prop · GP0327 · 2001-10-09 00:00:00 — Enligt regeringens mening, vilket ansluter sig till vad EG- domstolen förklarat, får den närmare innebörden av vad som utgör en väsentligt större andel överlämnas till rättstillämpningen att avgöra i belysning av avgöranden. Även den grupp med vilken jämförelsen bör göras måste avgränsas för att det skall gå att fastställa om ett särskilt missgynnande föreligger eller inte. I princip bör omständigheterna vara så likartade som möjligt för de grupper som jämförs. Avgränsningen beror i det enskilda fallet på vilken jämförelse som är relevant att göra. Någon statistisk exakthet behöver emellertid inte uppnås. När det gäller sökande bör en jämförelse ske med andra personer som har ansökt om tillträde till samma kurs eller utbildning och beträffande studenter bör en jämförelse ske med andra studenter som deltar i samma kurs eller utbildning. Den närmare avgränsningen av jämförelsegruppen måste dock avgöras med utgångspunkt i omständigheterna i varje enskilt fall. För att ett förbud mot indirekt diskriminering inte skall få för långtgående konsekvenser, skall det finnas ett visst handlingsutrymme för en högskola att få tillämpa en bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt, trots att det kan medföra en negativ effekt för personer med en viss könstillhörighet, etnisk tillhörighet eller sexuell läggning eller ett visst funktionshinder. Bedömningen av handlingsutrymmet sker vid en intresseavvägning. Detta överensstämmer med vad som följer av EG-rätten i fråga om likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet. angav i t.ex. Bilka-fallet principerna för den intresseavvägning som skall ske (mål C-170/84 BilkaKaufhaus GmBH mot , 1985, ECR I s. 1607). I allt väsentligt handlar det om tillämpning av proportionalitetsprincipen. slog i Bilka-domen fast att en arbetsgivare bryter mot förbudet mot könsdiskriminering i artikel 119 (numera artikel 141) EG-fördraget när deltidsanställda utesluts från ett företags pensionssystem, om uteslutningen drabbar en mycket större andel kvinnor än män, såvida inte företaget kan visa att denna uteslutning grundar sig på objektiva faktorer som inte har någon anknytning till diskriminering på grund av kön. I Bilka-fallet var företagets syfte att anställa så få som möjligt på deltid. För att åtgärden skulle vara tillåten måste två krav vara uppfyllda. För det första måste syftet vara objektivt sett godtagbart. För det andra måste åtgärden vara adekvat och nödvändig. Om det finns handlingsalternativ är åtgärden inte berättigad. har hållit fast vid de angivna principerna i en lång rad avgöranden. I bevisbördedirektivet uttrycks intresseavvägningen på så sätt att tillämpningen medför indirekt diskriminering såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet är lämplig(t) och nödvändig(t) och kan motiveras med objektiva faktorer som inte har samband med personernas kön. Enligt direktivet om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och direktivet om likabehandling i arbetslivet skall indirekt diskriminering inte anses föreligga, om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt motiveras av ett berättigat mål och medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga. lagar om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet, som innehåller bestämmelser om indirekt diskriminering, anges intresseavvägningen på följande sätt: Detta gäller såvida inte syftet med bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet kan motiveras av sakliga skäl och åtgärden är lämplig och nödvändig för att syftet skall uppnås. I jämställdhetslagen (16 §) uttrycks intresseavvägningen något annorlunda: ----, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet är lämpligt och nödvändigt och kan motiveras med objektiva faktorer som inte har samband med personernas kön. Paragrafen utformades i enlighet med Lagrådets förslag, som ansåg att det inte fanns skäl att avvika från bevisbördedirektivets definition av indirekt diskriminering (prop. 1999/2000:143 s. 149). I överensstämmelse med detta synsätt skall enligt regeringens mening definitionen av indirekt diskriminering i den föreslagna lagen om likabehandling i högskolan utformas med vissa redaktionella ändringar i överensstämmelse med EG-direktiven om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och om likabehandling i arbetslivet, eftersom de båda direktiven är tillämpliga på i vart fall delar av utbildningsområdet. Visserligen omfattar inte direktiven diskriminering på grund av kön, men definitionen av indirekt diskriminering i den föreslagna lagen bör vara likalydande för samtliga diskrimineringsgrunder. Vidare kan det påpekas att kommissionen avser att föreslå att bevisbördedirektivet skall ändras så att definitionen av indirekt diskriminering stämmer överens med direktiven om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung och om likabehandling i arbetslivet. Indirekt diskriminering skall enligt regeringens förslag sålunda inte anses föreligga, om bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och medlen är lämpliga och nödvändiga för att uppnå målet. Intresseavvägningen bör innebära att bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet prövas utifrån ett berättigat mål som skall vara objektivt motiverat. Detta mål skall vara värt att skydda i sig och vara tillräckligt viktigt för att motivera att det ges företräde framför principen om likabehandling. Exempel på berättigade mål kan vara när en högskola tar hänsyn till väsentliga samhälleliga och sociala intressen, såsom strävanden att främja jämställdhet mellan kvinnor och män och främjande av lika rättigheter och möjligheter oavsett etnisk tillhörighet. Hänsyn till regionalpolitiska och socialpolitiska intressen vid exempelvis rekrytering till högskolan bör också godtas. Om en högskola exempelvis följer ett av staten uppställt nationellt mål att motverka social snedrekrytering, bör detta utgöra ett berättigat mål som kan motivera ett förfarande som innebär att någon som omfattas av lagens skydd missgynnas. Förutom att bestämmelsen, kriteriet eller handlingssättet skall vara objektivt motiverat av ett berättigat mål, skall medlen vara lämpliga och nödvändiga för att målet skall uppnås. Regeringens förslag: Förbudet mot diskriminering skall gälla när en högskola 1.beslutar om tillträde till högskoleutbildning eller vidtar någon annan åtgärd som har betydelse för tillträdet till utbildningen, 2.beslutar om examination eller gör någon annan bedömning av en studieprestation, 3.beslutar eller gör någon annan liknande bedömning i fråga om tillgodoräknande av utbildning, anstånd med studier eller fortsättning av studier efter studieuppehåll, byte av handledare, indragning av handledare och andra resurser vid forskarutbildning, utbildningsbidrag för doktorander, eller 4. vidtar en ingripande åtgärd mot en student. Förbudet mot direkt diskriminering skall gälla också när en högskola beslutar om tillträde till högskoleutbildning och under utbildningen, då högskolan genom att göra lokalerna tillgängliga och användbara kan skapa en situation för en person med funktionshinder som är likartad med den för personer utan sådant funktionshinder, om det skäligen kan krävas att högskolan vidtar sådana åtgärder. En sökande som inte har blivit antagen till en högskoleutbildning, som anordnas av en enskild utbildningsanordnare, skall ha rätt att på begäran få en skriftlig uppgift av utbildningsanordnaren om vilken utbildning och vilka andra meriter den har som blivit antagen. Promemorians förslag: Förbuden skall gälla när högskolan beslutar om tillträde till högskolan, beslutar om examination eller gör någon annan liknande bedömning eller vidtar en ingripande åtgärd som påverkar en students möjlighet att delta i undervisning. Remissinstanserna: anser, i likhet med promemorians förslag, att ett behov av skydd finns framför allt när en högskola utövar myndighet eller vidtar liknande åtgärder men menar att uppräkningen av de fall som omfattas av förbudet är för begränsad. Enligt kan man inte bortse från att det ligger en frestelse i att försöka angripa ett för studenten oförmånligt beslut med invändningar om diskriminering, inte minst när det gäller betyg. menar att utredningens resonemang i denna del är oklart och inte ansluter på något tydligt sätt till den praxis som finns inom förvaltningsrätten. menar att det inte finns någon anledning till införande av förbud mot diskriminering vid antagning. i anser att det är bra att utbildningsinnehållet i sig inte berörs av lagstiftningen men tycker att problematiken bör kommenteras. menar att undervisningens innehåll och former skall kunna anses vara diskriminerande. Handikappförbundens samarbetsorgan anser att förbudet mot direkt diskriminering skall kompletteras med ett stadgande om att utbildningsanordnaren är skyldig att vidta stöd- och anpassningsåtgärder. Skälen för regeringens förslag Regeringen anser att ett behov av skydd mot diskriminering finns framför allt när en högskola utövar myndighet eller, i fråga om enskilda utbildningsanordnare, vad som kan anses jämförbart med myndighetsutövning. Även andra ingripande åtgärder mot studenter bör dock omfattas av förbuden mot diskriminering för att förbuden skall bli effektiva. Utbildningens innehåll skall inte omfattas av lagens skydd. Det skall inte ställas upp något undantagslöst krav på att en högskolas åtgärder skall dokumenteras i ett beslut, som kan angripas genom exempelvis ett överklagande enligt vad som föreslås i avsnitt 14, för att förbuden mot diskriminering skall gälla. I annat fall skulle lagens skydd mot diskriminering bli alltför begränsat. Vid överträdelse av något av diskrimineringsförbuden kan en student eller en sökande ha rätt till allmänt skadestånd. Regeringen återkommer till detta i avsnitt 13.1. Tillträde till högskoleutbildning eller annan åtgärd som har betydelse för tillträdet Enligt regeringens mening bör förbudet gälla vid tillträde till grundläggande högskoleutbildning eller forskarutbildning enligt högskolelagen eller utbildning som kan leda fram till en examen enligt lagen om tillstånd att utfärda vissa examina. Tillträdesbeslut har stor betydelse för den enskilde, och starka krav på rättssäkerhet gör sig gällande inom detta område. Att förbuden mot diskriminering skall gälla i sådana fall är därför klart. För att en person skall betraktas som sökande enligt den föreslagna lagen om likabehandling av studenter i högskolan, skall han eller hon ha anmält sig i behörig ordning till en utbildning vid högskolan. Detta har redovisats i avsnitt 8. Enligt regeringens mening skall skyddet för sökande omfatta hela tillträdesförfarandet, från det att sökanden anmält att han eller hon vill antas till en utbildning till dess att högskolan fattar beslut. Skyddet omfattar därmed t.ex. högskolans mottagande av anmälan, behandling av ansökningshandlingar, urval till utbildning, tester, intervjuer och andra prövningar under ett antagningsförfarande. Särskilda behörighetskrav som ställs upp får inte direkt eller indirekt vara diskriminerande. För att lagens skydd mot diskriminering skall täcka hela antagningsförfarandet, anser regeringen att förslaget i promemorian om när förbuden skall gälla i fråga om tillträde till högskolan behöver preciseras. Enligt regeringens mening skall det föreskrivas att förbudet mot diskriminering gäller när högskolan beslutar om tillträde till högskoleutbildning eller vidtar någon annan åtgärd som har betydelse för tillträdet. Regeringen delar inte () uppfattning att det saknas anledning till införande av förbud mot diskriminering vid antagning i de fall då studenter antas till universitet och högskolor i konkurrens med övriga sökanden och urvalet baseras på betyg och högskoleprov och genomförs av Verket för högskoleservice. Enligt regeringens mening kan bl.a. den särskilda behörigheten som kan vara föreskriven för att bli antagen till högskoleutbildning innebära att diskriminerande krav ställs upp och likaså kan det vid urval finnas ett behov av skydd mot diskriminerande behandling. Såsom KI påpekat finns det högskolor som använder sig av lokalt urval som baseras på uppsatsskrivningar och intervjuer och genomförs av högskolan särskilt utvalda lärare. Även detta skall enligt regeringens mening omfattas av skyddet mot diskriminering. I fråga om forskarutbildning skall bland sökande som uppfyller kraven på grundläggande och särskild behörighet urval göras med hänsyn till deras förmåga att tillgodogöra sig forskarutbildningen (9 kap. 6 § högskoleförordningen). Detta utgör ett ytterligare exempel på förfaranden som enligt regeringens uppfattning skall omfattas av lagens skydd mot diskriminering. När det gäller sökande med likvärdiga meriter innebär inte diskrimineringsförbudet en skyldighet för högskolan att anta den som har en viss könstillhörighet, etnisk tillhörighet eller sexuell läggning eller som är funktionshindrad. Högskolans val är då diskretionärt, dvs. fritt inom de ramar som rättsordningen ställer upp genom krav på t.ex. saklighet och objektivitet. Vid likvärdiga meriter får dock urval enligt högskoleförordningen göras med hänsyn till kön i syfte att förbättra rekrytering av studenter från det underrepresenterade könet, och lottning får användas, om urval med hänsyn till kön inte kan göras (7 kap. 10 §). Enligt förordningen (1995:943) med instruktion för Verket för högskoleservice skall verket på uppdrag av universitet och högskolor biträda bl.a. vid antagning av studenter (1 § första stycket). När det i den föreslagna lagen talas om att diskrimineringsförbuden skall gälla när en högskola beslutar om tillträde, innefattar detta också sådana fall där Verket för högskoleservice på högskolans uppdrag biträder vid antagningen. Även i dessa fall är ju högskolan antagningsmyndighet. I detta sammanhang bör det påpekas att det i högskoleförordningen inte ställs upp något krav på att man skall ha anmält sig till en grundläggande högskoleutbildning för att avlägga ett högskoleprov (se 7 kap. 17 §). Den som avlägger ett sådant prov utan att ha gjort någon anmälan är därför inte att betrakta som sökande i lagens mening och omfattas sålunda inte av lagens tillämpningsområde. För att kontrollera hur en högskola har förfarit i ett enskilt ärende måste det enligt regeringens mening finnas en skyldighet för en högskola att lämna upplysningar om relevanta uppgifter om den som har blivit antagen till en utbildning. Att sökande till en högskola med offentlig huvudman har möjlighet att få ut sådana uppgifter följer av offentlighetsprincipen och tryckfrihetsförordningens regler om rätt att ta del av handlingar hos myndighet. Vissa enskilda utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda vissa examina , i , Stiftelsen högskolan i , i aktiebolag, Ingenjörshögskolan i aktiebolag, i aktiebolag och Stiftelsen omfattas av tryckfrihetsförordningens regler om rätt att ta del av handlingar hos myndighet. Detta följer av bilagan till sekretesslagen (1980:100). Samtliga enskilda utbildningsanordnare med examenstillstånd omfattas dock inte av reglerna om handlingsoffentlighet. Det skall därför enligt regeringens mening särskilt föreskrivas i lagen att en sökande som inte har blivit antagen till en högskoleutbildning som anordnas av en enskild utbildningsanordnare skall ha rätt att på begäran få en skriftlig uppgift av anordnaren om vilken utbildning och vilka andra meriter den har som blivit antagen. Endast faktiska uppgifter, såsom arten och omfattningen av utbildning, arbetslivserfarenhet och liknande skall omfattas av uppgiftsskyldigheten. Det skall inte vara fråga om att lämna ut vitsord eller andra värdeomdömen. Vidare skall skyldigheten gälla bara meriter för de som har antagits till utbildningen. En liknande skyldighet gäller för en arbetsgivare enligt arbetsrättsliga lagar och jämställdhetslagen i fråga om arbetssökande som inte har anställts eller en arbetstagare som inte har befordrats eller tagits ut till utbildning för befordran. För att få ut uppgifter om meriter enligt jämställdhetslagen ställs det dock upp krav på att det skall vara en person av motsatt kön som fick arbetet eller utbildningsplatsen. Enligt arbetsrättsliga lagar ställs det inte upp något motsvarande krav utan det är tillräckligt att en sökande påstår sig ha blivit diskriminerad för att få ut meriter. Enligt regeringens mening skall ett påstående om diskriminering vara tillräckligt även enligt den nya lagen om likabehandling i högskolan. I likhet med de arbetsrättsliga lagarna skall uppgiftsskyldigheten inte vara förenad med någon påföljd. En sökande som inte erhåller de uppgifter som han eller hon har rätt att kräva kan dock vända sig till den ombudsman som i avsnitt 15 föreslås utöva tillsyn av lagens efterlevnad. Examination eller någon annan bedömning av en studieprestation Regeringen anser att beslut om examination skall omfattas av diskrimineringsförbuden, liksom annan liknande bedömning. Detta innebär att betygsättning, bedömning av olika delmoment i en kurs, t.ex. bedömning av uppsatser och delprov, och andra situationer som har examinerande karaktär skall omfattas av lagens skydd mot diskriminering. I detta ligger också att förbuden omfattar också själva utfärdande av examens- och kursbevis (6 kap. 15 och 16 §§ och 8 kap. 24 § högskoleförordningen). När det gäller bedömning av en students prestation på praktik skall även detta omfattas av diskrimineringsförbuden, i den mån bedömningen görs av högskolan. har påpekat att man inte kan bortse från att det ligger en frestelse i att försöka angripa ett för studenten oförmånligt beslut med invändningar om diskriminering, inte minst när det gäller betyg. Enligt regeringens mening kan detta inte utgöra något skäl till att begränsa de fall då diskrimineringsförbuden skall vara tillämpliga. Att exempelvis låta diskriminerande betygssättning med dess stora betydelse för studenter falla utanför lagens skydd av det skälet är oacceptabelt. Enligt regeringens förslag skall dock ett betyg inte kunna överklagas. Regeringen återkommer till detta i avsnitt 14. Enligt bör beslut om tillgodoräknande, anstånd, studieuppehåll, byte av examinator och utbildningsbidrag som utgör myndighetsutövning vid högskolor med statlig huvudman och som kan jämställas med myndighetsutövning när de utövas av de andra föreslagna högskolorna också omfattas av lagens skydd. Enligt högskoleförordningen kan en student vid en högskola tillgodoräkna sig grundläggande högskoleutbildning vid annan högskola i landet eller motsvarande utbildning i de nordiska länderna och i vissa fall även annan utbildning eller kunskaper och färdigheter som har förvärvats i yrkesverksamhet (6 kap. 12 och 13 §§). Av förordningen följer också att högskolan skall pröva om en tidigare utbildning eller verksamhet kan godtas för tillgodoräknande. Vidare kan en doktorand få tillgodoräkna sig utbildning vid annan högskola eller vid en utländsk läroanstalt. prövning skall göras av examinator vid den högskola där tillgodoräknande önskas (8 kap. 16 § högskoleförordningen). Om det finns särskilda skäl, får en högskola medge att den som är antagen till grundläggande högskoleutbildning vid högskolan får anstånd med att påbörja studierna eller får fortsätta sina studier efter studieuppehåll enligt närmare föreskrifter som meddelas av (7 kap. 20 § högskoleförordningen). För varje doktorand skall fakultetsnämnden utse en eller flera Enligt högskoleförordningen skall en doktorand som begär det få byta handledare (8 kap. 9 §) och om en doktorand i väsentlig utsträckning åsidosätter sina åtaganden enligt en individuell studieplan skall fakultetsnämnden besluta om indragning av rätt till handledning och andra resurser för forskarutbildning (8 kap. 10 §). Om dessa resurser har dragits in, kan doktoranden hos fakultetsnämnden få tillbaka sin rätt till handledning och övriga resurser (8 kap. 11 § högskoleförordningen). Enligt förordningen (1995:938) om utbildningsbidrag för doktorander kan utbildningsbidrag lämnas till den som antas eller redan har antagits till en forskarutbildning vid ett statligt universitet eller en statlig högskola eller vid i , som är en enskild utbildningsanordnare (1 §). En ansökan om utbildningsbidrag prövas av fakultetsnämnden eller av lärarrådet vid i (7 och 18 §§). Regeringen delar uppfattning att det uttryckligen bör framgå att lagens skydd mot diskriminering skall omfatta också nu Detta skall dock inte bara gälla högskolor med staten Diskrimineringsförbuden skall gälla även när liknande bedömningar görs av högskolor med en kommun eller ett landsting som huvudman och av enskilda utbildningsanordnare med examenstillstånd. Förbuden mot diskriminering skall enligt regeringens uppfattning också vara tillämpliga när en högskola vidtar en ingripande åtgärd mot en Till skillnad från promemorians förslag anser regeringen att det inte skall ställas upp något krav på att åtgärden skall påverka en students möjlighet att delta i undervisningen. I sådant fall skulle alla de åtgärder som inte påverkar en students möjlighet att delta i själva undervisningen falla utanför lagens skydd, trots att åtgärderna i sig skulle anses diskriminerande. En sådan begränsning skulle vara alltför snäv och undanta situationer där det finns ett påtagligt skyddsbehov. Med ingripande åtgärd avses beslut och konkreta åtgärder som är till nackdel för studenten. Exempel på detta är beslut om disciplinpåföljd. Enligt högskoleförordningen är de disciplinära åtgärderna varning och avstängning (10 kap. 2 § första stycket). Ett beslut om avstängning enligt förordningen innebär att studenten inte får delta i undervisning, prov eller annan verksamhet inom ramen för utbildningen vid högskolan och kan begränsas till att avse tillträde till vissa lokaler inom högskolan (10 kap. 2 § andra och tredje stycket). Liknande beslut som fattas av en enskild utbildningsanordnare med examenstillstånd kan också utgöra en ingripande åtgärd mot en student. Åtgärden behöver dock inte utmynna i ett beslut för att det skall vara fråga om en ingripande åtgärd mot en student. Man kan tänka sig att en lärare agerar på ett sätt som påverkar en students möjlighet att bedriva utbildning genom att exempelvis vägra att låta personen närvara i undervisning på grund av att han eller hon t.ex. är homosexuell eller vidtar åtgärder i syfte att provocera en student att sluta på högskolan. Det kan också vara fråga om att en lärare utsätter en student för trakasserier, se vidare avsnitt 11.1. Vilka sanktioner som skall komma i fråga vid överträdelse av förbuden redovisar regeringen i avsnitt 13 och 14. Där föreslås bl.a. att beslut som meddelats av en offentlig högskola får överklagas på den grunden att högskolan har brutit mot diskrimineringsförbuden. Åtgärder som omfattas av förbuden men som inte utgör något beslut från en högskolas sida kan följaktligen inte komma i fråga för ett överklagande men kan ge upphov till skadeståndsskyldighet. Regeringen utvecklar detta närmare i nämnda avsnitt, liksom frågan om till vilken instans ett beslut skall kunna överklagas. Förbuden mot diskriminering enligt lagen om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder gäller även då arbetsgivaren vid anställning, befordran eller utbildning för befordran genom att vidta stöd- och anpassningsåtgärder kan skapa en situation för en person med funktionshinder som är likartad med den för personer utan sådant funktionshinder och det skäligen kan krävas att arbetsgivaren vidtar sådana åtgärder (6 §). Detta innebär att en arbetsgivare inte skall tillåtas fästa avseende vid en persons funktionshinder om det är möjligt och skäligt att genom stöd- och anpassningsåtgärder eliminera eller reducera funktionshindrets inverkan på arbetsförmågan till en nivå där de väsentligaste uppgifterna av arbetet kan utföras. Skyldigheten att vidta stöd- och anpassningsåtgärder för att undgå ansvar för diskriminering är begränsad till anställning och befordran eller utbildning för befordran.