prop · GO033 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens föreslår i budgetpropositionen för en kraftig förstärkning av forskning och forskarutbildning i form utökade anslag till landets universitet och högskolor. Detta behandlas i det följande avsnittet samt i avsnitt 8.3. Ytterligare medel är emellertid inte den enda förutsättningen för att skapa starka forskningsmiljöer. Lika viktigt är det att resurserna utnyttjas effektivt. I propositionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94) framhålls vikten av att lärosätena inte mekaniskt fördelar resurserna för forskning och forskarutbildning, utan noga prövar hur de skall användas. Detta är minst lika angeläget . Det är viktigt att lärosätena i ökad utsträckning profilerar sin verksamhet och prioriterar forskning inom de områden där förutsättningarna att bygga upp hög vetenskaplig kompetens bedöms som särskilt goda och som är strategiska för lärosätet ur ett såväl nationellt som internationellt perspektiv. Det är också viktigt att samverka med andra lärosäten. Genom profilering och samverkan kan lärosätena åstadkomma en arbetsfördelning mellan sig, vilket är särskilt angeläget inom små ämnesområden och inom områden som kräver stora investeringar. Den ökande andelen forskningsresurser som erhålls efter prövning hos externa forskningsfinansiärer kommer att möjliggöra den nödvändiga samverkan och profileringen. Olika mekanismer för att identifiera starka och svaga sidor och genomföra nödvändiga omprioriteringar håller på att utarbetas vid lärosätena. skall, då lärosätet så önskar, kunna bistå i denna process (jfr avsnitt 7.2). Regeringens förslag till förstärkning av forskning, forskarutbildning och konstnärligt utvecklingsarbete har med anledning av ekonomiska vårproposition (prop. 1998/1999:100) och i budgetpropositionen för (prop. 1999/2000:1) beslutat om en förstärkning av forskningsresurserna till nya universitet och högskolor med vetenskapsområde med totalt 2002. , , , , /samt därutöver fick därmed ökade resurser till forskning och forskarutbildning. I budgetpropositionen för föreslås ytterligare förstärkningar av lärosätenas forskningsresurser, vilka presenteras nedan. Där förstärkningen skall ske anges den i budgetpropositionen som en planeringsförutsättning. Resurserna ryms inom ramen för de ökade anslag som beslutat om efter förslag och ekonomiska vårpropositioner. Uppbyggnaden av de nya universiteten och verksamheten vid de högskolor som fått vetenskapsområde samt bör fortsätta. Forskningen och forskarutbildningen vid dessa lärosäten bör ytterligare förstärkas med totalt . , som regeringen beslutat att tilldela tekniskt vetenskapsområde, bör förstärkas med och med . Övriga högskolor, utom de konstnärliga högskolorna i , bör tillföras ytterligare totalt och totalt för att stärka sin forskning, grundutbildningens forskningsanknytning samt möjligheterna att bygga upp forskningssamarbete med andra forskningsutförare och övriga myndigheter. Till de konstnärliga högskolorna i bör sammanlagt fördelas för att där förstärka det konstnärliga utvecklingsarbetet. För att stärka det humanistiska området bör totalt för samt totalt tillföras det humanistisk-samhällsvetenskapliga vetenskapsområdet vid , , , , , och . Regeringen har i budgetpropositionen för förstärkt den tekniska forskningen vid , Campus med . Ytterligare bör avsättas till denna forskning. Regeringen finner det angeläget att den gruvrelaterade forskningen vid kan utvecklas. För att täcka hela det gruvrelaterade området bör en verksamhet inom malmgeologi byggas upp. bör därför tillföras . Universitet Universiteten spelar en nyckelroll i det nationella forskningssystemet genom omfattningen på sin forskning och sin generella rätt att examinera i forskarutbildningen. Universitetens forskning och forskarutbildning har en stor bredd vad gäller antal forskningsområden och forskarutbildningsämnen, som verksamheten präglas av djup och hög vetenskaplig kvalitet. Genom bredden har nästan all grundutbildning en forskningsanknytning och möjligheter att utvecklas i takt med att forskningen utvecklas. Genom sin generella rätt att examinera i forskarutbildningen har universiteten ett ansvar för forskarutbildningen också i ett nationellt perspektiv. Universiteten bör därför särskilt främja samverkan med högskolor utan vetenskapsområde och underlätta för studenter från dessa lärosäten att bedriva forskarutbildning. inrättades tre nya universitet: , och . Dessa lärosäten har därmed givits ett ökat ansvar för forskning samt ansvar för forskarutbildning. De nya universiteten tillförs successivt ökade resurser för att kunna bedriva en internationellt konkurrenskraftig forskning och forskarutbildning inom ett antal profilområden som de själva bedömer som strategiska. Högskolor med vetenskapsområde Högskolor med vetenskapsområde har av regeringen givits ett särskilt uppdrag att bedriva forskning och forskarutbildning inom ett vetenskapligt område där högskolan har uppnått såväl bredd som djup och hög vetenskaplig kvalitet. De resurser som högskolan erhåller via vetenskapsområdet syftar till att ytterligare stärka forskningen och forskarutbildningen inom detta område. Beslut om att tilldela en högskola ett vetenskapsområde fattas av regeringen, om grundutbildningen och forskningen vid högskolan håller en sådan kvalitet och omfattning inom området att forskarutbildning kan bedrivas på hög vetenskaplig nivå. Regeringen bedömer också om det finns statsfinansiella förutsättningar för tilldelning av vetenskapsområde samt om det ligger i linje med regeringens forskningspolitiska bedömning (prop. 1999/2000:1). tilldelades naturvetenskapligt vetenskapsområde, /tekniskt vetenskapsområde och medicinskt vetenskapsområde. ansökte hos om att tilldelas tekniskt vetenskapsområde. har med eget yttrande överlämnat ärendet till regeringen. I sitt yttrande har verket förordat att högskolan ges det tekniska vetenskapsområdet. Regeringen har gjort samma bedömning som , och har därför beslutat att tekniskt vetenskapsområde skall finnas vid . I budgetpropositionen för anvisas det tekniska vetenskapsområdet vid för år samt som en planeringsförutsättning för . Högskolor utan vetenskapsområde Den pågående expansionen av högskolan innebär att regering och riksdag bygger upp starka lärosäten i alla län. Antalet utbildningsplatser ökar vid alla lärosäten och alla högskolor har fått fasta forskningsresurser. Högskolor utan vetenskapsområde bedriver utbildning inom flera olika utbildningsområden samt forskning inom ett fåtal, väl definierade områden som högskolan bedömt som strategiska och inom vilket högskolan har utvecklat hög vetenskaplig kompetens. Det statliga forskningsanslaget till högskolorna skapar förutsättningar för en positiv utveckling av forskningen. Därigenom kan högskolorna attrahera andra forskningsfinansiärer samt bli attraktiva samarbetspartners för andra högskolor, näringslivet och övriga delar av det omgivande samhället. Det är angeläget att forskningsanknytningen i grundutbildningen stärks och vidareutvecklas. Detta kan ske genom att öka andelen forskarutbildade lärare. Olika möjligheter till samverkan med andra lärosäten bör härvidlag utnyttjas. Samarbete med andra lärosäten bör även utvecklas i syfte att ge högskolornas studenter bättre möjligheter att gå vidare till forskarutbildning. I budgetpropositionen för (prop. 1999/2000:1) fastslås att forskningsresurser måste tillföras högskolorna i en takt som överensstämmer med vad som är möjliga åtaganden från statsmakternas sida. Forskningsstiftelserna har stora resurser till sitt förfogande och deras insatser är av stor vikt för den forskning och forskarutbildning som bedrivs vid landets universitet och högskolor. och kompetensutveckling () har ett särskilt ansvar för att bygga upp goda forskningsmiljöer vid landets högskolor och nya universitet. Stiftelsens insatser utgör ett viktigt komplement till statsmakternas insatser på detta område. Samverkan mellan lärosäten är ett relativt litet land. Skall forskningens kvalitet kunna bibehållas och utvecklas är det nödvändigt att samverkan kring forskning och forskarutbildning ökar mellan lärosätena. Regeringen anser att samverkan bör ges särskild uppmärksamhet . Detta gäller även forskning inom det konstnärliga området. Även åtgärder för att stimulera ökad rörlighet mellan lärosäten är viktiga, inte minst för att säkerställa en hög andel forskarutbildade lärare inom alla typer av lärosäten, inom alla ämnesområden och i alla delar av landet. Samarbete är fördelaktigt för alla parter när resurserna är spridda, den vetenskaplig utrustningen är dyrbar eller forskningsområdet har en mycket liten volym. Inom små forskningsområden är det särskilt viktigt att söka samarbete med andra lärosäten. Även inom större områden kräver de alltmer komplexa forskningsfrågorna att samarbete i ökande grad sker över disciplingränserna och mellan lärosätena. Det är synnerligen angeläget att lärosätena stärker samarbetet inom forskarutbildningen. Forskarskolor (se avsnitt 8.3) kommer att spela en viktig roll vad gäller att knyta högskolor utan vetenskapsområde närmare de lärosäten som har examinationsrätt inom forskarutbildningen. Detta kommer att underlätta för högskolor utan egen forskarutbildning att rekrytera forskarutbildade lärare och stärka sin forskningsanknytning. Den största nationella resursen och den viktigaste komponenten i en god forskningsmiljö är den enskilde forskaren. När det gäller denna resurs finns en stor potential för ökat samarbete. Förutom i forskarskolor kan samverkan ske genom gemensamma forskarkurser och seminarier, utbyte av handledarkompetens, utbyte av gästföreläsningar och handledning av examensarbeten, forskningssamarbete och gemensam publicering samt i kontakterna med det omgivande samhället. Stora delar av systemet för såväl statlig som privat resurstilldelning till forskning belönar inte samverkan utan främjar i stället konkurrens. Systemet med finansiering genom forskningsråd och forskningsstiftelser har strikta, vetenskapliga urvalskriterier för att främja hög kvalitet på forskningen. Detta bidrar till ökad konkurrens mellan forskarna. Konkurrensen behövs för att skapa en effektiv arbetsfördelning inom landet som innebär att spetsforskningen får tillräckliga resurser för att bibehålla och utveckla en internationellt hög kvalitet. För att få till stånd nödvändiga profileringar och åstadkomma en effektiv arbetsfördelning krävs emellertid också samverkan. kan i kraft av sitt nationella ansvar för forskningens utveckling bistå med oberoende översyner och nationella och internationella utvärderingar. Därmed kan bidra till profilering inom olika forskningsområden samt till att skapa goda forskningsmiljöer genom långsiktiga satsningar. Konkurrens kan också leda till ökad rörlighet. Kompetent handledning, intressanta forskarmiljöer, adekvata resurser, högkvalitativ utrustning m.m. för att forska inom det aktuella ämnesområdet är viktiga delar i en strategi för att rekrytera goda forskare och forskarstuderande. Rörlighet bör i större utsträckning premieras av lärosätena. Det är viktigt att nya teorier, erfarenheter, metoder och tekniker tillförs alla lärosäten. Lärosätena bör uppmuntra sina egna nya doktorer att tillbringa vid annat lärosäte, och bör skapa möjligheter att ta emot unga doktorer från andra lärosäten. I normalfallet bör nydisputerade doktorer som avser att fortsätta ägna sig åt forskning, bedriva forskning vid ett annat lärosäte. Det finns många exempel på etablerade samarbeten mellan olika lärosäten. Flera av dessa har beskrivits i de till regeringen inlämnade forskningsstrategierna. Centrumbildningar, forskarskolor och gemensamma forskarutbildningskurser är vanliga samarbetsformer och kan vara både tillfälliga och permanenta. Ett exempel på forskning som växer fram, tack vare samverkan mellan två universitet är handikappforskningen vid universiteteten i och . Mer tillfälliga samarbetsformer är samarbete inom ramen för EU:s ramprogram och strukturfonder, i projekt som finansieras av forskningsråd, forskningsstiftelser och andra inhemska finansiärer samt samarbete för specifika uppdrag tillsammans med enskilda företag. Även samverkan av administrativ art förekommer mellan lärosäten, exempelvis inom holdingbolag. och högskolor har ett väl utvecklat nordiskt samarbete främst inom forskarutbildningen, men också inom vissa prioriterade forskningsområden. Samarbetsformerna mellan de olika lärosätena förväntas bli fler och mer omfattande . 8.3 Forskarutbildning 8.3.1 Forskarskolor Regeringens förslag: De lärosäten som regeringen bestämmer skall ansvara för forskarskolor inom vissa områden. Samarbetet mellan lärosäten, framför allt mellan universitet och högskolor med vetenskapsområde och högskolor utan vetenskapsområde, skall utvecklas och stärkas inom forskarutbildningen. Bakgrund: Forskarskolor började etableras i och antalet har ökat markant senare del. Begreppet forskarskola ges emellertid olika innebörd beroende på verksamhetens målsättning och tillgängliga resurser. Tre organisationstyper kan urskiljas i : kortare doktorandkurser, en sammanhållen utbildning fram till examen eller en del i ett forskningsprojekt och program. De första forskarskolorna initierades av enskilda lärosäten. bedriver en speciell form av forskarutbildning av forskarskolekaraktär. Verksamheten bedrivs inom breda tvärvetenskapliga problemområden, teman, i stället för inom traditionella discipliner och ämnesområden. är således något av en pionjär inom området och de goda erfarenheterna med denna typ av verksamhet gör att valt att fortsätta med organisationsformen. Regeringen föreslog en försöksverksamhet med forskarskolor forskningspolitiska proposition Forskning för kunskap och framsteg (prop. 1992/93:170, bet. 1992/93:UbU18, rskr. 1992/93:388). Regeringen ansåg att nya sätt att bedriva forskarutbildning skulle kunna främja rekryteringen och befrämja effektiviteten i studierna. Seminarier och kurser borde planeras samlat och systematiskt, och gripa över institutions- och fakultetsgränser. anvisade för detta ändamål /94-1995/96. Från anslaget Särskilda utgifter för forskningsändamål har för budgetåren 1997-1999 även anvisat för finansiering av en forskarskola. Den senare verksamheten förlängdes med enligt regeringsbeslut , då ytterligare avsattes. () har sedan sin start initierat ett 70-tal större och mindre forskningsprogram, nästan alla med någon form av forskarutbildning. Inom ramen för dessa forskningsprogram har ca 30 forskarskolor startats och finansierats. Det exakta antalet är beroende av hur en forskarskola definieras. Forskarskoleverksamheten har utgjort en dominerande del av stiftelsens verksamhet. SSF stödjer forskning inom teknik, naturvetenskap och medicin. Forskarskolorna skall gå över de traditionella disciplingränserna och erbjuda ett samarbete med industrin eller andra sektorer av samhället. De erbjuder en sammanhållen utbildning till doktorsexamen, kurser, förstärkt handledning och har en egen formaliserad organisation. Även för Kunskaps- och Kompetensutveckling () ger stöd till forskarskolor och har 13 företagsforskarskolor igång. Doktoranderna i dessa forskarskolor är knutna till ett företag. Dessa företag är medfinansiärer till forskarskolorna. Det övergripande målet är att förnya forskarutbildningen och anpassa den bättre till näringslivets behov. av den svenska forskningspolitiken (Forskning 2000) framförde i sitt betänkande Forskningspolitik (SOU 1998:128) att systemet med forskarskolor borde vidareutvecklas och i ökad utsträckning ligga till grund för planeringen och resurstilldelningen till forskarutbildningen. Kommittén föreslog att för- och nackdelar med att organisera forskarutbildningen i form av forskarskolor närmare analyserades. Regeringen uppdrog åt att studera och utreda forskarskolornas inverkan och möjligheter i förhållande till forskarutbildningen. Uppdraget redovisades till regeringen (Forskarskolor ett regeringsuppdrag, 2000:2R). Enligt rapporten är forskarskolor ett värdefullt komplement i forskarutbildningen. Forskarskolorna bedöms främja mångvetenskapen, samverkan, handledningsfunktionerna och sammantaget ge en effektiv utbildning. I rapporten framhålls bristen på kontinuitet och svårigheterna att hitta tillräckligt långsiktig finansiering som en nackdel med att bedriva forskarutbildning i form av forskarskolor. Med detta som bakgrund uppdrog regeringen åt en utredare att föreslå sammanlagt högst tio forskarskolor inom framför allt det humanistisk- samhällsvetenskapliga, det naturvetenskapliga och det tekniska vetenskapsområdet. Dessa forskarskolor skulle erbjuda en sammanhållen utbildning fram till examen, inrättas inom områden med grundforskningskaraktär och vara ett samarbete mellan minst två olika lärosäten. I uppdraget aviserades också att anvisade medel för upprättandet av forskarskolorna skulle vara en permanent förstärkning av berörda lärosätens anslag för forskning och forskarutbildning (dnr U2000/288/DK). I en delrapport som lades fram presenterades tio tänkbara forskarskolor (dnr U2000/1454/UH). Valet av dessa forskarskolor baserades bl.a. på en genomgång av lärosätenas till regeringen inlämnade forskningsstrategier och på kontakter med forskningsråd och forskningsstiftelser. Delrapportens förslag och idéer diskuterades vid en hearing med företrädare för universitet och högskolor, samt vissa fackliga organisationer. En dokumentation av hearingen finns tillgänglig på (dnr U2000/1454/UH). Universitet och högskolor inbjöds att inkomma med synpunkter och åsikter samt anmäla intresse och möjlighet att medverka i forskarskolor (dnr U2000/1454/UH). Utredaren fick i uppdrag att i samråd med en sakkunniggrupp lägga fram konkreta förslag till forskarskolor utifrån de intresseförklaringar och underlag som universitet och högskolor inkom med och utifrån de synpunkter som framkom vid hearingen. Utöver utredaren har sakkunniggruppen bestått av en ordförande, en representant vardera från (), (), (), (Rådet för högskoleutbildning) och () samt en representant för lärarutbildningarna och högskolor utan vetenskapsområde (dnr U2000/288/DK). Slutrapporten forskarskolor ett förslag till utveckling av forskarutbildningen redovisades till (dnr U2000/2934/UH). Utredarens förslag: I slutrapporten presenteras tio forskarskolor och möjlig lokalisering för dessa. Begreppet forskarskola innebär i rapporten en sammanhållen utbildning till doktorsexamen som karakteriseras av en tydlig organisation, en satsning på handledning, ett systematiskt kursprogram samt en organiserad samverkan mellan flera ämnen och mellan flera lärosäten. Förslagen i rapporten baseras på ett försök att väga samman en identifiering av prioriterade ämnesområden med en bedömning dels av vilka inriktningar som lämpar sig att utveckla i form av forskarskolor, dels av tillgången till miljöer med vilja och förmåga att genomföra förslagen. Det påpekas i rapporten att förmåga att genomföra ett utvidgat forskarutbildningsuppdrag förutsätter en anknytning till forskningsmiljöer av högsta kvalitet. är vetenskaplig excellens inte självklart ett tillräckligt villkor. Att det primära uppdraget är forskarutbildning, snarare än forskning, innebär att ytterligare krav ställs på medverkande miljöer Utifrån delrapportens förslag, synpunkter som framkom vid hearingen, de skriftliga synpunkterna, intresseförklaringarna från lärosätena och genom diskussioner i sakkunniggruppen borde enligt slutrapporten forskarskolor inrättas inom följande områden: Mångvetenskaplig naturvetenskap Genomforskning och bioinformatik Materialvetenskap Matematik och beräkningsvetenskap Telekommunikation Grundläggande datavetenskap Språkvetenskap Ekonomi med informationsvetenskap Teknisk/naturvetenskaplig didaktik Pedagogiskt arbete Utöver dessa tio huvudförslag presenterades ytterligare tänkbara ämnesområden. Två inriktningar som gavs hög prioritet i lärosätenas intresseförklaringar var Språkteknologins grunder respektive Entreprenörskap och innovationssystem. Vård- och omsorgsvetenskap var även ett område som lyftes fram av åtskilliga lärosäten. Även Genusvetenskap och Miljö var områden och inriktningar som fördes fram. Andra möjliga ämnen för forskarskolor som föreslogs av lärosäten och intressenter var historia, nationalekonomi, statsvetenskap, filosofi, juridik, religionsvetenskap, teknisk mekanik samt IT och informationsförsörjning. I rapporten diskuterades ett genomsnittligt resurstillskott om cirka 16 miljoner för de föreslagna forskarskolorna vid ett examinationsmål på tjugo doktorer. Enligt utredningen bör medlen för forskarskolor anvisas genom att berörda lärosäten får en förstärkning av vetenskapsområdesanslaget för inrättande av och deltagande i forskarskolor. Rapporten pekar även på att det kan förutsättas att forskarskolorna vanligen kommer att kunna samutnyttja resurser, exempelvis befintliga handledare, studiestöd eller externa forskningsanslag, varför verksamhetens omfattning kan förväntas bli betydligt större. Utredaren menar att forskarskolorna bör ges ett tydligt uppdrag att ta hand om doktorander knutna till högskolor utan egen examensrätt på ett välplanerat och effektivt sätt. Omfattningen av åtaganden att ta hand om doktorander knutna till högskolor utan egen rätt att examinera i forskarutbildningen bör kunna variera mellan olika forskarskolor. Utredaren förordar en kontraktsbaserad målstyrning av forskarutbildning i forskarskolor, utgående från en relativt stor frihet för den enskilda forskarskolan att välja former för att uppnå målen. Det betyder att uppdraget till en forskarskola formuleras i termer av utbildningsmål, främst examina, men också i form av kvalitetsmål t.ex. avseende bredd och djup i forskarutbildningen. Varje forskarskola bör upprätta en programformulering som bl.a. definierar relationen till befintlig forskarutbildning, organisation och ledning, handledning, doktorandkurser, doktorandvolym och internationalisering. Denna programplan bör registreras och godkännas av någon lämplig myndighet. Denna myndighet bör också ges i uppdrag att genomföra kontinuerliga uppföljningar och utvärderingar. Skälen för regeringens förslag Nya vägar för forskarutbildningen Regeringen anser att lärosätena bör ägna forskarutbildningens uppläggning, organisation och genomförande ökad uppmärksamhet. Det är angeläget att olika modeller prövas som syftar till att förbättra forskarutbildningen. Nya grepp i uppläggningen av forskarutbildningen kan främja rekryteringen och öka effektiviteten i studierna. har arbetet med att utveckla forskarutbildningen främst varit en fråga för enskilda initiativ och spridda satsningar vid lärosätena. Regeringen gör bedömningen att forskarutbildningens organisation i form av särskilda forskarskolor kan ha positiva effekter på både utvecklingen av utbildningen och rekryteringen till denna, något såväl nationella som internationella exempel visat. Internationellt är intresset stort för att strukturera och effektivisera forskarutbildningen i forskarskolor. Flera europeiska länder har vänt blickarna mot för att låta den amerikanska forskarutbildningen, graduate schools, stå modell för en reformering av forskarutbildningen. De europeiska länder som kommit längst i att utveckla och använda sig av forskarskolor är , , och . Det utmärkande för forskarskolorna i dessa länder är att de erbjuder en sammanhållen utbildning till examen och hålls samman i en gemensam struktur på nationell nivå. Det ställs särskilda krav på kvalitet, handledning och samarbete och forskarskolorna är i regel resursmässigt gynnade i förhållande till annan forskarutbildning. I är målet att av forskarutbildningen skall vara förlagd till forskarskolor. I utförs merparten av den samlade universitetsforskningen i anslutning till någon av de över hundra forskarskolor som upprättats. I finns det en något lösare struktur som omfattar omkring två tredjedelar av doktorsutbildningen. I har ett större antal forskarskolor inrättats . Verksamheten är relativt omfattande och avsikten är att successivt ersätta det tidigare systemet.