prop · GP0325 · 2001-10-25 00:00:00 — Endast i undantagsfall kan kontrolluppgiftsskyldigheten komma att åvila en myndighet som inte redan är kontrolluppgiftsskyldig och i sådana fall endast i liten utsträckning. För myndigheter som redan lämnar kontrolluppgifter är utvidgningen försumbar. Skyldigheten att lämna kontrolluppgifter är dessutom av sådan karaktär att kostnaderna för den bör finansieras inom varje myndighets ramanslag. För skatteförvaltningen innebär förslagen om nya självdeklarationer och ett ökat kontrolluppgiftslämnande stora förändringar. Systemen måste byggas om och stora informationsinsatser till allmänheten måste göras. Arbetsuppgifterna är dock sådana att de normalt faller inom skatteförvaltningens verksamhet. Den tillfälliga kostnadsökning som förslagen innebär finansieras därför inom ramen för skatteförvaltningens ordinarie anslag. 26.1Förslaget till lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter Lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter ersätter lagen med nästan samma rubrik (lagen [1990:325] om självdeklaration och kontrolluppgifter). Förutom de materiella ändringar som har kommenterats i tidigare avsnitt har en anpassning gjorts till inkomstskattelagen (1999:1229) samt några smärre ändringar som kommenteras här i författningskommentaren. Vidare har en omstrukturering och en språklig modernisering gjorts av bestäm- melserna. Om inget annat anges är det sakliga innehållet i den nya lagen detsamma som i den gamla lagen. Remissinstanserna, med undantag av , har i den mån de har kommenterat den nya lagen varit positiva. Synpunkter har dock framförts på enskilda bestämmelser i lagen. Regeringen har i möjligaste mån beaktat synpunkterna och i de fall det materiella innehållet har ändrats i förhållande till departementspromemorians förslag kom- menteras det särskilt i författningskommentaren till paragrafen. anser att den här typen av lagtext skall vara lättläst och lättolkad samt att det är av stor vikt att lagstiftaren klart och tydligt anger ramarna för deklarationsskyldigheten och kontrolluppgifts- skyldigheten. Verket anser inte att lagförslaget i departements- promemorian till fullo uppfyller nämnda krav. Verket anser att förslaget till lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter behöver utredas mer. Vidare har verket lämnat mer detaljerade synpunkter på lagtextens innehåll och utformning. Regeringen delar uppfattning om vilka krav som bör ställas på lagtexten. Regeringen konstaterar dock att såväl arbete som det arbete som lagts ner inom och som presenterats i departementspromemorian har lett till att den föreslagna lagtexten har en bättre struktur och är mer lättillgänglig än den nuvarande. Det är tveksamt om ytterligare bearbetning skulle medföra en motsvarande förbättring av lagtexten. Det är vidare av stor vikt att bestämmelserna om självdeklarationer och kontrolluppgifter anpassas till inkomstskattelagen och kan tillämpas . Den lagen skall tillämpas första gången vid taxering. Regeringen anser därför att förslaget till ny lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter bör läggas fram . synpunkter på de enskilda paragraferna har dock beaktats i möjligaste mån. Lagrådet anser att rubrikerna i förslaget till lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter har getts en självständig innebörd på så sätt att de följande lagbestämmelserna inte utan vidare kan förstås om man inte beaktar den föregående rubriken. Lagrådet har anfört att det finns anledning till försiktighet när det gäller att ge rubriker i lagtext ett självständigt innehåll som avses återverka på de särskilda bestämmelserna vilka i sin tur kortas av. Lagrådet anser att lagen bör ses över från sådana synpunkter och de särskilda bestämmelserna kompletteras i de fall de förutsätter ytterligare information hämtad från en rubrik. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att rubriken inte kan vara en föreskrift. Det är emellertid vedertaget att bestämmelser med nära anknytning och som regleras sammanhållet inte var för sig behöver innehålla all information som är nödvändig för att bestämmelsen skall kunna förstås. I de sammanhanget kan rubriken utgöra ramen för vilka bestämmelser som skall läsas sammanhållet. Så har t.ex. skett i den omfattande inkomstskattelagen. I förslaget till lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter har samma lagstiftningsteknik använts. Exempelvis kan nämnas att tredje kapitlet med rubriken enbart innehåller bestämmelser om vad som skall anges i självdeklarationen. Kapitlet inleds med en paragraf med bestämmelser som anger vilka uppgifter som alltid skall lämnas. Övriga paragrafer kompletterar den första genom att ange vilka uppgifter som skall lämnas i vissa fall. I dessa anges inte särskilt att uppgifterna skall lämnas i självdeklarationen. Kapitlet är indelat med underrubriker för att underlätta för läsaren. Samtliga rubriker skulle dock kunna tas bort utan att nödvändig information för förståelsen av bestämmelserna försvinner. Regeringen är av den uppfattningen att det skulle leda för långt att kräva att samtliga paragrafer skall innehålla information om att det är i självdeklarationen som uppgifterna skall lämnas. Paragraferna skulle bli onödigt långa och otympliga på grund av upprepningar. Lagrådet har vidare framfört att kopplingen mellan olika bestämmelser i lagförslaget i vissa fall kan te sig väl svag. Även i det här fallet gör regeringen gällande att bestämmelser med nära anknytning och som regleras sammanhållet inte var för sig behöver innehålla all information som är nödvändig för att bestämmelsen skall kunna förstås. Det bör således kunna godtas att undantag från en huvudregel är reglerad i en egen paragraf utan att det i huvudparagrafen särskilt har angivits att undantag finns. Tekniken används för att göra lagtexten lättare att läsa och inte onödigt omfattande. I lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter är bestämmelserna om kontrolluppgift uppbyggd efter principen att först anges vad kontrolluppgift skall lämnas om och sedan för vem och av vem kontrolluppgiften skall lämnas. Därefter anges eventuella undantag. Sist anges vilka uppgifter kontrolluppgiften skall innehålla. krävs flera paragrafer och ibland innehåller en paragraf samtliga bestämmelser. I de fall flera paragrafer krävs upprepas i var och en av dem inte vilken kontrolluppgift som avses. Paragraferna hålls samlade och är avgränsade t.ex. genom rubriker. Lagrådet har också påpekat att det på olika håll i lagtexten används begrepp som är långt ifrån självklara och som, trots definitions- bestämmelserna i 1 kap. 5 och 6 §§ kräver en hänvisning till relevanta bestämmelser. Regeringen är av den uppfattningen att, i de fall en term har definierats i t.ex. en lag och allmänt används i denna betydelse, det inte är nödvändigt med en hänvisning till definitionen. I den här lagen liksom i inkomstskattelagen definieras bara termer och uttryck som har en särskild skatterättslig innebörd. Termer och uttryck som definieras i en annan lag och som har samma innebörd i denna lag definieras inte här. Inte heller definieras termer som inte har någon annan innebörd än vad som följer av allmänt språkbruk. Regeringen har gjort en ytterligare genomgång av lagtexten utifrån de Prop. 2001/02:25 synpunkter som Lagrådet har framfört. I de fall det har föranlett en ändring av det till Lagrådet remitterade förslaget anges det särskilt under respektive paragraf. 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Den motsvarar i första hand 1 kap. 1 § i gamla lagen. Lagen reglerar skyldigheten att lämna olika typer av uppgifter. Det är uppgifter i självdeklarationer, särskilda uppgifter och kontrolluppgifter. Det närmare syftet med uppgiftsskyldigheten anges i 24 §§. Bestämmelserna har förtydligats i förhållande till gällande regler så att det klart framgår att uppgiftsskyldigheten omfattar även annat än uppgifter till ledning för taxering. I andra stycket har i förtydligande syfte lagts till att lagens tillämpningsområde även omfattar sådant som har anknytning till de angivna uppgiftsskyldigheterna. Här avses bl.a. skyldigheten att lämna förbindelse om att lämna kontrolluppgifter enligt 13 kap. 1 § och skyldigheten enligt 15 kap. 4 § att lämna uppgifter till den som skall lämna kontrolluppgifter. Lagrådet har föreslagit att paragrafen kompletteras med en upplysning om att bestämmelser om skyldighet att lämna andra slag av deklarationer finns i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter samt i skattebetalningslagen (1997:483). I de angivna lagarna avses andra deklarationer än självdeklarationer. Det finns dessutom ett antal bestämmelser med en uppgiftsskyldighet till skattemyndigheten i andra lagar som också skulle behöva anges. Om alla andra lagar innehållande en skyldighet att lämna uppgifter till skattemyndigheten skulle anges skulle upplysningen bli för omfattande. En sådan upplysning skulle dessutom behöva ändras var gång det tillkommer eller tas bort en lag innehållande sådana bestämmelser. Risken för att upplysningen inte skulle vara heltäckande är stor. Regeringen har därför valt att inte ta med en sådan upplysning. 2 § Syftet med en självdeklaration är att lämna uppgifter till ledning för egen taxering, punkt 1, men även att i vissa fall lämna uppgifter till ledning för någon annans taxering, punkt 2. Svenska handelsbolag taxeras numera för t.ex. fastighetsskatt. I sin deklaration skall handelsbolaget även lämna uppgift till ledning för delägarnas taxeringar (se 3 kap. 18 §). Detta gäller även de europeiska ekonomiska intressegrupperingarna. De skall enligt artikel 40 i rådets förordning (EEG) nr 2137/85 av om europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG) beskattas på samma sätt som svenska handelsbolag, dvs. nettoinkomsten skall beskattas hos medlemmarna. När det gäller uppgiftslämnandet behandlas intressegrupperingarna därför på samma sätt som de svenska handelsbolagen. Vidare skall mervärdesskatt i vissa situationer redovisas i självdeklarationen. Detta har också infogats i paragrafen, punkt 3. En självdeklaration skall även innehålla de uppgifter som behövs för att beräkna och kontrollera underlaget för avgifter eller skatter enligt 3 kap. socialavgiftslagen (2000:980) (egenavgifter), lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och lagen (1994:1920) om allmän löneavgift, punkterna 46. En självdeklaration skall slutligen innehålla de uppgifter som behövs för beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension. Det framgår nu av punkt 7 att också detta omfattas av syftet med självdeklarationen. I andra stycket anges i vilket kapitel bestämmelserna om deklarationsskyldigheten finns. Paragrafen har sin huvudsakliga motsvarighet i 2 kap. 1 § den gamla lagen. 3 § I paragrafen anges syftet med de särskilda uppgifterna. För att kunna bedöma om stiftelser och föreningar skall vara skattskyldiga eller ej skall de även om de anser sig vara undantagna från skattskyldighet lämna vissa uppgifter. Ett av syftena med de särskilda uppgifterna är enligt punkt 1 att få in nämnda uppgifter för bedömning av om skattskyldighet föreligger. Ett annat syfte med de särskilda uppgifterna är enligt punkt 2 att de svenska handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar som inte skall lämna självdeklaration skall komma in med uppgifter till ledning för taxering av delägarna och medlemmarna. Bolaget och grupperingen skall till ledning för delägarnas och medlemmarnas taxering lämna vissa uppgifter. De svenska handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar som skall lämna egen självdeklaration skall lämna uppgifterna i deklarationen. I annat fall skall de lämna uppgifterna i form av särskilda uppgifter. Sjöinkomstavdrag enligt 64 kap. 2 § och skattereduktion enligt 65 kap. 11 § inkomstskattelagen (1999:1229) är beroende av vilket fartområde fartyget där anställningen finns går i. Vad som avses med fartområden framgår av 64 kap. 6 § nämnda lag. Syftet med de särskilda uppgifterna är enligt punkt 3 också att få in uppgifter för att kunna bestämma vilket fartområde som ett fartyg går i. I andra stycket anges i vilket kapitel bestämmelserna om skyldigheten att lämna särskilda uppgifter finns. Paragrafen saknar motsvarighet i den gamla lagen. 4 § I paragrafen anges syftet med kontrolluppgifterna. Av inledningen framgår att det är uppgifter om andra än uppgiftslämnaren själv. Bestämmelsen i punkt 1 om att kontrolluppgift skall lämnas till ledning för andras taxeringar har sin motsvarighet i 3 kap. 1 § den gamla lagen. Kontrolluppgifter skall också lämnas för beräkning och kontroll av underlaget för avgifter eller skatter enligt 3 kap. socialavgiftslagen (2000:980) (egenavgifter), lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och lagen (1994:1920) om allmän löneavgift, punkterna 24. Bestämmelserna saknar motsvarighet i den gamla lagen. Bestämmelsen i punkt 5 om att kontrolluppgifter skall lämnas till ledning för registrering av preliminär skatt som har innehållits genom skatteavdrag har sin motsvarighet i 3 kap. 1 § den gamla lagen. Den särskilda kontrolluppgiftsskyldighet som föreskrivits i 2 kap. 19 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension för personer som har haft pensionsgrundande inkomst av anställning för vilken han inte är skattskyldig i kommer att ingå i den nya lagen (se 12 kap. 2 §). Av punkt 6 framgår att ett av syftena med kontrolluppgifter är att få in underlag för beräkning av pensionsgrundande inkomst. I den gamla lagen finns vissa bestämmelser om uppgiftsskyldighet för personer som är bosatta i utlandet. Andra bestämmelser om sådan uppgiftsskyldighet finns i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. I den nya lagen inordnas även bestämmelserna om kontrolluppgiftsskyldighet för beskattning av utomlands bosatta. Att syftet med kontrolluppgifterna är att även få in uppgifter för beskattning av utomlands bosatta framgår av punkt 7. har i vissa fall åtagit sig att lämna uppgifter till andra länder om inkomster i . I punkt 8 har därför angetts att kontrolluppgifter skall lämnas till ledning för beskattning utomlands. I andra stycket anges i vilka kapitel bestämmelserna om kontrolluppgiftsskyldigheten finns. 5 § I paragrafen anges att termer och uttryck som används i lagen skall ha samma betydelse och tillämpningsområde som i vissa uppräknade lagar. När det gäller skyldigheten att lämna uppgifter till ledning för taxering, bedömning av skattskyldighet och beskattning av utomlands bosatta samt beskattning utomlands är det taxeringslagen (1990:324) och de lagar som är uppräknade i den lagen som är av betydelse. Termer och uttryck som används i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster, lagen (1994:1920) om allmän löneavgift och 3 kap. socialavgiftslagen (2000:980) skall användas vid fastställandet av underlaget för skatt eller avgift enligt dessa lagar. Hänvisningen till mervärdesskattelagen (1994:200) är en följd av att mervärdesskatt i vissa fall redovisas i självdeklaration enligt 10 kap. 31 § skattebetalningslagen (1997:483). När det gäller skyldigheten att lämna uppgifter till ledning för registrering av skatteavdrag är det innebörden av termer och uttryck i skattebetalningslagen som skall användas. Det är naturligt att termer och uttryck skall ha samma betydelse och tillämpningsområde när det gäller uppgiftsskyldigheten som de har när det gäller de materiella bestämmelserna. I inkomstskattelagen (1999:1229) anges t.ex. vad som avses med delägarrätter (48 kap. 2 § inkomstskattelagen). I samma paragraf anges att bestämmelserna om delägarrätter även skall tillämpas på bl.a. vinstandelsbevis och konvertibla skuldebrev. Uppgiftsskyldigheten rörande delägarrätter bör därför tillämpas även för vinstandelsbevis och konvertibla skuldebrev. I och med att termer och uttryck kommer att ha samma betydelse och tillämpningsområde som i inkomstskattelagen behöver uppgifts- skyldigheten avseende vinstandelsbevis och konvertibla skuldebrev inte regleras särskilt utan följer av den som gäller för delägarrätter. Motsvarande kommer att gälla för andra termer och uttryck som används i de uppräknade lagarna. Bestämmelsen motsvarar 1 kap. 2 § den gamla lagen men har kompletterats. I andra stycket anges undantagen, dvs. i vilka fall termer och uttryck inte har samma betydelse. Undantaget är termen juridiska personer som även skall omfatta dödsbon, handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar vilket termen inte gör i inkomstskattelagen. Vidare skall bestämmelserna om juridiska personer inte tillämpas på värdepappersfonder. 6 § I paragrafen föreskrivs att det som sägs om avgifter enligt socialavgiftslagen (2000:980) även skall gälla för särskild löneskatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och för allmän löneavgift enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift. I sak innebär det ingen förändring eftersom det redan finns bestämmelser med samma innebörd i 3 § lagen om särskild löneskatt på förvärvsinkomster respektive 4 § lagen om allmän löneavgift. De senare bestämmelserna kommer att utgå. 7 § I paragrafen anges vilken skattemyndighet som är behörig att fatta beslut enligt den nya lagen. Bestämmelsen saknar motsvarighet i den gamla lagen. Behörig att fatta beslut skall den skattemyndighet vara som är behörig att fatta beslut enligt skattebetalningslagen (1997:483). Ett beslut att förelägga någon att lämna självdeklaration, att komplettera en lämnad självdeklaration eller att lämna en uppgift skall alltid kunna fattas av den skattemyndighet som kan fatta beslut som rör den skattskyldige enligt 2 kap. 1, 2 eller 5 § skattebetalningslagen. Det innebär t.ex. att om den som skall föreläggas att lämna en uppgift är en fysisk person är det skattemyndigheten i den region där han författningsenligt skall vara folkbokförd året före det år beslutet skall fattas som är behörig att fatta beslutet. Bestämmelserna i skattebetalningslagen om vilken skattemyndighet som är behörig att fatta beslut om den som inte skall ha varit folkbokförd i året före beslutsåret och om den som har en väsentlig anknytning till är också tillämpliga. Finns ingen behörig skattemyndighet kan beslut som rör en fysisk person alltid fattas av i . I andra stycket anges att föreläggande att lämna uppgift om tredje man även kan beslutas av den skattemyndighet som är behörig att fatta beslut om den som uppgiften skall avse. Befogenheten för skattemyndigheten att förelägga någon att lämna uppgifter omfattar alla de förelägganden som kan utfärdas med stöd av den nya lagen. behöver därmed inte uppdra åt någon annan skattemyndighet att fatta beslut om föreläggande i dess ställe. Det innebär att om personen skall föreläggas att lämna kontrolluppgift om personen kan såväl den skattemyndighet som är behörig att fatta beslut om A, som den som är behörig att fatta beslut om B, fatta beslutet om föreläggandet. 8 § Av paragrafen framgår att skall ha samma befogenhet som skattemyndigheterna att meddela förelägganden. Bestämmelsen har sin direkta motsvarighet i 1 kap. 3 § den gamla lagen. 9 § Bestämmelsen motsvarar 1 kap. 4 § den gamla lagen. Bestämmelsen infördes efter förslag i prop. 1999/2000:23 och föranleds av att möjlighet infördes för företag att ha sin redovisning i euro. 2 kap. Skyldighet att lämna självdeklaration 1 § I paragrafen anges att det finns två olika typer av självdeklarationer, dels en allmän självdeklaration som skall användas av alla fysiska personer och dödsbon, dels en särskild självdeklaration som skall användas av andra juridiska personer än dödsbon. Vilken typ av deklaration som skall lämnas är inte längre knutet till vilka slag av inkomster som skall redovisas utan enbart till om deklaranten är en fysisk eller juridisk person. Fysiska personer med inkomster från en näringsverksamhet skall liksom andra fysiska personer lämna en allmän självdeklaration. Motsvarigheten i den gamla lagen finns i 2 kap. 2 §. 2 § Här anges när fysiska personer är deklarationsskyldiga. Skyldigheten är beroende av dels vilket inkomstslag intäkten är hänförlig till, dels storleken av intäkten. I paragrafen anges också när en fysisk person är skyldig att deklarera förmögenhet och för vilka andra skatter självdeklarationen är grunden för taxering och beskattning. Det finns vissa undantag från deklarationsskyldigheten i 6 §. I punkt 1 anges huvudregeln. Deklarationsskyldigheten för en fysisk person är i denna punkt kopplad till ett belopp som motsvarar grund- avdraget. Sådant avdrag får göras endast från vissa tjänsteintäkter och från inkomst av aktiv näringsverksamhet. Grundavdraget uppgår för när- varande till lägst av prisbasbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Det gäller även vid taxering. Regeringen har i budgetpropositionen föreslagit att grundavdraget vid taxering skall vara lägst av prisbasbeloppet och års taxering av prisbasbeloppet i det lägsta inkomstskiktet (se prop. 2001/02:1 finansplan m.m. avsnitt 8.2.3.3). Den som inte når upp till denna sammanlagda intäkt under beskattningsåret är inte deklarationsskyldig. Principen att koppla deklarationsskyldigheten till en viss procent av ett basbelopp infördes genom prop. 1990/91:5. Av 2 kap. 27 § inkomstskattelagen (1999:1229) framgår att med prisbasbelopp avses prisbasbeloppet enligt lagen om allmän försäkring för året före taxeringsåret. Punkt 1 motsvarar 2 kap. 4 § första stycket 1 den gamla lagen. Den som under beskattningsåret har uppburit inkomst, förmån eller ersättning som skall tas upp i inkomstslaget tjänst, i form av förbjudna lån enligt 11 kap. 45 § inkomstskattelagen, kapitalvinst vid avyttring av vissa andelar i handelsbolag enligt 50 kap. 7 § den lagen, utdelning på delägarrätt enligt 57 kap. 7 § den lagen eller kapitalvinst enligt 57 kap. 12 § den lagen är, enligt punkt 2, skyldig att lämna en självdeklaration när intäkten har uppgått till sammanlagt . Från dessa intäkter får nämligen inte göras grundavdrag. Detsamma gäller intäkt av passiv näringsverksamhet. Punkt 2 motsvarar 2 kap. 4 § första stycket 2 den gamla lagen. Punkt 3 motsvarar 2 kap. 4 § första stycket 3 den gamla lagen. Deklarationsskyldigheten inträder när den sammanlagda intäkten under beskattningsåret uppgår till . I denna intäkt ingår dock inte sådan ränta och utdelning för vilka kontrolluppgift skall lämnas. Kontrolluppgift behöver inte lämnas om räntan eller utdelningen under beskattningsåret understiger . Räntor och utdelningar som inte behöver redovisas i en kontrolluppgift är enligt 8 kap. 8 § inkomstskattelagen skattefria om de inte uppgått till sammanlagt . Av 8 § framgår att hänsyn inte skall tas till sådana intäkter vid bedömningen om deklarationsskyldighet föreligger. Ränte- och utdelningsinkomster för vilka kontrolluppgift har lämnats påverkar inte deklarationsskyldigheten. Punkt 4 motsvarar i sak 2 kap. 4 § första stycket 5 den gamla lagen. Om en fysisk person har en skattepliktig förmögenhet vid beskattningsårets utgång som överstiger fribeloppet enligt 19 § lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt skall han eller hon lämna en självdeklaration och ange alla tillgångar och skulder i självdeklarationen. Fribeloppet är från och med för fysiska personer eller, i fall då sambeskattning skall ske med barn, make eller sambo, . Även ett barn vars skattepliktiga förmögenhet vid beskattningsårets utgång uppgår till mer än skall lämna en egen självdeklaration. Regeringen har i budgetpropositionen föreslagit att fribeloppen skall höjas års taxering till eller, i fall då sambeskattning skall ske, (se prop. 2001/2002:1 finansplan m.m. avsnitt 8.4). Punkt 5 motsvarar 2 kap. 4 § första stycket 4 den gamla lagen. Den som är begränsat skattskyldig skall lämna självdeklaration när de skattepliktiga intäkterna uppgår till . Vem som är begränsat skattskyldig framgår av 3 kap. 17 § inkomstskattelagen. Punkt 6 motsvarar 2 kap. 4 § första stycket 6 den gamla lagen.