-4 §§ bestämmelser om begränsningar i möjligheten att använda information somöverlämnats i ärenden om rättslig hjälp. Även lagen (2000:343) ominternationellt polisiärt samarbete innehåller bestämmelser omanvändningsbegränsningar, liksom lagen (2000:1219) om internationellttullsamarbete. Motsvarande regler behövs som säkerställer att information somsvenska tjänstemän mottagit inom ramen för en gemensam utredningsgrupp inteanvänds på annat sätt än vad som framgår att rambeslutet.Tjänstemäns civil- och straffrättsliga ansvarI rambeslutet finns bestämmelser om tjänstemäns straff- och civilrättsligaansvar (artikel 2-3). Liknande bestämmelser finns Schengenkonventionoch i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar(den s.k. II konventionen). Dessa har införlivats i svensk rätt genombestämmelser i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete och ilagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete.I nämnda lagar anges att utländska tjänstemän som utövar myndighet i Sverigeskall vara skyddade enligt bestämmelserna i 17 kap. 1, 2 och 4 §§ brottsbalkenpå motsvarande sätt som om det varit fråga om svensk myndighetsutövning. Påmotsvarande sätt skall dessa utländska tjänstemän vara ansvariga för tjänstefelenligt 20 kap. 1 § . I lagarna finns också bestämmelser om i vilkenmån den svenska staten är skyldig att betala skadestånd när utländska tjänstemän utför uppgifter i eller när svenska tjänstemän vållar skada i utlandet.Det bör närmare övervägas hur rambeslutets ansvarsregler skall införlivas isvensk rätt. Rambeslutets ansvarsregler skiljer nämligen sig åt frånansvarsreglerna i och eftersomrambeslutets bestämmelser inte innebär att de utländska tjänstemännen utövarmyndighet i Sverige.4 Ekonomiska konsekvenserRegeringen gör bedömningen att antagandet av det kommande rambeslutet inteföranleder några kostnader för staten.Utkast till rambeslut om gemensamma utredningsgrupperRÅDETS RAMBESLUT .../.../RIFav denom gemensamma utredningsgrupperEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA RAMBESLUTmed beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 34.2 b idetta,med beaktande av initiativet från , Republiken ,och Förenade kungariket1,med beaktande av yttrande2, och av följande skäl:(1) Ett av unionens mål är att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ettområde med frihet, säkerhet och rättvisa och detta mål skall uppnås genomförebyggande och bekämpande av brottslighet genom närmare samarbete mellanpolismyndigheter, tullmyndigheter och andra behöriga myndigheter imedlemsstaterna, med iakttagande av principerna om mänskliga rättigheter ochgrundläggande friheter samt av rättsstatsprincipen, vilka utgör grunden förunionen och är gemensamma för medlemsstaterna. (2) i den 15(uppmanade till attutan dröjsmål inrätta gemensamma utredningsgrupper i enlighet med fördraget somett första steg för att bekämpa illegal narkotikahandel, människohandel ochterrorism. (3) Artikel 13 i konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellanEuropeiska unionens medlemsstater3, vilken upprättats av rådet i enlighet medartikel 34 i Fördraget om Europeiska unionen, innehåller bestämmelser ominrättandet av gemensamma utredningsgrupper och om deras verksamhet. (4) Rådet betonar vikten av att alla åtgärder vidtas för att dennakonvention skall ratificeras och senast . (5) Rådet är medvetet om att det är viktigt att snabbt reagera på Europeiska rådets uppmaning att utan dröjsmål inrätta gemensamma utredningsgrupper. (6) Rådet anser att det är lämpligt att i detta skede, i syfte att bekämpaden internationella brottsligheten så effektivt som möjligt, på unionsnivå antaett särskilt, rättsligt bindande instrument som skall gälla för gemensammautredningar av såväl illegal narkotikahandel och människohandel som terrorism. (7) Rådet anser att sådana grupper i första hand bör inrättas för attbekämpa brott som begås av terrorister. (8) De medlemsstater som inrättar en sådan grupp bör besluta om gruppenssammansättning, syfte och varaktighet. (9) De medlemsstater som inrättar en utredningsgrupp bör ha möjlighet att,när det är möjligt och i enlighet med gällande lag, tillåta personer som inteföreträder de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att delta i gruppensverksamhet; sådana personer kan t.ex. vara företrädare för Europol, kommissionen () eller företrädare för myndigheter i tredje land, i synnerhet företrädare för de brottsbekämpande myndigheterna i . I dessa fall böröverenskommelsen om gruppens inrättande omfatta bestämmelser om sådanaföreträdares rättsliga ansvar. (10) En gemensam utredningsgrupp som är verksam inom en medlemsstatsterritorium bör verka i enlighet med gällande lag i den medlemsstaten. (11) Detta rambeslut skall inte påverka tillämpningen av andra befintligabestämmelser eller arrangemang om inrättandet av gemensamma utredningsgruppereller om deras verksamhet.HÄRMED FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Gemensamma utredningsgrupper1. För ett särskilt syfte och för en begränsad period, som kan förlängasmed samtliga parters samtycke, får de behöriga myndigheterna i två eller fleramedlemsstater genom ömsesidig överenskommelse inrätta en gemensamutredningsgrupp för brottsutredningar i en eller flera av de medlemsstater sominrättat gruppen. Gruppens sammansättning skall anges i överenskommelsen.En gemensam utredningsgrupp får i synnerhet inrättas oma) en medlemsstats brottsutredningar är komplicerade och krävande och harkopplingar till andra medlemsstater,b) flera medlemsstater genomför brottsutredningar där omständligheternakräver samordnade, gemensamma åtgärder i de berörda medlemsstaterna.En framställning om att inrätta en gemensam utredningsgrupp får göras av varjeberörd medlemsstat. Utredningsgruppen skall inrättas i någon av de medlemsstater där utredningarna förväntas äga rum.2. Framställningar om att inrätta en gemensam utredningsgrupp skall,förutom de uppgifter som finns angivna i de relevanta bestämmelserna i artikel14 i Europeiska konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål och iartikel 37 i Beneluxfördraget av , i dess ändrade lydelse enligt protokollet av , innehålla förslag till gruppens sammansättning.3. Den gemensamma utredningsgruppen skall vara verksam på territoriet i demedlemsstater som inrättar gruppen på följande villkor:a) Gruppens ledare skall företräda den behöriga myndighet som deltar ibrottsutredningar från den medlemsstat där gruppen är verksam. Gruppens ledareskall agera inom gränserna för sin befogenhet enligt nationell lagstiftning.b) Gruppen skall vara bunden av lagstiftningen i den medlemsstat där den är verksam. Gruppens medlemmar skall utföra sina uppgifter under ledning av denperson som avses i punkt a, med beaktande av de villkor som fastställs av derasegna myndigheter i överenskommelsen om att inrätta gruppen.c) Den medlemsstat där gruppen är verksam skall skapa de nödvändigaorganisatoriska förutsättningarna för verksamheten.4. Medlemmar i den gemensamma utredningsgruppen som kommer från andramedlemsstater än den medlemsstat där gruppen är verksam omnämns i dettarambeslut som "avdelade" till gruppen.5. Avdelade medlemmar i den gemensamma utredningsgruppen skall ha rätt attnärvara när utredningsåtgärder vidtas i den medlemsstat där verksamheten ägerrum. Emellertid får gruppens ledare av särskilda skäl, i enlighet medlagstiftningen i den medlemsstat där gruppen är verksam, fatta ett annat beslut.6. Avdelade medlemmar i den gemensamma utredningsgruppen får, i enlighetmed lagstiftningen i den medlemsstat där gruppen är verksam, av gruppens ledareanförtros vissa utredningsåtgärder om detta har godkänts av de behörigamyndigheterna i den medlemsstat där verksamheten äger rum och i den avdelandemedlemsstaten.7. När det för den gemensamma utredningsgruppens arbete krävs att detvidtas utredningsåtgärder i någon av de medlemsstater som har inrättat gruppen,får personer som avdelats till gruppen av den medlemsstaten begära att derasegna behöriga myndigheter vidtar åtgärderna. Dessa åtgärder skall bedömas idenna medlemsstat på samma villkor som om åtgärderna begärdes i en inhemskutredning.8. Om den gemensamma utredningsgruppen behöver hjälp från en annanmedlemsstat än de som har inrättat gruppen eller från en tredje stat, får debehöriga myndigheterna i den stat där verksamheten äger rum begära hjälp av debehöriga myndigheterna i den andra berörda staten i enlighet med de relevantainstrumenten eller arrangemangen.9. En medlem av den gemensamma utredningsgruppen får i enlighet med sittlands lagstiftning eller inom ramen för sin befogenhet förse den gemensammagruppen med uppgifter som finns tillgängliga i den medlemsstat som har avdelathonom eller henne för de brottsutredningar som utförs av den gemensamma gruppen.10. Uppgifter som en medlem eller en avdelad medlem i behörig ordning harerhållit under sitt deltagande i en gemensam utredningsgrupp och som de berördamedlemsstaternas behöriga myndigheter inte på annat sätt har tillgång till, fåranvändas för följande ändamål:a) För de ändamål för vilka gruppen inrättats.b) Med förbehåll för föregående medgivande av den medlemsstat därinformationen har blivit tillgänglig, för att upptäcka, utreda och beivra andrabrott. Sådant medgivande får vägras endast om en sådan användning skulleäventyra brottsutredningar i den berörda medlemsstaten eller om medlemsstaten iett sådant fall skulle kunna vägra ömsesidig rättslig hjälp.c) För att förhindra ett överhängande och allvarligt hot mot allmänsäkerhet och utan att det påverkar tillämpningen av punkt b om enbrottsutredning skulle inledas senare.d) För andra ändamål i den mån de medlemsstater som har inrättat gruppenkommer överens om detta.11. Detta rambeslut skall inte påverka tillämpningen av andra befintligabestämmelser eller arrangemang om inrättande av gemensamma utredningsgruppereller deras verksamhet.12. I den mån de berörda medlemsstaternas lagstiftning eller bestämmelsernai rättsliga instrument som gäller dem emellan medger det, får arrangemangavtalas så att andra personer än företrädare för de behöriga myndigheterna i demedlemsstater som har inrättat den gemensamma utredningsgruppen kan delta igruppens verksamhet. Sådana personer kan till exempel vara tjänstemän i organsom inrättats enligt Fördraget om Europeiska unionen. De rättigheter sommedlemmarna eller de avdelade medlemmarna av gruppen får enligt detta rambeslutskall inte gälla för dessa personer såvida inte något annat uttryckligenfastställs i överenskommelsen.Artikel 2Tjänstemäns straffrättsliga ansvarUnder sådan verksamhet som avses i artikel 1, skall tjänstemän från en annanmedlemsstat än den medlemsstat där verksamheten äger rum likställas medtjänstemän i den stat där verksamheten äger rum när det gäller brott som deutsätts för eller begår.Artikel 3Tjänstemäns civilrättsliga ansvar1. När tjänstemän från en medlemsstat är verksamma i en annan medlemsstat i enlighet med artikel 1, skall den första medlemsstaten vara ansvarig för skador som dessa kan ha vållat i samband med uppdraget, i enlighet med lagstiftningeni den medlemsstat på vars territorium tjänstemännen är verksamma.2. Den medlemsstat på vars territorium de skador som avses i punkt 1orsakas skall ersätta skadorna enligt de villkor som gäller för skada somorsakats av dess egna tjänstemän.3. Den medlemsstat vars tjänstemän har orsakat en person skada på någonannan medlemsstats territorium skall fullt ut ersätta den senare staten för detbelopp som denna betalat ut till de skadelidande eller deras rättsinnehavare.4.