prop · GO0388 · 2001-01-01 00:00:00 — Så förekommer t.ex. hos kronofogdemyndighet i utsöknings- och skuldsaneringsärenden. Regeringen ser därför inga hinder mot att håller sammanträde enligt 2 kap. 21 § sjölagen. 5.3 Regler för överklagande Regeringens förslag: Ett slutligt beslut i ett register- eller inskrivningsärende skall överklagas till allmän domstol från det att underrättelse eller bevis om beslutet hölls tillgängligt för sökanden eller senast från den inskrivningsdag då beslutet meddelades. Behörig domstol att överpröva beslut i nu aktuella ärenden skall vara . Patent- och registreringsverkets beslut skall överklagas till . I övrigt anpassas reglerna om överklagande till vad som gäller enligt ärendelagen. En ordning med möjlighet till omprövning av beslut bör inte införas. förslag: föreslog att beslut i register- och inskrivningsärenden skulle överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Remissinstanserna: Kammarrätten i , som i och för sig inte hade någon erinran mot förslag, anförde beträffande företagsinteckningsärenden att överklagande av beslut till allmän förvaltningsdomstol skulle innebära förändringar jämfört med nuvarande reglering i fråga om t.ex. överklagandetider, krav på delgivning och därmed sammanhängande frågor om laga kraft. Vad gäller sjöfartsregisterärenden lämnades synpunkter av , och Länsrätten i . anförde att dessa ärenden oftast har en civilrättslig karaktär och att det därför borde övervägas om inte beslutet hellre borde överklagas till sjörättsdomstol som har både civilrättslig kompetens och insikt i sjöfartsangelägenheter. anförde att om överklagande skulle ske till allmän förvaltningsdomstol borde det tillses att insikter i sjöfartsangelägenheter finns hos fullföljdsinstansen. Länsrätten i förordade att överklagande i stället skall ske till för att på så sätt bibehålla nuvarande sakkunskap vid en domstolsprövning. Vidare föreslog länsrätten att det borde krävas prövningstillstånd vid överklagande till . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot promemorians förslag. Hovrätten över och , Kammarrätten i samt har dock beträffande företagsinteckningsregistret ansett att överprövningen av inskrivningsmyndighetens beslut bör ske i allmän förvaltningsdomstol. I fråga om sjöfartsregistret har och gett uttryck för samma uppfattning beträffande registermyndighetens beslut i sjöfartsregisterärenden. har även ansett att möjligheten att överklaga uppskovsbeslut särskilt bör bibehållas. har ansett att det bör övervägas om inte bör vara behörig tingsrätt att även pröva överklagande av inskrivningsmyndighetens beslut i företagsinteckningsärenden. Skälen för regeringens förslag: Överklagande av beslut - allmän domstol eller förvaltningsdomstol? Av redovisningen ovan har framgått att beslut i inskrivnings- och registerärenden överklagas till hovrätten. Då nu verksamheterna skall flyttas över till förvaltningsmyndigheter kan det framstå som naturligt att alla beslut i fortsättningen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det finns emellertid - såsom påtalades av några remissinstanser i samband med det första remissförfarandet - skäl som talar för att överprövningen av inskrivningsmyndigheternas beslut bör ligga kvar på allmän domstol. Beträffande sjöfartsregisterärenden pekades särskilt på att ärendena oftast har en civilrättslig karaktär samt att det borde tillses att det hos fullföljdsinstansen finns civilrättslig kompetens och insikter i sjöfartsangelägenheter. I den senare remitterade promemorian angavs bl.a. att inskrivnings- och registerärendenas allmänna karaktär är av särskild betydelse vid ställningstagandet till lämplig överprövningsinstans och att det då framstår som lämpligast att även i fortsättningen låta besluten överklagas till allmän domstol. har härvid invänt att ärendenas allmänna karaktär inte har ansetts utgöra något hinder mot att själva ärendehanteringen förläggs till en förvaltningsmyndighet och att detta talar för att överklagande bör ske till allmän förvaltningsdomstol på samma sätt som gäller för övriga beslut av . har anfört att då andra ärendetyper som verket prövar, t.ex. dispensärenden enligt sjölagen, överklagas till allmän förvaltningsdomstol det mest ändamålsenliga skulle vara att låta samtliga ärenden överklagas till denna instans. I fråga om företagsinteckningsregistret har Hovrätten över och i huvudsak anfört att även om det är fråga om förhållanden som är av betydelse för den allmänna omsättningen och kreditväsendet så är det lika fullt fråga om registreringsärenden som inte har med tvistlösning i vedertagen mening att göra. Kammarrätten i har bl.a. anfört att det inom förvaltningsdomstolarna redan förekommer ett stort antal måltyper avseende associationsrättsliga och näringsekonomiska frågor. har ansett att beslut meddelade av förvaltningsmyndighet bör överklagas till allmän förvaltningsdomstol om inte särskilda skäl av betydande tyngd talar för allmän domstol. Enligt förbundets mening föreligger inte några sådana skäl. Regeringen konstaterar inledningsvis att såväl förslag att besluten skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol som promemorians förslag att låta allmän domstol vara fullföljdsinstans är fullt tänkbara alternativ till lösning. Båda förslagen har sina för- respektive nackdelar och vilket alternativ som förordas kan till stor del bero på vilken tyngd som läggs vid olika synsätt. förslag får till följd att en ny ordning för överklagande införs medan promemorians förslag innebär att besluten även i fortsättningen kommer att överprövas av allmän domstol. Som framhölls i promemorian kan det framstå som naturligt att beslut meddelade av förvaltningsmyndigheter i fortsättningen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt regeringens mening är det emellertid av avgörande betydelse vilken instans som med hänsyn till ärendenas karaktär framstår som bäst lämpad att överpröva ifrågavarande beslut. Som har redovisats ovan har några remissinstanser påtalat ärendenas civilrättsliga karaktär medan t.ex. Hovrätten över och har framhållit att registerärenden som sådana inte har med tvistlösning i vedertagen mening att göra. Regeringen delar uppfattningen att register- och inskrivningsärenden i vissa avseenden innefattar moment av mera förvaltningsrättslig karaktär. Det är emellertid också så att besluten har stor betydelse för pantsättningsinstitutet och, såsom har påtalats av bl.a. , att de frågor som kan komma att innefattas i överprövningen har typiska civilrättsliga inslag. Detta talar enligt regeringens mening med styrka för att låta nu aktuella beslut även fortsättningsvis överklagas till allmän domstol. Vidare uppvisar nu aktuella ärenden betydande likheter med ärenden angående inskrivning i fastigheter. Såväl fastighetsinskrivningen som den inskrivnings- och registerverksamhet som diskuteras omfattas av regeringens reformarbete med att renodla och koncentrera den dömande verksamheten. För fastighetsinskrivningens del har detta inneburit att verksamheten skall koncentreras till sju inskrivningsmyndigheter. Fastighetsinskrivningsärendena skall, liksom tidigare, överklagas till allmän domstol. Likheterna med fastighetsinskrivningen talar enligt regeringens mening för att hålla samman överprövningen av dessa ärenden och därmed låta nu aktuella beslut även fortsättningsvis överklagas till allmän domstol. Sammantaget anser regeringen att den mest tilltalande lösningen är att låta allmän domstol vara fullföljdsinstans. För att tillse att överprövningen sker enligt den vid allmän domstol gällande instansordningen bör förvaltningsmyndigheternas beslut i fortsättningen överklagas till tingsrätt och därefter till hovrätt. Prövningen i hovrätt bör ske under förutsättning att prövningstillstånd meddelas. Detta utgör visserligen en avvikelse i förhållande till fastighetsinskrivningen men överensstämmer med den ordning som gäller för t.ex. skuldsaneringsinstitutet där förvaltningsmyndighets beslut överklagas till tingsrätt och sedermera till hovrätt. Vilka tingsrätter är bäst lämpade för överklaganden? När det gäller beslut i ärenden som rör fartygsregistret har några remissinstanser framhållit att ärendena är av sådan beskaffenhet att särskild insikt i sjöfartsangelägenheter är av betydelse för en effektiv och rättssäker hantering. De särskilda insikter som är av betydelse avser särskilda sakrättsliga frågor i registreringsförhållanden, vilka har sjörättslig anknytning. Mot denna bakgrund kan en lämplig lösning vara att låta ärendena överklagas till dels på grund av att tingsrätten är sjörättsdomstol, dels då tingsrätten nu svarar för sjöfartsregistret och därmed är den domstol som har bäst kännedom om de särskilda frågor som kan uppkomma. har emellertid i sitt remissyttrande framhållit att de särskilda insikter som behövs inte varaktigt kommer att finnas kvar vid tingsrätten efter det att registreringsärendena har flyttats till . Tingsrätten har vidare pekat på att den föreslagna ordningen kan komma att medföra att tingsrätten under en övergångstid kan komma att pröva överklaganden av beslut som handlagts vid en tidigare enhet vid tingsrätten. Tingsrätten har därför ansett att besluten bör överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att den domstolen förses med erforderlig kompetens. Som har framgått är det regeringens uppfattning att överklagandena bör göras till allmän domstol. Det är i och för sig riktigt att de särskilda insikter i sakrättsliga frågor i registreringsförhållanden som finns vid kommer att tunnas ut i och med att registreringsverksamheten flyttas över till . Nuvarande kompetens kommer emellertid inte att helt försvinna om tingsrätten får till uppgift att överpröva nämnda ärenden. I detta sammanhang bör även vägas in att , vilken annars skulle komma att bli fullföljdsinstans, varken är sjörättsdomstol eller besitter erforderlig kompetens. Vid en samlad bedömning finner regeringen att övervägande skäl talar för att är bäst lämpad att överpröva beslut i registreringsärenden. Regeringen föreslår därför att blir fullföljdsinstans. Behörig tingsrätt att pröva överklaganden av beslut av inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar bör enligt regeringens uppfattning vara den tingsrätt inom vars domkrets inskrivningsmyndigheten verkar, således . Klagotidens längd m.m. I fråga om klagotidens längd bör återigen en jämförelse göras med vad som gäller för fastighetsinskrivningen. Den särskilda övergångsregeln i 1a § lagen (1984:650) om införande av lagen (1984:649) om företagshypotek är identisk med den övergångsbestämmelse som tidigare fanns intagen i 58 a § lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken. På motsvarande sätt som i den förstnämnda lagen har inte heller fyraveckorsfristen i jordabalken satts i kraft utan det är alltjämt övergångsregeln som är tillämplig. I förarbetena till förslaget om bl.a. en ny lag om fastighetsregister (a. prop. s. 115) uttalade regeringen att bestämmelserna för överklagande av slutliga beslut borde omprövas och att utgångspunkten därvid borde vara att den som vill överklaga inskrivningsmyndighetens beslut tillförsäkras som minst motsvarar vad som gäller enligt och den nya ärendelagen. Denna tid uppgår . Samma utgångspunkt bör gälla även beträffande överklagande av beslut av inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar respektive sjöfartsregistret. Den nu gällande fristen från inskrivningsdagen skulle i och för sig uppfylla detta krav under förutsättning att besluten expedieras inom . Eftersom detta inte alltid kan garanteras bör därför denna fyraveckorsfrist utmönstras. I stället bör, såsom skett beträffande fastighetsinskrivningen, en bestämmelse med samma lydelse som i övergångsregeln införas i lagen om företagshypotek respektive sjölagen, dock med den ändringen att fristen bestäms i stället för som från tillhandahållandet av expeditionen. Att sjölagen saknar den speciella övergångsregleringen hindrar inte att motsvarande lydelse tillämpas även på beslut av registermyndigheten. På samma sätt som vid fastighetsinskrivningen bör, såvitt gäller andra frågor om överklagande än överklagandefristens längd, hänvisningar göras till relevanta lagrum i ärendelagen. Överklagande av icke slutliga beslut De bestämmelser i som är tillämpliga och som redovisats ovan (se avsnitt 4.5) stämmer i huvudsak överens med vad som föreskrivs enligt ärendelagen. Därför behövs ingen annan ändring än att reglerna knyts närmare till ärendelagens bestämmelser. I ett inskrivnings- eller registreringsärende kan det ibland bli aktuellt att meddela ett beslut om uppskov i avvaktan på viss komplettering. Sådana uppskovsbeslut blir främst aktuella när bristerna i en ansökan synes möjliga att avhjälpa och då det alltså finns anledning att tro att ansökan kan komma att bifallas. gäller att uppskovsbeslut kan överklagas särskilt och utan inskränkning till (se 49 kap. 7 § ). En hänvisning till lagen om domstolsärenden i stället för får, om inte ett särskilt undantag görs, som effekt att uppskovsbeslut inte kan överklagas särskilt utan först i samband med ett slutligt avgörande av ärendet, t.ex. efter att ansökan har avslagits. Beträffande skälen till att denna ordning har valts för domstolsärenden, se prop. 1995/96:115 s. 175. har ansett att det för ärenden om inskrivning enligt sjölagen ändå bör vara möjligt att överklaga beslut om uppskov särskilt. Som skäl härför har tingsrätten angett att avsaknad av en sådan möjlighet till överklagande leder till ett ökat antal avslagsbeslut eller beslut om komplettering vid äventyr av vite, vilket skulle innebära en onödig omgång. Enligt regeringens uppfattning bör överklagande i princip bara kunna ske då handläggningen vid registermyndigheten är definitivt avslutad. I sammanhanget är det även av betydelse att det för fastighetsinskrivningen numera inte finns någon möjlighet att särskilt överklaga uppskovsbeslut. Kraven på likformighet i lagstiftningen talar alltså också emot en sådan ordning som har föreslagits av tingsrätten. En samlad bedömning leder alltså till att uppskovsbeslut inte bör kunna överklagas särskilt. Omprövning av beslut I 27 § förvaltningslagen och 34 § ärendelagen finns bestämmelser om skyldighet för beslutsmyndigheten att i vissa fall ompröva sitt beslut. I ärendelagen sägs att när en tingsrätt i ett ärende som inletts på annat sätt än genom överklagande finner att ett beslut som den har meddelat är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall domstolen ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten föreligger i princip även om beslutet överklagas till högre instans. Någon motsvarighet till reglerna om omprövning finns inte för inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar och sjöfartsregistret. Vad gäller frågan om omprövning av beslut i fastighetsinskrivningsärenden anförde regeringen i förarbetena till ändringarna i jordabalkens inskrivningsregler (a. prop. s. 116) att beslut i inskrivningsärenden, till skillnad från de flesta domstolsärenden, normalt är av stor betydelse för den allmänna omsättningen och att det därför med hänsyn till intresset av trygghet i omsättningen inte borde komma i fråga att låta dessa beslut bli ändrade av inskrivningsmyndigheten i större utsträckning än vad rättelseinstitutet redan medger. Samma skäl gör sig gällande även i nu förevarande fall. Således bör det inte heller beträffande inskrivning av företagshypotek och registerärenden införas några regler om omprövning av beslut. 5.4 Rättelse av registrerad uppgift och skadestånd Regeringens bedömning: De särskilda reglerna om rättelse i lagen om företagshypotek och sjölagen skall finnas kvar. Reglerna skall vara exklusiva i förhållande till bestämmelsen om rättelse i personuppgiftslagen. Även bestämmelserna om skadestånd vid skada som beror på tekniskt fel eller på grund av företagen rättelse skall vara kvar. Bestämmelsen i 48 § personuppgiftslagen om skadestånd skall gälla om personuppgifter i registren har behandlats i strid med lagen om företagshypotek respektive sjölagen. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot promemorians förslag. Skälen för regeringens bedömning: Rättelse Syftet med de nuvarande rättelsebestämmelserna är att skydda ekonomiska intressen. Behovet av sådana rättelsebestämmelser är särskilt stort med hänsyn till de viktiga rättsverkningar som är förenade med flertalet införingar i registren. I förarbetena till lagen om företagshypotek uttalades att de viktiga rättsverkningar som är förenade med flertalet införingar i företagsinteckningsregistret gör det nödvändigt att både kunna rätta felaktiga införingar och att omge rättelseförfarandet med vissa formkrav (prop. 1983/84:128 s. 82). I förarbetena till bl.a. lagen om fastighetsregister (prop. 1999/2000:39 s. 120) anförde regeringen att de särskilda rättelsereglerna på det fastighetsrättsliga området - vilka i huvudsak är identiska med de bestämmelser som finns i lagen om företagshypotek och sjölagen - även i fortsättningen bör finnas kvar eftersom de skäl som redogjorts för ovan fortfarande har bärkraft. aktuella rättelseregler skiljer sig dock från personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse, vilket bl.a. beror på att den lagens regler finns där av integritetsskäl. Som exempel kan nämnas att personuppgiftslagen inte föreskriver att part skall beredas tillfälle att yttra sig i ärende om rättelse utan tvärtom anger att rättelse skall ske . Detta får till följd att i en rättelsesituation en tillämpning av den lagen vid sidan av de särskilda rättelsereglerna kan innebära stora svårigheter. Detta medför att förevarande särskilda rättelseregler måste göras exklusiva i förhållande till personuppgiftslagen. En annan betydelsefull skillnad mellan de båda slagen av rättelseregler är att rättelse enligt särregleringen förutsätter att oriktigheten är uppenbar. Denna inskränkning i möjligheten att rätta en uppgift är nödvändig för att skydda ägares eller rättighetshavares intressen. Avsikten är att materiella förändringar i registrens innehåll av uppgifter som inte är uppenbart oriktiga skall kunna uppnås endast i en ordning som omgärdas av garantier för den enskildes rättstrygghet. Därför behövs också i detta avseende en särreglering av det slag som finns i lagen om företagshypotek och i sjölagen. Frågan är då om förevarande särreglering är förenlig med dataskyddsdirektivet. Som redogjorts för ovan (se avsnitt 4.6) föreskriver direktivet att den registrerade skall ha rätt att få uppgifter som inte har behandlats i enlighet med direktivet rättade, blockerade eller utplånade. Detta tar sikte på den personliga integriteten medan specialbestämmelserna i lagen om företagshypotek och sjölagen, som nämnts, har ett annat syfte. De olika slagen av rättelseregler ger dock upphov till i stort sett samma effekt. Visserligen föreskriver förevarande särreglering inte omedelbar rättelse utan, som huvudregel, rättelse först efter att part beretts tillfälle att yttra sig. Vidare förutsätter rättelse enligt dessa regler att oriktigheten är uppenbar. Enligt artikel i direktivet får omfattningen av rätten till rättelse begränsas med hänsyn till skyddet av den registrerades eller andras fri- och rättigheter. De begränsningar som de särskilda rättelsereglerna i lagen om företagshypotek och sjölagen innefattar avser bl.a. att skydda enskildas äganderätt. Reglerna omfattas därför av det angivna undantaget i direktivet och är följaktligen förenliga med detta. Sammanfattningsvis finns det därför inte något hinder mot att ha särskilda rättelsebestämmelser som är exklusiva i förhållande till den allmänna datarättsliga regleringen. De nuvarande reglerna bör därför inte ändras på annat sätt än att det tydliggörs att dessa gäller i stället för personuppgiftslagens bestämmelse om rättelse. Dock bör, i likhet med vad som gäller för fastighetsinskrivningen (se 19 kap. 24 § jordabalken), inskrivnings- respektive registermyndighetens skyldighet att kommunicera med den som berörs av korrigeringsåtgärden begränsas något. Således bör inte något yttrande behöva inhämtas om det är uppenbart obehövligt. Skadestånd Bestämmelsen om skadestånd i 48 § personuppgiftslagen avser att skydda den registrerades integritet. Det är därför denne som har rätt till ersättning för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med den lagen har orsakat. aktuella särbestämmelser om rätt till skadestånd har till syfte att skydda den allmänna omsättningen. I förarbetena till lagen om fastighetsregister (prop. 1999/2000:39 s. 121) anförde regeringen att motiven bakom de särskilda fastighetsrättsliga ersättningsbestämmelserna - att trygga den allmänna omsättningen - fortfarande har bärkraft och att det därför vore önskvärt med ett system som även i fortsättningen ger utrymme för en långtgående rätt till ersättning för dem som har förlitat sig på uppgifter i registren vilka senare har visat sig vara felaktiga. Vidare konstaterade regeringen att en sådan särreglering inte skulle vara oförenlig med dataskyddsdirektivet eftersom det knappast kan finnas något hinder mot att ha ytterligare nationella skadeståndsbestämmelser som tar sikte på sådana fall där grunden för ersättningsskyldigheten är någon annan än intrång i den personliga integriteten. Sammanfattningsvis konstaterade regeringen att det därför var möjligt att behålla de särskilda fastighetsrättsliga skadeståndsreglerna utan någon saklig ändring och föreslog därför, såvitt nu är av intresse, att nuvarande regler om skadestånd vid skada som beror på tekniskt fel i registren eller skada på grund av företagen rättelse behålls oförändrade. Samma skäl som redogjorts för leder till att nu aktuella särbestämmelser (se 5 kap. 1 och 2 §§ lagen om företagshypotek och 22 kap. 4 och 5 §§ sjölagen) om rätt till ersättning vid skada till följd av tekniskt fel eller förlust på grund av en företagen rättelse bör kvarstå i sak oförändrade. För att 48 § personuppgiftslagen skall vara tillämplig vid skada och kränkning av den registrerades personliga integritet som en behandling av personuppgifter i strid med den lagen om företagshypotek respektive sjölagen har orsakat införs en bestämmelse om detta. 5.5 Stämpelskattefrågor Regeringens förslag: Beslut av respektive enligt lagen om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter skall överklagas till tingsrätt. För överklagande till hovrätt skall prövningstillstånd krävas. Ärendelagens regler skall tillämpas på handläggningen av ett överklagande. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Hovrätten över och har ansett att stämpelskattebesluten bör överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Kammarkollegiet har ansett att det bör införas en möjlighet att ompröva beslut om stämpelskatt. Övriga remissinstanser har tillstyrkt eller har inte haft något att erinra mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt 38 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter överklagas beslut enligt denna lag till hovrätten. Bestämmelsen är tillämplig på - utöver de inskrivningsmyndigheter som svarar för inskrivning enligt jordabalken - såväl inskrivningsmyndigheten för företagsinteckningar som på sjöfartsregistret (se 3 § andra stycket samma lag). Som framgår ovan under avsnitt 5.3 föreslår regeringen att beslut av respektive i inskrivnings- eller registerärenden skall överklagas till allmän domstol. Det bör mot den bakgrunden vara naturligt att även låta beslut om stämpelskatt överklagas till allmän domstol. Av avsnitt 5.3. framgår vidare att regeringen har ansett att överklaganden av inskrivnings- och registreringsärenden skall handläggas av respektive och därefter av hovrätt. Prövningen i hovrätt bör ske under förutsättning att prövningstillstånd meddelas.