prop · GO0379 · 2001-01-01 00:00:00 — Försöksverksamheter med att förbättra samordning mellan myndigheter och ideella krafter har visat sig ha positiva effekter (avsnitt 5.3). bör därför få i uppdrag att initiera lokal brottsoffersamverkan på fler plaster i landet. För detta arbete beräknas sammanlagt 1,5 miljoner. Den vittnesstödsverksamhet som bedrivs på ett trettiotal orter i landet har visat sig fylla en viktig funktion och möter behoven hos många av domstolarnas besökare (avsnitt 6.2). Regeringen anser att en sådan verksamhet bör finnas vid landets samtliga tings- och hovrätter. Vittnesstödsverksamheten bör som bedrivas på ideell basis och de organisatoriska lösningarna bör kunna variera efter lokala behov och förutsättningar. Sammanlagt under aktuell tidsperiod beräknas för att initiera och stimulera sådan verksamhet. Poliser är de samhällsrepresentanter som människor som utsatts för brott i störst utsträckning kommer i kontakt med. Hur de då blir bemötta och vilken information brottsoffren då får är av stor betydelse (avsnitt 7.1). Det är också angeläget att polis och åklagare följer utvecklingen av hur brottsoffer upplever att de blivit bemötta. För att det skall kunna ske fortlöpande och på ett smidigt sätt bör och Riksåklagaren få i uppdrag att utarbeta en metod för att inom ramen för sin kvalitetssäkringsverksamhet följa utvecklingen av hur brottsoffer upplever sig bemötta. Ett motsvarande uppdrag bör även ges till . Kostnaden för ett sådant metodutvecklingsarbete beräknas till . Regeringen föreslår i denna lagrådsremiss att socialtjänstlagen (1980:620) kompletteras så att det framgår att socialnämndens ansvar omfattar alla brottsoffer (avsnitt 8.2). Med anledning av detta bör få i uppdrag att bedriva utvecklingsarbete till stöd för i dess arbete med brottsofferfrågor. Ett sådant uppdrag bör ses som en naturlig fortsättning på det arbete som bedrivs inom styrelsen, vilket rör mäns våld mot kvinnor. Detta arbete har sin grund i ett uppdrag till i samband med den s.k. Kvinnofridspropositionen (1997/98:55). Den kunskap som finns upparbetad inom myndigheten om dessa frågor kan till stor del vara en tillgång också i frågor som rör andra brottsoffer än kvinnor. bör för ett sådant uppdrag få disponera sammanlagt under aktuell tidsperiod. Sammanställning av de särskilda medlen för att utveckla stödet till brottsoffer: () Utbildningsinsatser 1 2 3 Lokal brottsoffersamverkan 0,5 1 1,5 Vittnesstöd 1 2 3 Metodutveckling Kunskapsutveckling socialtjänst 0,5 - 1,5 0,5 1,5 Summa 3,0 6,5 9,5 Lagförslagen Rätten till målsägandebiträde föreslås utvidgas genom att begränsningen till brott enligt i 1 § första stycket 3 i lagen (1988:609) om målsägandebiträde tas bort. Genom en sådan ändring blir det möjligt för domstolen att i alla mål om brott som kan ge fängelse pröva om förutsättningarna för förordnande av målsägandebiträde är uppfyllda. Vid målsägandebiträdeslagens tillkomst var det i princip kostnadsfritt för målsäganden att få stöd av ett målsägandebiträde. Biträdet hade rätt till ersättning av allmänna medel i enlighet med dåvarande bestämmelser i rättshjälpslagen för biträde vid allmän rättshjälp, dvs. ersättning med skäligt belopp för arbete, tidsspillan och utlägg. Den tilltalade kunde dock i vissa fall bli skyldig att helt eller delvis återbetala kostnaderna för målsägandebiträdet enligt reglerna i 31 kap. RB. I propositionen (prop. 1986/87:107, sid. 35 f) uttalades att reformen, i förening med andra föreslagna reformer inom rättshjälpsområdet, kunde genomföras inom ramen för oförändrade resurser. När rätten till målsägandebiträde utvidgades till följd av förslagen i prop. 1989/90:158 om utvidgad rätt till målsägandebiträde m.m. konstaterades att detta i mångt och mycket var en anpassning av lagtexten till praxis. Domstolarna hade nämligen blivit generösare vid tillämpningen av lagen, enligt vad som kunde utläsas av statistik över kostnadsutvecklingen. Den föreslagna utvidgningen bedömdes därför rymmas inom ramen för givna resurser. Det är mycket svårt att beräkna omfattningen av de kostnadsökningar som den nu föreslagna utvidgningen av rätten till målsägandebiträde kan förväntas medföra, då det inte finns något underlag för att bedöma det ytterligare antal ärenden som kan tillkomma till följd av detta. Antalet betalningsposter för målsägandebiträde uppgick till 4 116, till 4 378 och till 5 537. Den genomsnittliga kostnaden per betalningspost respektive år var ca , och . uppgick antalet betalningsposter till 3 125 och den genomsnittliga kostnaden per post till ca . Kostnaderna för målsägandebiträde har totalt sett ökat kraftigt . uppgick de till , och till . Utfallet har påverkats av de båda brandrättegångarna i , vilka tillsammans genererade utgifter på mer än . Dessa rättegångar får dock betraktas som extraordinära, men även med hänsyn taget till detta är kostnadsökningen markant. Om antalet betalningsposter t.ex. skulle öka med 100 till en uppskattad genomsnittlig kostnad på 9 000 per post skulle de ökade kostnaderna till följd av det nuvarande förslaget vara mindre än . Även om det är svårt att uppskatta antalet ärenden som kan tillkomma förväntas de i varje fall inte bli fler än mellan av nuvarande antal. Med ett sådant antagande skulle antalet betalningsposter uppgå till ca 300 - 600 till en sammanlagd kostnad av mellan 2,7 - . Kostnaderna för målsägandebiträde belastar anslaget 4:12 Rättshjälpskostnader m.m. I budgetpropositionen för uppgår detta anslag till sammanlagt . Regeringen har framhållit svårigheterna att prognostisera kostnaderna på detta anslag, och med ovan nämnda antaganden påverkas anslagsbelastningen endast marginellt. Regeringen avser dock att noga följa utvecklingen av de kostnadsökningar en ändrad bestämmelse kan komma att medföra. 12 Författningskommentarer 12.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:609) om målsägandebiträde 1 § I 1 § första stycket 3 har begränsningen till brott enligt tagits bort. Ändringen innebär att målsägandebiträde kan förordnas även vid andra brott där fängelse ingår straffskalan, t.ex. överträdelse av besöksförbud om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Skälen för förslaget har redovisats i avsnitt 9. 12.2 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 8 a § Ändringen innebär att det inledningsvis klargörs att socialnämnden har ett ansvar för att stödja och hjälpa dem som har utsatts för brott och att det bör bedrivas ett aktivt arbete i detta hänseende. I och med ändringen har bestämmelsen blivit könsneutral och korresponderar bättre med den s.k. likställighetsprincipen som kommit till uttryck i 2 § kommunallagen (1991:900). I sakligt hänseende innebär den förändrade ordalydelsen dock ingen ändring mot vad som redan tidigare gällt enligt 5 § socialtjänstlagen. Det skall framhållas att det förhållandet att en person utsatts för brott inte med automatik behöver föranleda insatser från . När det gäller lindrigare händelser och även vid viss svårare brottslighet kan det egna nätverket bestående av familj och vänner lämna det bästa stödet. Även frivilligorganisationer och andra grupper i samhället har en viktig funktion att fylla i sammanhanget. I paragrafen anges att socialnämnden, i sin brottsofferstödjande verksamhet, särskilt bör beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Denna formulering är i huvudsak likalydande med paragrafens föregående lydelse. Någon förändring i sak är heller inte avsedd. Skälen för förslaget har redovisats i avsnitt 8. Sammanfattning av utredningens betänkande Utredningen redovisar i betänkandet en genomgång och analys av de åtgärder som den senaste tioårsperioden har vidtagits på brottsofferområdet. Vidare ger utredningen förslag till författningsändringar och andra åtgärder som behövs för att förbättra brottsoffrens situation. Begreppet brottsoffer Begreppet brottsoffer kan definieras på olika sätt. Utredningen avser I betänkandet med benämningen brottsoffer främst fysiska personer som direkt har drabbats av ett brott. I vissa avsnitt behandlar utredningen dock en vidare krets än de direkt drabbade t.ex. anhöriga till någon som har dödats genom brott. Rättsväsendet och brottsoffren Polisens och åklagarens informationsskyldighet I förundersökningskungörelsen (1947:948) finns bestämmelser om polisens och åklagarens skyldighet att lämna information till målsäganden på olika stadier av förundersökningen. Bestämmelserna fick i huvudsak sin nuvarande lydelse genom författningsändringar som syftade till att stärka målsägandens ställning. Utredningen anser det viktigt att den som har drabbats av brott får information om vilka möjligheter det finns att få juridisk, ekonomisk och annan hjälp samt att informationen ges vid rätt tillfälle och på lämpligt sätt. De nuvarande reglerna framstår i stort sett som tillräckliga. bör vid sina inspektioner av polismyndigheternas handläggning av brottsofferfrågor uppmärksamma hur informationsskyldigheten sköts. Beträffande åklagarnas informationsskyldighet föreslår utredningen att denna skall utvidgas till att avse även beslut om att åtal skall väckas. Underrättelsen bör ske genom att en kopia av stämningsansökan skickas till målsäganden. Besöksförbud Lagen (1988:688) om besöksförbud, som trädde i kraft , var ett led i strävandena att skydda främst kvinnor som utsätts för förföljelse och trakasserier av män som de har sammanlevt med. Ett besöksförbud innebär ett förbud för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person. Lagen har , och , utvärderats av . Utredningen har i en enkät till samtliga brottsoffer- och kvinnojourer frågat hur besöksförbudet fungerar och om det tillgodoser det behov av skydd som finns. På uppdrag av utredningen har fil. undersökt erfarenheterna av lagen hos såväl den som förbudet avser att skydda som den som har meddelats beslutet. Undersökningarna visar att lagen fungerar relativt väl och i enlighet med dess syften. Beslut om besöksförbud bör dock i fråga om begränsningar och undantag i större utsträckning avpassas efter parternas förhållanden. Detta gäller särskilt när parterna har gemensamma barn. I dessa fall föreslår utredningen att socialnämnden skall underrättas om förbudet. För att förbättra informationen om vad ett besöksförbud innebär föreslås att Riksåklagaren får i uppdrag att ta fram särskilda informationsblad. Åklagarens skyldighet att föra talan om enskilt anspråk Åklagaren har enligt 22 kap. 2 § en skyldighet att föra målsägandens talan om enskilt anspråk om det kan ske utan väsentlig olägenhet och anspråket inte är uppenbart ogrundat. Riksåklagaren har utfärdat allmänna råd Målsägande i brottmål som ger åklagarna god handledning. Utredningen finner att lagstiftningen är tillräckligt långtgående men påtalar vissa brister i tillämpningen. Utredningen föreslår att Riksåklagaren får i uppdrag att i de allmänna råden klargöra i vilken utsträckning som åklagaren skall hjälpa målsäganden att formulera sina skadeståndsanspråk. Riksåklagaren bör vidare regelbundet kontrollera att de allmänna råden följs. Målsägandebiträde och stödperson Ett målsägandebiträde förordnas av rätten och har enligt lagen (1988:609) om målsägandebiträde till uppgift att bistå målsäganden i det rättsliga förfarandet. Som biträde förordnas i allmänhet en advokat eller en biträdande jurist på en advokatbyrå. Biträdet får ersättning enligt samma principer som gäller för ett biträde enligt rättshjälpslagen. En stödperson är avsedd att vara ett personligt stöd åt målsäganden vid förhör under förundersökningen och rättegången. Stödpersonens rätt att närvara vid sådana förhör regleras i . För stödpersonens medverkan fordras inget förordnande och denne får ingen ersättning för sin inställelse. Utredningen har tagit del av en utvärdering av lagen om målsägandebiträde och användningen av stödperson som har genomförts av . Utredningen har vidare genom egna enkäter och genom en undersökning av fil. sökt utröna brottsoffrens erfarenheter av målsägandebiträde och stödperson. Det kan konstateras att målsägandebiträdesreformen har haft en kvalitetshöjande effekt på det rättsliga förfarandet och bidragit till att stärka brottsoffrens ställning. Villkoren för förordnande av målsägandebiträde Utredningen har övervägt en mera omfattande ändring av de villkor för förordnande av målsägandebiträde som anges i 1 § lagen om målsägandebiträde men stannat för en justering av 1 § punkten 3. Utredningen föreslår att begränsningen till brott enligt tas bort. Lagändringen innebär att det blir möjligt att få ett målsägandebiträde vid alla brott på vilka fängelse kan följa, t.ex. överträdelse av besöksförbud. Övriga förutsättningar för prövningen av målsägandens behov av biträde enligt punkten 3 kvarstår oförändrade. Målsägandebiträdets uppgifter om tillämpningen av lagen om målsägandebiträde visar att biträdet ofta förordnas först sedan åtal har väckts. Utredningen förordar att målsägandebiträdet förordnas tidigare i processen än som sker. Utredningen har övervägt om ett målsägandebiträde borde förordnas av åklagaren men har avvisat en sådan lösning. En målsägande som för talan är part i målet och har enligt regler rätt att ställa frågor till tilltalade, vittnen och sakkunniga. Utredningen föreslår att frågerätten utvidgas till att gälla även målsägande som inte för talan. På så sätt utökas även målsägandebiträdets frågerätt. Utredningen föreslår vidare att målsägandebiträdets uppgifter utvidgas till att omfatta även sådant avslutande arbete som att hjälpa målsäganden att få ut ett tilldömt skadestånd. Stödpersonens uppgifter och användning i rättsprocessen Utredningen föreslår en ökad användning av stödpersoner i det rättsliga förfarandet. En stödperson kan vara ett komplement till målsägandebiträdet eller utgöra ett tillräckligt stöd i de fall de rättsliga frågorna är av den arten att åklagaren kan ta tillvara målsägandens rättsliga intressen. Enligt förslaget skall en särskild stödperson kunna förordnas i mål om brott på vilket fängelse kan följa. Undersökningsledaren, dvs. polisen eller åklagaren, skall kunna ge ett sådant förordnande under förundersökningen. I övrigt skall rätten förordna stödpersonen. Rätten till ett personligt stöd enligt 20 kap. 15 § behålls men begreppet stödperson föreslås fortsättningsvis avse endast dem som förordnas som stödperson. Utredningen föreslår vidare att den särskilt förordnade stödpersonen får rätt till ersättning för sin inställelse enligt i huvudsak samma principer som målsäganden. Efterlevandes rätt till målsägandebiträde och stödperson Utredningen föreslår att efterlevande till den som har dödats genom brott under vissa förutsättningar får rätt till målsägandebiträde och stödperson. Rättsväsendets information till och bemötande av brottsoffer I svaren på utredningens enkäter till bl.a. olika aktörer inom rättsväsendet samt brottsoffer- och kvinnojourer är det vanligaste förslaget till förbättringar för målsägande och vittnen att informationen bör förbättras. För att åstadkomma en sådan förbättring föreslår utredningen ett utökat samarbete mellan polisen och de lokala brottsofferstödjande organisationerna. Den lokala polisledningen bör verka för att en samverkansgrupp med representanter för dessa organisationer, polisen, åklagarmyndigheten, , hälso- och sjukvården och kriminalvården kommer till stånd. Inom varje polismyndighet bör vidare utses någon eller några personer med ett särskilt ansvar för brottsofferfrågor. Vad gäller åklagarna hänvisar utredningen i första hand till Riksåklagarens allmänna råd. Vidare bör åklagarnas arbete organiseras så att det i möjligaste mån är samma åklagare som handlägger målet från förundersökningen till huvudförhandlingen. För domstolarnas del understryker utredningen vikten av att den skriftliga information som finns bl.a. om hur rättegången går till alltid bifogas kallelserna. Vidare föreslås att det vid domstolarna utses någon eller några personer som ansvariga för att besvara frågor från målsägande och vittnen. Utredningen föreslår också att domstolslokalerna utformas så att målsäganden och vittnen inte behöver konfronteras med den tilltalade. Domstolarna bör se till att det finns expeditionsvakter eller annan personal i eller i anslutning till allmänhetens utrymmen. Expeditionsvakterna bör i större utsträckning ges arbetsuppgifter som rör bemötande av målsägande och vittnen. Domstolscheferna och de lokala jourerna bör verka för att ideellt anordnad vittnesstödsverksamhet kommer i gång. Utbildningsfrågor Utredningen konstaterar att det finns behov av utbildning i olika brottsofferfrågor inom rättsväsendets samtliga yrkesgrupper. God kunskap om brottsoffers reaktioner och behov underlättar inte bara för brottsoffret utan kan bl.a. bidra till en säkrare bevisvärdering. Utredningen föreslår att , och får i uppdrag att inom respektive område anordna utbildning i brottsofferfrågor. Rättegångskostnader i mål om skadestånd Utredningen har uppmärksammat frågan om målsägandens ansvar för motpartens rättegångskostnader i mål om skadestånd på grund av brott som handläggs som tvistemål. Att ändra regler om rättegångskostnadernas fördelning i tvistemål kräver noggranna överväganden. Utredningen anser att frågan bör utredas i ett annat sammanhang. Hälso- och sjukvården samt Hälso- och sjukvården Personalen inom hälso- och sjukvården fyller en viktig funktion i samhällets omhändertagande av brottsoffer. Det är därför angeläget att denna personal ges utbildning om brottsoffers behov och reaktioner. Regeringen har i propositionen Kvinnofrid (prop. 1997/98:55) föreslagit ökade utbildningsinsatser för hälso- och sjukvårdens personal i fråga om våld mot kvinnor. Utredningen föreslår att dessa utbildningsinsatser även skall innehålla mer allmänna moment om brottsoffer och att det bör skapas rutiner för omhändertagandet också beträffande andra grupper av brottsoffer än kvinnor som har utsatts för våld i hemmet. Utredningen föreslår också att uppdrag att leda ett utvecklingsarbete i frågor om våld mot kvinnor skall innehålla den problematik som mer allmänt gäller för brottsoffer. Utredningen finner även att rättsintygens kvalitet bör förbättras och föreslår därför att skärper tillsynen över tillämpningen av de allmänna råd som utfärdats på detta område. Frågan om rättsintyg bör också behandlas i läkarnas utbildning. har en betydelsefull roll när det gäller stöd till brottsoffer. Dess personal kommer ofta i kontakt med människor som har varit utsatta för brott. Utredningen föreslår att det i socialtjänstlagen införs en särskild bestämmelse om ansvar för brottsoffer. Vidare föreslås att de utbildningsinsatser för personal inom som regeringen har föreslagit i propositionen Kvinnofrid även skall innehålla mer allmänna frågor om brottsoffer. Detta gäller också regeringsuppdraget till att leda ett utvecklingsarbete i frågor om våld mot kvinnor. Handlingsprogram och rutiner bör utarbetas inom för omhändertagandet av brottsoffer. Utredningen föreslår vidare att frågan om ett erhållet skadestånd på grund av brott skall inverka på ett brottsoffers rätt till försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen bör behandlas av den utredning som ser över vissa frågor rörande socialtjänstlagen och uppgifter (dir.1997:109). Medling i brottsoffrens intresse Försöksverksamhet med medling mellan gärningsman och offer pågår på flera platser i . är engagerad antingen som initiativtagare eller på annat sätt. Utredningen konstaterar att medling kan vara till fördel för brottsoffer under förutsättning att det tas tillbörlig hänsyn till dem i medlingssituationen. En utvidgad försöksverksamhet med medling liksom ytterligare utredning bedömer utredningen som positivt. och brottsofferfonden anser att , som inrättades , får anses uppfylla de intentioner som lagstiftaren hade när myndigheten inrättades, nämligen att verksamhetens övergripande uppgift skulle vara att främja brottsoffers rättigheter, behov och intressen. Utredningen anser inte att det finns skäl att tillskapa en brottsofferombudsman vare sig som en särskild tjänst eller i förening med chefsskapet för . Brottsofferfonden Brottsofferfonden, som inrättades som , lämnar ett betydelsefullt stöd till forskning, utbildning, information och annan utvecklingsverksamhet som gäller brottsofferfrågor. Fonden tillförs i huvudsak medel genom brottsofferavgiften. En sådan avgift på åläggs den som döms för ett eller flera brott, om fängelse ingår i straffskalan för något av brotten. Utredningen föreslår att begränsningen att bidrag ur fonden bara får lämnas till löpande verksamhet, om det finns särskilda skäl, tas bort så att de ideella organisationerna i större omfattning kan få bidrag till sin verksamhet från fonden. Utredningen har också prövat frågan om uppbörd eller indrivning av brottsofferavgifterna behöver effektiviseras men funnit att så inte är fallet. För att tillföra fonden medel föreslår utredningen att brottsofferavgiften höjs från till . Genom denna höjning beräknas fonden få ett tillskott på . Utredningen föreslår att tillskottet reserveras för bidrag till de ideella organisationerna, främst den löpande verksamheten. Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor Handläggningen av brottsskadeärenden överfördes till från den tidigare i samband med att myndigheten inrättades . Utredningen konstaterar att hantering av brottsskadeärendena fungerar väl. Utredningen föreslår att det införs en möjlighet för den skadelidande att få brottsskadeersättning i förskott i särskilt ömmande fall. Det försäkringsskydd för skador på grund av brott som erbjuds genom kollektiva och privata försäkringar och som omfattar skador på grund av brott är i huvudsak tillfredsställande. Ideella organisationer De ideella organisationerna, brottsoffer- och kvinnojourer m.fl., utgör ett viktigt komplement till samhällets stöd åt brottsoffer. Utredningen anser det angeläget att tillgängligheten till dessa organisationer ökar. Det tillskott om som brottsofferfonden kommer att få genom höjningen av brottsofferavgiften bör därför tillföras de ideella organisationer som arbetar med brottsofferinriktad verksamhet att användas för t.ex. anställning av brottsofferassistenter. Utredningen avvisar en ordning med statligt anställda brottsofferassistenter liksom assistenter anställda av . I stället föreslås att de jourer och andra ideella organisationer som vill samverka går samman och ansöker om medel hos brottsofferfonden för att anställa en assistent eller på annat sätt ordna sin verksamhet så att tillgängligheten ökar. På så sätt kan assistenterna placeras där behovet finns. Samarbete mellan olika lokala ideella organisationer bör prioriteras vid medelstilldelning ur fonden. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning underrättelseskyldighet till målsägande m.m. Utredningen har bl.a. genom en enkätundersökning till landets kronofogdemyndigheter försökt utvärdera en reform som syftade till att underlätta för målsäganden att få ut ett tilldömt skadestånd. Reformen innebär att en målsägande, som är fysisk person, inte självbehöver ta initiativ till att frågan om verkställighet tas upp. Domen eller strafföreläggandet skickas direkt till kronofogdemyndigheten som sedan underrättar målsäganden. Någon tillförlitlig uppföljning har dock inte gått att genomföra eftersom det saknas statistik som särskilt visar de mål där underrättelse sker. Utredningen föreslår att ges i uppdrag att se till att statistiken förbättras i detta avseende. Vidare föreslås att får i uppdrag att ta fram bättre och mer lättförståeliga blanketter för kronofogdemyndigheternas underrättelser till målsäganden och för ansökan om verkställighet. och bör få i uppdrag att utarbeta informationsmaterial om verkställighetsförfarandet som kan ges till både målsäganden och den dömde i samband med domen.