prop · GO03135 · 2001-01-01 00:00:00 — Vad som menas med ett livsmedels ursprung är inte alltid entydigt och för att konsumenterna inte skall blir vilseledda är det viktigt att fastslå vad ursprung är innan gällande regler ändras. Det är lättare att enas om vad som är ursprunget för produkter som består av en eller några få komponenter, som t.ex. apelsinjuice. Frågan blir mer komplicerad om man skall ursprungsmärka t.ex. färdiga maträtter - skall alla ingrediensers ursprung anges eller bara några få? Regeringen arbetar inom det nordiska samarbetet, i EU och andra internationella forum med att få fram regler för hur ursprungsmärkning skall utformas. Ursprungsmärkning av kött efterfrågas särskilt ofta och här har arbetet framskridit snabbare. Ursprungsmärkning av nötkött håller på att införas inom EU i två steg. Steg ett är obligatoriskt inom EU , men det innebär i sig inte att informationen till konsument förbättras. Detta sker först i steg två, som blir obligatoriskt inom EU . Steg två syftar till att ge mer information till konsumenten eftersom ursprung, dvs. var djuret är fött, uppfött och slaktat, skall anges på etiketten på köttförpackningarna. valde att införa steg två för kött som har sitt ursprung i . Till grund för ursprungsmärkningen av nötkött ligger två EG-förordningar, nämligen och rådets förordning (EG) nr 1760/2000 av om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur samt märkning av nötkött och nötköttsprodukter och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 820/97, samt kommissionens förordning (EG) nr 1825/2000 av om fastställande av tillämpningsföreskrifter för och rådets förordning (EG) nr 1760/2000 när det gäller märkning av nötkött och nötköttsprodukter. Motsvarande system för märkning och identifiering finns ännu inte för andra djur, men man arbetar inom EU med ett liknande, enklare system för grisar i grupp. Obligatorisk ursprungsmärkning av griskött till konsument är dock inte aktuell . I finns dock en frivillig branschöverenskommelse om ursprungsmärkning av allt kött. Man kan t.ex. se beteckningarna "Danskt kött" och "Svenskt kött" på etiketterna för griskött. Regeringen anser att det är viktigt att konsumenterna kan välja om de vill köpa genetiskt modifierade livsmedel (GMO-livsmedel) eller inte. För att detta skall vara möjligt är det nödvändigt att GMO-livsmedel märks så långt det är möjligt. Det finns en grundläggande förordning för GMO-livsmedel, nämligen och rådets förordning (EG) nr 258/97 av om nya livsmedel och livsmedelsingredienser. I denna anges bland annat vad som räknas som nya livsmedel, hur ansökan görs för att få sälja och marknadsföra GMO-livsmedel och hur tillstånd för en sådan ansökan skall prövas inom EU och vad som skall märkas. Det finns även tre andra förordningar som reglerar olika delar av märkning av GMO-livsmedel, nämligen rådets förordning (EG) nr 1139/98 av om obligatoriska uppgifter vid märkning av vissa livsmedel som framställts från genmodifierade organismer utöver de uppgifter som föreskrivs i det allmänna märkningsdirektivet 2000/13/EEG, kommissionens förordning (EG) nr 49/2000 av , som är en ändring av EG-förordning 1139/98. Denna ändring tar bland annat upp tröskelvärdet på en (1) procent för oavsiktlig inblandning av GMO-råvara i livsmedel, samt kommissionens förordning (EG) nr 50/2000 av om märkning av livsmedel och livsmedelsingredienser som innehåller genetiskt modifierade tillsatser och aromer eller sådana som framställts av genetiskt modifierade organismer. Kommissionen planerar nu att lägga fram ett nytt förslag till märkning av genetiskt modifierade livsmedel . De ovan nämnda reglerna förväntas slås ihop till ett enda förslag och dessutom kommer en utvidgning av de nuvarande reglerna att ske. Märkningen kommer då att omfatta alla livsmedel, även i de fall där det inte går att påvisa om det finns genmodifierat DNA eller protein i slutprodukten. Regeringen finner, mot bakgrund av de omfattande regler som utvecklats och som fortsätter att utvecklas, inte skäl att vidta ytterligare åtgärder med anledning av tillkännagivande. 5.5 Konsumentundervisningen i skolan bör utvecklas Regeringens bedömning: Kunskaper i konsumenträtt och privatekonomi är viktiga för ungdomar och konsumentundervisningen i skolan bör därför utvecklas. 2000, som utreder gymnasieskolans studievägar, förutsätts beakta detta i sitt arbete. Konsumentfrågorna bör även fortsättningsvis behandlas i såväl inom ämnet hem- och konsumentkunskap som inom andra ämnen i grund- och gymnasieskolan. bör tillsammans med pröva om det är lämpligt att utveckla en särskild kursplan i konsumenträtt och privatekonomi. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att hemkunskap bör vara det centrala ämnet för konsumentfrågorna i . Kursplanen för ämnet bör kompletteras med uppgifter och mål med tydlig inriktning på konsumentfrågor. Antalet garanterade undervisningstimmar bör utökas och namnet ändras till hem- och konsumentkunskap. I gymnasieskolan bör enligt kommittén konsumentkunskap införas som ett nytt, obligatoriskt skolämne. Ett viktigt inslag i ämnet bör vara undervisning i privatekonomi. Kommittén föreslår vidare att de konsumentrelaterade frågor som har anknytning till andra ämnen bör, i såväl som gymnasieskolan, behandlas inom ramen för dessa ämnen och utgöra ett komplement till det särskilda konsumentämnet. Kommittén föreslår också att stödet till konsumentutbildningen i skolan bör utökas och att och gemensamt bör svara för detta stöd. bör utveckla utbudet av läromedel och annat undervisningsmaterial för konsumentkunskapen. bör ges i uppdrag att, i samarbete med , ta fram ett referensmaterial för konsumentundervisningen. bör också genomföra ett granskningsprojekt av konsumentundervisningen i grund- och gymnasieskolan. Konsumentkunskap bör vara ett kunskapsområde i lärarutbildningen. Remissinstanserna: i , och Konsumentråd instämmer i bedömningen att konsumentundervisningen i skolan behöver stärkas. instämmer i att skolan har en viktig uppgift att förmedla kunskaper som gör dagens elever till goda och miljömedvetna konsumenter, samt att konsumentfrågorna är viktiga att belysa inom både och gymnasieskolans ram. Statskontoret delar inte kommitténs uppfattning att konsumentkunskap skall vara ett obligatoriskt ämne i gymnasieskolan. tillstyrker däremot förslaget och kan tänka sig att medverka vid framtagande av läromedel och annat undervisningsmaterial för konsumentkunskap i sådana frågor som avser kronofogdemyndighetens verksamhet. tillstyrker förslagen om förändringar i kursplanen för hem- och konsumentkunskap i , medan avstyrker förslagen. Skälen för regeringens bedömning I kursplanen för har en ändring av namnet på skolämnet hemkunskap gjorts. Det nya namnet är, i enlighet med kommitténs förslag, hem- och konsumentkunskap och ändringen beslutades i samband med att en ny kursplan för ämnet beslutades. Den nya kursplanen betonar behovet av konsumentkunskap och anger att skolan med sin undervisning i hem- och konsumentkunskap bl.a. skall sträva efter att eleven "lär sig planera sin ekonomi utifrån egna och hushållets resurser, granska och värdera information och reklam samt agera i enlighet med övervägda beslut". Skolan skall också sträva efter att eleven "utvecklar förståelse och ett bestående intresse för hur handlingar i hushållet samspelar med hälsa, ekonomi och miljö såväl lokalt som globalt". Regeringen anser att det inte är aktuellt att överväga någon utökning av timplanen med hänsyn tagen bl.a. till att det pågår en femårig försöksverksamhet med utbildning utan fastlagd timplan. Gymnasieskolan Även i gymnasieskolan finns behov av god undervisning i konsumentfrågor. Ungdomar som står i begrepp att flytta hemifrån har behov av undervisning i frågor som rör t.ex. konsumenträtt och privatekonomi. genomför regelbundet undersökningar om gymnasieelevers konsumentkunskaper. gjordes en enkätundersökning bland ca 1 200 gymnasieelever från nio kommuner. I enkäten ingick frågor om konsumenträtt, hushållsekonomi samt konsumtion och miljö. Eleverna hade i genomsnitt rätt på av de ställda frågorna. I motsvarande enkät ställde också ett antal frågor om ungdomars attityder och värderingar till konsumentfrågor. En av frågorna löd "Anser du att du fått tillräckligt med kunskap om konsumentfrågor genom skolan?". På denna fråga svarade av eleverna "nej", svarade "ja, delvis" och svarade "ja, tillräckligt". Det eleverna främst efterfrågar är mer utbildning om konsumenträtt och privatekonomi. Regeringen anser att det är viktigt att tillgodose den efterfrågan på mer konsumentkunskap som eleverna har. Att - som kommittén föreslår - låta konsumentkunskap utgöra att eget ämne i gymnasieskolan skulle dock innebära en inskränkning av tiden för karaktärsämnena. Detta är enligt regeringens mening inte acceptabelt. Denna uppfattning stöds också av , som är tillsynsmyndighet på området. Regeringen anser att konsumentfrågor i gymnasieskolan även i fortsättningen i första hand bör behandlas i sitt naturliga sammanhang inom övriga ämnen. bör i stället tillsammans med pröva om det är lämpligt att utveckla en särskild kursplan i konsumenträtt och privatekonomi eller om någon eller några befintliga kurser bör förtydligas så att de inrymmer denna aspekt. En särskild kursplan skulle kunna erbjudas som valbar kurs inom ramen för elevernas individuella val. Gymnasieskolans studievägar utreds också av gymnasiekommittén 2000 (U 2000:06, Dir. 2000:35 och Dir. 2001:8). I uppdraget ingår bl.a. att utreda och lägga förslag till hur en förändrad utformning av vissa kärnämneskurser i gymnasieskolan bör se ut. I detta sammanhang behandlas även konsumentfrågornas ställning i gymnasieskolan. IT som hjälpmedel i konsumentundervisningen IT är ett mångsidigt hjälpmedel i skolans undervisning och kan underlätta för eleverna att mer aktivt söka information. För att stödja denna utveckling tog regeringen ett initiativ till ett nationellt program för IT i skolan, ITiS (skr. 1997/98:176). satsas ca på kompetensutveckling av ca 70 000 lärare med fokus på IT som ett lärandets verktyg, en dator som arbetsverktyg för lärare, riktade insatser till elever i behov av särskilt stöd, e-post till samtliga elever och lärare, förbättring av skolornas tillgänglighet till Internet m.m. ITiS finansieras till största delen via statsbudgeten och till en mindre del genom bidrag från . En delegation för IT i skolan har bildats, vars uppgift är att planera, genomföra och följa satsningen. På Statens skolverks webbplats, , finns vidare Skoldatanätet, som är en Internetguide för lärare. Här finns samlat ett urval tjänster och länkar som är särskilt användbara för den som arbetar inom skolan. I finns länkar till såväl som andra myndigheter och aktörer inom konsumentområdet. En ökad användning av Internet i skolan innebär att fler elever och lärare kan ta del av den information som finns tillgänglig om konsumentfrågor, t.ex. webbplats. Skoldatanätet kan vara ett redskap för spridning av kunskap om konsumentfrågor. och planerar ett samarbete där man överväger att via Skoldatanätet sprida information till skolorna om hur man på ett bra sätt hanterar erbjudanden om sponsring. Detta skulle enligt Regeringens mening även kunna utvidgas till samarbete om annan typ av konsumentinformation. respektive webbplatser innehåller flera sidor med information som riktar sig till ungdomar och som kan vara användbara i skolundervisningen, t.ex. de båda webbtjänsterna Våga handla och på pengarna. Webbplatserna kan tjäna som hjälpmedel i undervisningen för att få in privatekonomi och andra konsumentfrågor på ett naturligt sätt i såväl hem- och konsumentkunskap som i andra skolämnen. 6 Ideella organisationer skall ges möjligheter till ökat inflytande i konsumentpolitiken 6.1 Ekonomiska bidrag till organisationernas arbete med konsumentfrågor Regeringens bedömning: De båda paraplyorganisationerna Konsumentråd och Konsumenter i Samverkan bör även i fortsättningen få statligt ekonomiskt stöd för sin verksamhet. Ungdomsorganisationer bör ges särskild möjlighet att arbeta med konsumentfrågor. Projektmedel om att söka för ungdomar som arbetar med konsumentprojekt bör därför avsättas för en treårsperiod, med början 2002. Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit ökade resurser för EU-arbete till de båda paraplyorganisationerna Konsumentråd och Konsumenter i Samverkan. anser man att de båda kan likställas bidragsmässigt. Vidare har kommittén föreslagit att riktade satsningar med projektstöd görs för att stärka ungdomar och konsumenter med bristande kunskaper i svenska språket. Remissinstanserna: , , Konsumentråd, , kommun och tillstyrker förslagen om ökade resurser till de två konsumentorganisationerna. kommun menar att Konsumentråd bör prioriteras med tanke på dess koppling till folkrörelserna. Konsumenter i Samverkan tillstyrker förslagen utom i den del som syftar till att fördröja att organisationen likställs med Konsumentråd. menar att miljöorganisationer som verkar inom konsumentområdet bör betraktas på samma sätt som mer renodlade konsumentorganisationer när man överväger resursförstärkningar. Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, och avstyrker förslaget om fasta bidrag till konsumentorganisationerna, men accepterar bidrag till speciella projekt. Förslaget om riktade satsningar med projektstöd för att stärka ungdomar tillstyrks av , , kommun, Konsumenter i Samverkan, Konsumentråd och . Förslaget avstyrks av . Förslaget om riktade satsningar med projektstöd för att stärka konsumenter med bristande kunskaper i svenska språket tillstyrks av , (som dock anser att nivån på anslag är otillräckligt), kommun, i , , SIOS - Samarbetsorgan för invandrarorganisationer i , Konsumentråd samt . Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att det är viktigt att de båda paraplyorganisationer som arbetar med konsumentfrågor ges möjligheter att utföra sitt arbete med bl.a. EU-relaterade frågor. Sådana frågor innehåller moment av sådant långsiktigt påverkansarbete som måste bedrivas kontinuerligt. De två paraplyorganisationerna Konsumentråd och Konsumenter i Samverken har under en följd av år getts stöd för detta och regeringen anser att ett sådant stöd är viktigt för att ge organisationerna möjlighet till inflytande i EU-arbetet samt att stödet bör lämnas även framöver. Ett nytt anslag, "Åtgärder inom konsumentområdet", har skapats inom konsumentområdet och inom ramen för detta har en viss resursförstärkning gjorts för de bägge paraplyorganisationernas verksamhet. Utöver detta disponerar en del av anslaget i form av projektmedel som alla organisationer som arbetar med konsumentfrågor kan söka. ges hög prioritet till projekt med inriktning på grupper som vanligtvis inte nås av konsumentinformation i tillräcklig utsträckning. Det gäller bl.a. hushållsrelaterade miljöfrågor, ökad IT-användning bland konsumenter samt finansiella tjänster och andra hushållsekonomiska frågor. Frågan om vilka typer av organisationer som kan vara berättigade till projektmedel har aktualiserats i olika sammanhang. En uppfattning som ofta förs fram är att begreppet konsumentorganisation bör breddas. Bl.a. har vissa miljöorganisationer påpekat att de bedriver ett viktigt konsumentarbete och att de bör bli berättigade till bidrag på samma sätt som paraplyorganisationerna Konsumentråd och Konsumenter i Samverkan. I samband med att regeringen lämnar en redogörelse till angående regeringens arbete med konsumenterna och miljön, avser regeringen också att redogöra för sin uppfattning om miljöorganisationernas möjligheter att få bidrag för arbete med konsumentfrågor. Ungdomar är utsatta för ett starkt köptryck och omges av reklam i olika media. Det ökade utbudet av TV-kanaler och Internets framväxt har ytterligare accentuerat detta. Ungdomar måste på olika sätt beredas möjlighet att reflektera över t.ex. reklamen och dess påverkan, hälsofrågor, etiska aspekter på konsumtion och olika ekonomiska frågor för att de skall kunna bli starka konsumenter och få inflytande på marknaden. Ungdomar som står i begrepp att flytta hemifrån har behov av att få kunskap om hur man sköter sin egen ekonomi och sitt eget hem. Andra frågor som skapar intresse hos ungdomar är bl.a. följderna av globaliseringen och genomförandet av den inre marknaden, frågor rörande frihandel, rättvis handel, miljöeffekter av konsumtionen och metoder för att påverka företag. Även frågor som rör t.ex. bostadsproblem, reklamens inverkan på könsrollerna, konkurrensutsättning av offentlig verksamhet, aktie- och pensionssparande samt mediefrågor är konsumentanknutna frågor som berör ungdomar . Att ge ungdomar möjlighet att arbeta med konsumentfrågor i projektform inom ideella organisationer är ett sätt att uppmuntra intresset och engagemanget för konsumentfrågor. En särskild satsning på ungdomar som arbetar med konsumentfrågor kommer därför att göras , med början 2002. Syftet med en sådan satsning är att stödja ungdomar i deras roll som konsumenter. Projektmedel bör kunna lämnas för aktiviteter som syftar till att öka medlemmarnas kunskap, både för att driva opinionsbildande verksamhet och för att sprida kunskap utanför den egna organisationen. Utgångspunkten skall vara ungdomarnas egna idéer om och perspektiv på konsumentfrågor. Ungdomarna skall själva genomföra sina projekt för att sedan kunna utbilda eller påverka beslutsfattare, sina medlemmar eller andra målgrupper. 6.2 Vägar till inflytande Regeringens bedömning: Det är av stor vikt att det finns vägar till inflytande i konsumentpolitiken för folkrörelser och andra ideella organisationer. En arbetsgrupp bör därför tillsättas för att lämna förslag till hur organisationerna kan få ett ökat inflytande i konsumentpolitiken. Skälen för regeringens bedömning: Många organisationer arbetar med konsumentfrågor på olika sätt. Förutom de två paraplyorganisationerna Konsumentråd och Konsumenter i Samverkan arbetar organisationerna inom t.ex. handikapp-, miljö-, hyresgäst- och kvinnorörelserna med konsumentfrågor med olika perspektiv. Organisationer som , och är organisationer som arbetar med konsumentfrågor ur framför allt ett privatekonomiskt perspektiv. Folkrörelsernas och övriga ideella organisationers deltagande i konsumentpolitiken är viktigt och önskvärt. Det tillför såväl kunskap som en nödvändig lokal förankring och kan bidra till en livaktig dialog mellan medborgare och politiker eller myndigheter. Regeringen anser att det är viktigt att konsumenterna så långt det är möjligt bör representeras av egna företrädare i organisationer av olika slag, nationellt och internationellt, t.ex. i myndighetsstyrelser, i standardiseringsprocessen och i relevanta EU-organ. Denna representation är viktig för att konsumenterna skall kunna påverka spelreglerna för marknaden och att deras inflytande därmed skall kunna stärkas. Regeringen behöver organisationernas syn på olika frågor och bereder därför organisationerna möjlighet att lämna synpunkter på remisser, att delta i remissmöten och andra möten. Vissa myndigheter har behov av att låta konsumentintresset ha en framskjuten plats i deras respektive verksamheter. Det innebär att olika organisationer finns representerade i myndigheternas styrelser eller i särskilda rådgivande organ eller på annat sätt deltar i verksamheten. Regeringen anser att det dock finns ett behov av att finna ytterligare möjligheter för olika typer av folkrörelser och andra ideella organisationer att få ett ökat inflytande i konsumentpolitiken. Det är en viktig demokratisk fråga att de organisationer som arbetar med konsumentfrågorna också får möjlighet till inflytande och delaktighet i politikens utformning och den verksamhet som bedrivs i och dess myndigheter på konsumentområdet. Regeringen anser därför att man kontinuerligt bör se över vägarna till inflytande för folkrörelser och andra ideella organisationer. Konsumentministern höll av detta skäl en folkrörelsedag, med syfte att föra en diskussion med folkrörelser, konsumentorganisationer och andra ideella organisationer om hur organisationerna kan få ökat inflytande i konsumentpolitiken. Det framlades en mängd olika förslag, som har sammanställts. Ett urval av förslagen återfinns i bilaga 3. Som en uppföljning bör inom tillsättas en arbetsgrupp med representanter för myndigheter och organisationer. Arbetsgruppen bör få i uppdrag att utforma förslag på hur konsumentorganisationer och andra organisationer kan ges möjlighet till ökat inflytande i konsumentpolitiken. I uppdraget bör bl.a. ingå att utvärdera förslagen från folkrörelsedagen och att föreslå finansiering för de förslag som lämnas av arbetsgruppen. I anslutning till det informella ministermötet i mellan inre marknads- och konsumentministrarna under det svenska EU-ordförandeskapet hölls ett seminarium för europeiska konsumentorganisationer, "Voice of Consumer 2001". Syftet med seminariet var att ge konsumentorganisationerna möjlighet att diskutera centrala konsumentintressen på den inre marknaden samt att delge ansvariga ministrar sina ståndpunkter. Seminariet finansierades delvis av Europeiska kommissionen. Deltagarna behandlade delvis samma ämnen som togs upp på ministermötet, bl.a. nya former för marknadsreglering. Konsumentorganisationerna enades om ett slutdokument, som lästes upp för ministrarna av en representant från seminariet. 7 Konsumenterna skall ges en starkare ställning på de finansiella marknaderna Regeringens bedömning: Konsumentskyddet bör förstärkas på de finansiella områden där konsumenternas behov inte är tillräckligt tillgodosedda. 7.1 Pågående arbete med Konsumentskydd på det finansiella området Ett av de konsumentpolitiska målen är att hushållen skall ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt. Det är i det sammanhanget viktigt att bevaka de finansiella tjänsterna från ett konsumentperspektiv. Utvecklingen på det finansiella området har varit snabb och intensiv . Konsumenterna har ställts inför nya val och kommit att agera på delvis nya marknader. inleddes en avreglering av kreditmarknaden, som därefter har genomförts successivt. Utbudet av finansiella tjänster från utländska företag har ökat. Den ökade internationaliseringen och avregleringen har skapat möjligheter för ökad konkurrens. Teknikutvecklingen öppnar nya möjligheter för konsumenterna att själva agera på t.ex. aktiemarknaden och medför också att befintliga tjänster från banker och försäkringsbolag förändras. Kunderna sköter i allt större utsträckning enklare ärenden själva med hjälp av automater, Internet eller telefon, medan de anställda på banker och andra företag alltmer fungerar som rådgivare och säljare. Den svenska bankmarknaden domineras av ett fåtal stora aktörer. Därutöver förekommer ett stort antal mindre banker med varierande verksamhet. En viktig kategori från konsumentsynpunkt är de s.k. nischbankerna, som koncentrerar sin verksamhet på vissa tjänster eller vissa kundgrupper. De är inom sina verksamhetsområden viktiga konkurrenter till de stora bankerna. Nischbankerna agerar ofta inom ett smalare område och vänder sig till privatkunder genom att t.ex. locka med högre ränta. Även detaljhandeln erbjuder i allt större utsträckning sina kunder att ha pengar på räntebärande konton. Inte sällan återfinns numer bank- och försäkringsverksamhet inom samma koncern. Flera av våra trygghetssystem genomgår förändringar. Både vad gäller den allmänna pensionen och i en del av tjänstepensionssystemen ställs nya krav på konsumenterna, t.ex. vad gäller val av fonder. Utvecklingen har på många sätt medfört förbättringar för konsumenterna. Ett större utbud av tjänster ger konsumenterna en större valfrihet och den ökade konkurrensen ger förutsättningar för prispress och även i övrigt förbättrade avtalsvillkor. De val som konsumenterna måste göra kan emellertid upplevas som svåra och för den enskilde konsumenten kan felaktiga val få stora negativa konsekvenser. Det krävs kunskaper och tid för att kunna utvärdera och jämföra olika alternativ.