prop · GO03126 · 2001-01-01 00:00:00 — Avgränsningen av de ändamål för vilka uppgifter får behandlas innebär dock att det blir möjligt att effektivisera verksamheten genom att utöka den automatiserade behandlingen och ersätta vissa rutiner som utförs manuellt. bör kriminalvården med den nya lagstiftningen kunna bygga upp ett datasystem som effektiviserar verksamheten avsevärt, t.ex. genom att vissa uppgifter om en person endast behöver registreras en gång och inte, som , i varje register. Genom att det blir lättare att samla in, bearbeta och analysera den information som behövs för att upprätthålla säkerheten eller utvärdera verksamheten kan också vissa effektivitetsvinster göras. Regleringen ligger dessutom helt i linje med den pågående och planerade IT-utvecklingen inom kriminalvården. Lagförslaget kan därför inte anses medföra några nya kostnader. Den lag som förslås bör lämpligen träda i kraft när övergångsbestämmelserna till personuppgiftslagen upphör att gälla. 9 Författningskommentar 1 § Paragrafen reglerar lagens tillämpningsområde. Lagen skall tillämpas i den egentliga kriminalvårdsverksamheten, dvs. i den verksamhet som rör klienterna samt vid transporter av andra frihetsberövade personer som kriminalvårdens transporttjänst ombesörjer. Kriminalvårdens interna administration faller således utanför tillämpningsområdet. Den föreslagna lagen omfattar, precis som personuppgiftslagen (1998:204), dels all automatiserad behandling av personuppgifter, dels behandling av personuppgifter i register. Det framgår av paragrafens andra stycke. I första stycket förekommer begreppet behandling av personuppgifter. Det definieras i 3 § personuppgiftslagen. Med behandling avses enligt personuppgiftslagen varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, användning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring. Med personuppgift avses all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Punkterna 1-2 avser personer som ännu inte har dömts för brott, dvs. personer som är föremål för personundersökning och häktade. Punkterna 3-7 avser personer som undergår kriminalvårdspåföljd, dvs. personer dömda till fängelse, skyddstillsyn, villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst samt personer som har ålagts fängelse som förvandlingsstraff för böter eller vite eller personer som på grund av utländsk dom skall verkställa sådan påföljd som avses i någon av punkterna 3-6 i . Åttonde punkten tar sikte på personer som är intagna i häkte eller kriminalvårdsanstalt på annan grund än att de är häktade, dömda till fängelse eller ålagda fängelse som förvandlingsstraff för böter eller vite. Det kan t.ex. gälla personer som förvaras i häkte för att de är anhållna, omhändertagna enligt utlänningslagen (1989:529), lagen (1990:52) om vård av unga, lagen (1988:870) om vård av missbrukare, lagen (1976:511) om berusade personer m.m. eller personer som är intagna i de tagits i förvar enligt utlänningslagen eller personer som är dömda till sluten psykiatrisk vård men som ännu inte har överlämnats etc. Nionde punkten avser personer som kriminalvårdens transporttjänst transporterar för andra samhällsorgans räkning. Polisen ansvarar t.ex. för verkställande av avvisningsbeslut i asylärenden, men förpassningen sker oftast genom kriminalvårdens försorg. En liknande uppgiftsfördelning råder när polisen skall lämna handräckning vid transporter som genomförs med stöd av bl.a. lagen om vård av missbrukare, lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen om psykiatrisk tvångsvård och lagen om rättspsykiatrisk vård. Andra personer än de som är föremål för tvångsbehandling enligt punkterna 1-8, t.ex. advokater, besökare och anhöriga, kan indirekt komma att omfattas av lagen i samband med behandling av personuppgifter rörande en person som är föremål för kriminalvård eller motsvarande. Vad gäller behandlingen av dessa personuppgifter, se avsnitt 7.5.1. 2 § Paragrafen innehåller en erinran om att personuppgiftslagen (1998:204), gäller om inte annat är föreskrivet. Detta följer i och för sig redan av personuppgiftslagen. Bestämmelsen är således inte nödvändig för att reglera förhållandet mellan den föreslagna lagen och personuppgifts-lagen. Bestämmelsen har tillkommit i klarläggande syfte. 3 § Paragrafen, som närmare motiveras i avsnitt 7.4, beskriver de ändamål för vilka en myndighet inom kriminalvården får behandla person-uppgifter. För det första skall uppgifter få behandlas om det behövs för att en myndighet skall kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet vad som föreskrivs i lag eller förordning (se punkten 1). Bestämmelsen innebär att de författningar som reglerar kriminalvården blir avgörande för när uppgifter får behandlas. En kortfattad redogörelse för kriminalvårdens uppgifter finns i avsnitt 4. Som exempel kan nämnas klient-administration, bevakning av att personer som dömts till frihets-berövande påföljd verkställer sina straff, bevakning av händelser vid verkställighet av frivårdspåföljd och utplacering på anstalt. Uppgifter skall vidare få behandlas för att tillgodose rättsväsendets myndigheters behov av information om verkställighet av påföljd och häktning (se punkten 2). Vidare skall behandling få ske för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott (se punkten 3). Behandling av personuppgifter för att upprätthålla säkerhet eller för att förebygga brott får bara ske som vissa kriminalvårdsåtgärder pågår (åtgärder enligt 1 § första stycket 2-9). Detta innebär t.ex. att uppgifter om den som varit häktad men som senare försatts på fri fot eller om den som ådömts påföljd men till fullo har undergått denna inte får behandlas. Om den enskilde därefter åter blir föremål för kriminalvård får dock en tidigare uppgift om honom ånyo behandlas under förutsättning att behandlingen är förenlig med ändamålet och uppgiften ännu inte har gallrats (beträffande gallring se 7 §). Av andra stycket framgår att de uppgifter som behandlas för något av de ändamål lagen anger också får användas för tillsyn, planering, uppföljning och kvalitetssäkring av verksamheten. Lagen innehåller inga särskilda bestämmelser om vilka uppgifter som får behandlas för ett visst ändamål. De angivna ändamålen utgör ramen för vilka uppgifter som får behandlas. Av 11 § framgår att regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter som begränsar såväl ändamålen som de uppgifter som får behandlas för ett visst ändamål. I fråga om känsliga uppgifter gäller särskilda begränsningar (se 5 §) Med en myndighet inom kriminalvården avses , de lokala kriminalvårdsmyndigheterna, Kriminalvårdens Transporttjänst, och övervakningsnämnderna (jfr 1 § förordningen [1990:1018] med instruktion för ). 4 § I paragrafen regleras vem som skall vara personuppgiftsansvarig. Detta utvecklas närmare i avsnitt 7.6. Innebörden av ansvaret framgår av personuppgiftslagen (1998:204). Den personuppgiftsansvarige ansvarar bl.a. för att de grundläggande kraven för när uppgifter får behandlas är uppfyllda, att information lämnas till den registrerade, att rättelse av felaktiga uppgifter sker och att lämpliga säkerhetsåtgärder vidtas. 5 § Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.5.2, innebär ett undantag från det i personuppgiftslagen intagna förbudet mot att behandla vissa känsliga personuppgifter. I första stycket slås det fast att uppgifter om en person inte får behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexuell läggning. I andra stycket anges att om uppgifter behandlas på annan grund får uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter som avses i första stycket, om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. Det innebär att behandlingen inte bara skall vara förenlig med något av de ändamål som anges i 3 § utan också att det skall föreligga en särskild avsikt med behandlingen. Denna avsikt, behandlingens syfte, skall dessutom inte kunna tillgodoses på annat sätt än genom behandling av den känsliga uppgiften och det skall härutöver framstå som oundgängligen nödvändigt att behandlingen av den känsliga uppgiften kommer till stånd. Möjligheten att behandla känsliga uppgifter bör följaktligen tolkas restriktivt. I tredje stycket har angetts att personuppgifter enligt första stycket inte får användas som sökbegrepp om inte regeringen har föreskrivit annat. Sådana föreskrifter får meddelas endast för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott. 6 § I paragrafen behandlas direktåtkomst till de uppgifter som behandlas. Med direktåtkomst avses i detta sammanhang att någon på egen hand kan få tillgång till automatiserade uppgifter, dock utan att själv kunna bearbeta eller på annat sätt påverka uppgifterna. Användaren ställer frågor och får svar och kan ställa ytterligare frågor med anledning av svaren. Endast den som på grund av sitt arbete inom kriminalvården behöver tillgång till uppgifterna får ha direktåtkomst till uppgifter som behandlas automatiserat. Det innebär att den personuppgiftsansvarige måste göra en bedömning av vilka personuppgifter som respektive befattningshavare behöver ha tillgång till för att kunna utföra sitt arbete. Åtkomsten kan avse sökningar från den egna myndigheten och/eller från annan myndighet inom kriminalvården. Av paragrafens andra stycke framgår att frågan om direktåtkomst till uppgifter som får lämnas ut till annan myndighet regleras i 10 §. 7 § Personuppgiftslagen (1998:204) innehåller inga uttryckliga bestämmelser om gallring. I paragrafen, som motiveras i avsnitt 7.10, har tagits in en bestämmelse om att uppgifter om en person som behandlas enligt denna lag skall gallras senast efter det att den senaste registrerade påföljden eller åtgärden helt har verkställts eller upphört. Lagen anger den längsta tid under vilken uppgifter om en person får behandlas. Det innebär inte att alla uppgifter får bevaras . Med hänsyn till vikten av att integritetskänsliga uppgifter inte bevaras längre än nödvändigt anger 11 § att regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, meddelar närmare föreskrifter om gallring. I andra stycket har angetts att uppgifter utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. 8 § Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen behandlar rättelse och skadestånd och hänvisar till personuppgiftslagens bestämmelser. Bestämmelser om rättelse finns i 28 § personuppgiftslagen (1998:204) och bestämmelser om skadestånd i 48 §. Bestämmelsen motiveras i avsnitt 7.13. 9 § Paragrafen, som behandlats i avsnitt 7.9.1, innehåller bestämmelser om utlämnande av uppgifter för att framställa rättsstatistik. Vilka uppgifter som behövs för rättsstatistiken kommer regeringen att föreskriva om i förordning. framgår det av 28 § förordningen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem. 10 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om att regeringen bl.a. meddelar föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut till myndighet även i andra fall än som sägs i 9 § samt vilka myndigheter som vid utlämnande får ha direktåtkomst till personuppgifter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 7.9.2. I andra stycket anges att direktåtkomst till personuppgifter enligt första stycket skall vara förbehållen de personer som på grund av sina arbetsuppgifter behöver ha tillgång till uppgifterna (jfr 6 §). 11 § Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar vissa föreskrifter. Regeringen, eller den myndighet regeringen föreskriver kan begränsa såväl de ändamål för vilka behandling är tillåten som de uppgifter som får behandlas för ett visst ändamål. Detta har närmare motiverats i avsnitt 7.5. Regeringen, eller den myndighet regeringen föreskriver, får också meddela närmare föreskrifter om gallring och om utlämnande av uppgifter om rättsstatistik. Vidare får föreskrifter meddelas om direktåtkomst. 12 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om att en myndighets beslut om rättelse och om information enligt 26 § personuppgiftslagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I lagens andra stycke har angetts att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. Lagförslagen i departementspromemorian Behandling av personuppgifter inom kriminalvården (Ds 2000:50) Lagens tillämpningsområde 1 § Denna lag gäller vid behandling av personuppgifter i kriminalvårdens verksamhet avseende personer som är 1. föremål för personutredning, 2. häktade, 3. dömda till fängelse, 4. dömda till skyddstillsyn, 5. dömda till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, 6. ålagda förvandlingsstraff för böter, eller 7. personer som på grund av utländsk dom skall verkställa en sådan påföljd som avses i 1-6 i , eller 8. personer som på annan grund är intagna i häkte eller anstalt. Lagen gäller endast om behandlingen av personuppgifterna är helt eller delvis automatiserad eller om personuppgifter ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning efter särskilda kriterier. Förhållandet till personuppgiftslagen 2 § Om inte annat följer av denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag tillämpas personuppgiftslagen (1998:204) vid behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Ändamål med behandlingen 3 § En myndighet inom kriminalvården får behandla personuppgifter bara om det behövs för att 1. myndigheten skall kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning, 2. underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av straff som rättsväsendets myndigheter behöver, eller 3. upprätthålla säkerheten och förebygga brott som verkställigheten pågår. Uppgifter som behandlas enligt första stycket får också användas för tillsyn, planering, uppföljning och kvalitetssäkring av verksamheten. Personuppgiftsansvar 4 § Den myndighet som utför en behandling av personuppgifter är personuppgiftsansvarig. är dock personuppgifts-ansvarig för behandling av uppgifter i centrala register som förs gemensamt för myndigheterna inom kriminalvården. Behandling av känsliga uppgifter 5 § Sådana uppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen (1998:204) får behandlas om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. Sambearbetning 6 § Personuppgifter som behandlas för olika ändamål enligt denna lag får sambearbetas. Direktåtkomst 7 § Direktåtkomst till de uppgifter som behandlas enligt denna lag skall vara förbehållen de personer som på grund av sina arbetsuppgifter behöver tillgång till uppgifterna. Gallring 8 § Uppgifter om en person som behandlas i ett register skall gallras senast efter det att den senaste registrerade påföljden om honom eller henne helt har verkställts eller upphört. Sådana uppgifter som behövs för uppföljning och kvalitetssäkring av verksamheten får dock behandlas under . Rättelse och skadestånd 9 § Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om rättelse och skadestånd gäller vid behandling av personuppgifter enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag. Bemyndiganden 10 § Föreskrifter om i vilken utsträckning uppgifter som behandlas enligt denna lag skall lämnas ut till andra myndigheter meddelas av regeringen. 11 § Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om 1. begränsningar av de i 3 § angivna ändamålen, 2. begränsningar av de uppgifter som får behandlas för ett visst ändamål, 3. när gallring skall ske, 4. att uppgifter får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Denna lag träder i kraft . Remissinstanser som yttrat sig över departements-promemorian Behandling av personuppgifter inom kriminalvården ombudsmän, för , , Kammarrätten i , Länsrätten i , Justitiekanslern, , Riksåklagaren, , , , Norr, , , , , , Facket för Service och Kommunikation (), och Svenska avdelningen av internationella juristkommissionen. , Statstjänstemannaförbundet-OFR och Kriminellas revansch i samhället har beretts tillfälle att yttra sig men har avstått från det. Lagrådsremissens lagtext Förslag till lag om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Lagens tillämpningsområde 1 § Denna lag gäller vid behandling av personuppgifter i kriminalvårdens verksamhet för personer 1. som är föremål för personutredning, 2. som är häktade, 3. som är dömda till fängelse, 4. som är dömda till skyddstillsyn, 5. som är dömda till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, 6. som är ålagda förvandlingsstraff för böter, 7. som på grund av utländsk dom skall verkställa en sådan påföljd som avses i 3-6 i , 8. som på annan grund är intagna i häkte eller anstalt, eller 9. som annars transporteras av kriminalvårdens transporttjänst. Lagen gäller endast om behandlingen av personuppgifterna är helt eller delvis automatiserad eller om personuppgifter ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning efter särskilda kriterier. Förhållandet till personuppgiftslagen 2 § Om inte annat följer av denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag tillämpas personuppgiftslagen (1998:204) vid behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Ändamål med behandlingen 3 § En myndighet inom kriminalvården får behandla personuppgifter bara om det behövs för att 1. myndigheten skall kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning, 2. underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd eller häktning som rättsväsendets myndigheter behöver, eller 3. upprätthålla säkerheten och förebygga brott som en åtgärd enligt 1 § första stycket 2-9 pågår. Personuppgifter som behandlas enligt första stycket får också behandlas om det behövs för tillsyn, planering, uppföljning och kvalitetssäkring av verksamheten. Personuppgiftsansvar 4 § Den myndighet som utför en behandling av personuppgifter är personuppgiftsansvarig. är dock personuppgifts-ansvarig för behandling av uppgifter som sker gemensamt för myndigheterna inom kriminalvården. Behandling av känsliga uppgifter 5 § Personuppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen (1998:204) får behandlas tillsammans med andra uppgifter om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. Personuppgifter enligt första stycket får inte användas som sökbegrepp om inte regeringen har föreskrivit det. Sådana föreskrifter får meddelas endast för det ändamål som anges i 3 § första stycket 3. Sambearbetning 6 § Personuppgifter som behandlas för olika ändamål enligt denna lag får sambearbetas. Direktåtkomst 7 § Direktåtkomst till de personuppgifter som behandlas enligt denna lag skall vara förbehållen de personer som på grund av sina arbetsuppgifter inom kriminalvården behöver tillgång till uppgifterna. I fråga om direktåtkomst till uppgifter som får lämnas ut till en annan myndighet gäller 11§. Gallring 8 § Personuppgifter som behandlas enligt denna lag skall gallras så snart de inte behövs för de ändamål de insamlats för, dock senast efter det att den senaste registrerade påföljden eller åtgärden om honom eller henne helt har verkställts eller upphört. Trots vad som föreskrivs i första stycket får uppgifter bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Rättelse och skadestånd 9 § Bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204) om rättelse och skadestånd gäller vid behandling av personuppgifter enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag. Utlämnande av uppgifter 10 § Uppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistiken skall lämnas till den myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik. Ytterligare föreskrifter 11§ Regeringen meddelar föreskrifter om 1. att personuppgifter får lämnas ut till myndighet även i andra fall än som sägs i 10 §, 2. vilka myndigheter som därvid får ha direktåtkomst till personuppgifter, samt 3. användande av sökbegrepp enligt 5 § andra stycket. Direktåtkomst till personuppgifter enligt första stycket skall vara förbehållen de personer vid myndigheten som på grund av sina arbetsuppgifter behöver tillgång till uppgifterna. 12 § Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, meddelar föreskrifter om 1. begränsningar av de i 3 § angivna ändamålen, 2. begränsningar av de uppgifter som får behandlas för ett visst ändamål, 3. när sambearbetning får ske, 4. direktåtkomst enligt 7 § första stycket, 5. när gallring skall ske, samt 6. utlämnande av uppgifter enligt 10 §. Överklagande 13 § En myndighets beslut om rättelse och om avslag på ansökan om information enligt 26 § personuppgiftslagen (1998:204) får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av departementsrådet . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: 5 § Bestämmelserna i första stycket har visst samband med förbudet mot åsiktsregistrering i 2 kap. 3 § första stycket regeringsformen. De har en motsvarighet i 5 § polisdatalagen. Utformningen av sistnämnda paragraf står emellertid i bättre samklang med grundlagsbestämmelsen än den här föreslagna lydelsen som dessutom språkligt är ägnad att föranleda missförstånd. Lagrådet förordar därför att det föreslagna första stycket i paragrafen ersätts av två nya stycken av följande lydelse. "Uppgifter om en person får inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexuella läggning. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter som avses i första stycket, om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen." Det föreslagna andra stycket blir därmed tredje stycket. Hänvisningen till första stycket behöver inte ändras. 6 § I paragrafen föreslås att personuppgifter som behandlas för olika än-damål enligt lagen får sambearbetas. Enligt EG:s dataskyddsdirektiv (artikel 6.1 b) skall personuppgifter samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och senare behandling får inte ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål. Den föreslagna lagen torde kunna sägas angå statens verksamhet på straffrättens område och direktivet gäller inte behandlingen av personuppgifter i sådan verksamhet (artikel 3.2 första strecksatsen). Personuppgiftslagen gäller emellertid utan motsvarande begränsning. Enligt 9 § första stycket c) och d) nämnda lag får personuppgifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och personuppgifter får inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in. I lagkommentaren sägs att sistnämnda bestämmelse, som ger uttryck för den s.k. finalitetsprincipen, förmodligen är den viktigaste i personuppgiftslagen (, Personuppgiftslagen. En kommentar, 1998 s. 59). En sådan princip bör uppenbarligen inte frångås utan tvingande skäl.