prop · GO03148 · 2001-01-01 00:00:00 — Om ett sådant avtal följer reglerna i den lag som är tillämplig på sambornas förmögenhetsförhållanden när avtalet ingås, bör avtalet vara giltigt också i . En rättshandling kan vidtas även innan ett samboförhållande inleds, t.ex. i samband med att en gemensam bostad skall anskaffas. Enligt lag är en sådan rättshandling giltig om den stämmer överens med den lag som blir tillämplig när makarna ingår äktenskapet (5 § första stycket andra meningen). Motsvarande bör gälla för blivande sambor. lag behandlar frågan om vad som krävs för att en rättshandling skall anses giltig till formen. Utöver vad som följer av 5 § första stycket, dvs. att rättshandlingen är giltig - materiellt och till formen - om den uppfyller kraven enligt den tillämpliga lagen, är enligt 5 § andra stycket rättshandlingen giltig till formen också om den uppfyller kraven enligt lagen i den stat där den företas eller där makarna har hemvist. Detta bör gälla även för samboförhållanden. Att formkravet skall kunna prövas enligt alternativa rättsordningar är den gängse metoden att behandla formfrågor i internationellt privaträttsliga sammanhang. lag finns en särskild bestämmelse om registrering av äktenskapsförord och gåvor mellan makar (5 § tredje stycket). Bestämmelsen saknar aktualitet för samboförhållanden. 5.5.4 Begränsningar i tillämpningen av utländsk rätt Regeringens förslag: I vissa fall skall svensk rätt tillämpas i stället för den utländska lag som de föreslagna lagvalsreglerna pekar ut. På begäran av en sambo eller en dödsbodelägare skall svensk lag alltid tillämpas för förfarandet vid bodelning. Skyddsbestämmelserna i sambolagen om förfogande och övertaganderätt i fråga om sambors gemensamma bostad och bohag skall alltid tillämpas när bostaden och bohaget finns i . Också sambolagens bestämmelser om jämkning skall alltid få tillämpas när en bodelning görs i . Samma regler om skydd för tredje man skall gälla som för makar. Det skall vidare finnas ett förbehåll om s.k. ordre public, dvs. att bestämmelser i utländsk rätt inte får tillämpas när det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens utom vad gäller förslaget om uttryckliga regler om skydd för tredje man (se promemorian s. 46 f. och s. 59). Remissinstanserna har inga invändningar mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: I den svenska internationella privat- och processrätten anses det vara en allmän princip att bestämmelser i utländsk rätt inte får tillämpas här ifall tillämpningen skulle vara uppenbart oförenlig med grunderna för den svenska rättsordningen. Ett sådant förbehåll om s.k. ordre public finns lag (15 §) och bör gälla även för sambor. Det är endast grundläggande principer i rättssystemet som skyddas enligt ordre public. Det krävs dessutom att tillämpningen av den utländska rättsregeln skulle vara uppenbart oförenlig med dessa principer. Men även utanför detta ganska snäva område kan det finnas ett behov av att begränsa tillämpningen av utländsk rätt. Så kan vara fallet då intresset av att svenska regler tillämpas gör sig gällande med särskild styrka eller då en tillämpning av utländsk rätt på annat sätt kan vara svår att förena med den svenska rättsordningen. lag begränsar därför tillämpningen av utländsk rätt i ytterligare några avseenden. Sålunda skall i vissa fall svensk rätt alltid tillämpas i stället för den utländska rätt som lagvalsreglerna pekar ut. Svenska förfaranderegler skall tillämpas när det gäller bodelning, om en make eller dödsbodelägare begär det (6 §). regler avseende bodelning av gemensam bostad och bohag skall alltid tillämpas när bostaden och bohaget finns i (9 §). regler om jämkning av bodelning får alltid tillämpas (10 §). I sambolagen finns hänvisningar till förfaranderegler om bodelning (14 och 20 §§). Förfarandereglerna skall alltså tillämpas även på bodelning mellan sambor. Vid en bodelning är det ofta nödvändigt att tillämpa bestämmelser som knyter an till det svenska förfarandet och den organisation som finns i för att lösa bodelningskonflikter. I likhet med vad som gäller vid bodelning mellan makar bör därför svenska förfaranderegler alltid tillämpas vid bodelning mellan sambor när det begärs av en sambo eller en dödsbodelägare. Liksom innehåller sambolagen bestämmelser om sambornas bostad och bohag som har en utpräglad skyddskaraktär (se 10, 16 och 17 §§ sambolagen). På motsvarande sätt som gäller för bodelning mellan makar bör dessa bestämmelser alltid tillämpas om bostaden och bohaget finns i . Likaså bör sambolagens regel om jämkning vid bodelning (9 §) alltid kunna tillämpas när bodelning skall ske i . lag finns bestämmelser om inskränkningar som en utländsk lag kan innehålla i dels en makes rätt att förfoga över sin egendom (11 §), dels en makes skyldighet att med sin egendom svara för skulder (12 §). Bestämmelserna innebär att inskränkningarna inte kan göras gällande fullt ut mot tredje man (se avsnitt 4.1). De avser sålunda att säkerställa ett visst tredjemansskydd. Liksom vid avtal med makar har motparten normalt ingen anledning att räkna med att det finns större hinder för en sambos rätt att förfoga över sin egendom i eller större begränsningar i dennes skyldighet att svara för sina skulder med egendom som finns här i landet än som gäller enligt svensk rätt. I promemorian görs bedömningen att sådana inskränkningar i utländsk rätt inte torde vara särskilt vanliga när det gäller sambor. Därför lämnas det inget förslag till skyddsregler för tredje man men uttalas att de regler som gäller beträffande makar möjligen kan tillämpas analogt. Sedan bedömningen i promemorian gjordes har emellertid frågan om sambolagstiftning blivit mer aktuell internationellt sett, och på några håll har redan införts sådan lagstiftning. Även om det är oklart i vad mån det finns utländsk rätt som innehåller detta slags inskränkningar, är det enligt regeringen nu ändå tillräckligt motiverat att införa motsvarande regler om tredjemansskydd som finns beträffande makar. För detta talar också att det knappast finns tillräckliga skäl att här göra skillnad mellan makar och sambor. 5.6 Lagteknisk lösning När det gäller den lagtekniska lösningen framhålls det i promemorian att frågor om samboförhållanden utgör en särskild problematik och att det därför inte är lämpligt att integrera bestämmelserna om sambor med reglerna om makars förmögenhetsförhållanden. Denna bedömning görs mot bakgrund av Familjelagssakkunnigas uttalande att hela den allmänna internationella familjelagstiftningen borde samlas i en lag. Promemorians förslag är således att det i en sådan lag tas in ett kapitel om sambors förmögenhetsförhållanden. Som har konstaterats i avsnitt 3 är det dock mest ändamålsenligt att ta ställning till varje familjerättsligt område för sig. Av tidigare avsnitt framgår att de regler som föreslås för sambors förmögenhetsförhållanden i huvudsak svarar mot vad som gäller enligt lag för makars förmögenhetsförhållanden. Enligt regeringen framstår det då som lagtekniskt mest lämpligt att den lagen görs tillämplig även på sambors förmögenhetsförhållanden, vilket också förordas av Juridiska fakultetsstyrelsen vid . Detta kan göras på flera olika sätt. Tydligast och enklast synes vara att det redan i 1 § anges hur lagens bestämmelser skall tillämpas beträffande sambor. När svenska lagregler om sambor i vissa delar gjorts tillämpliga på homosexuella sambor har den tekniken använts att det i lagen om homosexuella sambor angetts att bestämmelserna skall tillämpas även på homosexuella sambor. föreslår i sitt betänkande Nya samboregler (SOU 1999:104) att alla samboförhållanden skall regleras i en och samma sambolag och att begreppet sambo skall omfatta även sambor av samma kön. Beredningen av betänkandet pågår i och bör inte avvaktas innan en lagstiftning om internationella samboförhållanden genomförs. Tills vidare bör den tekniken användas att lag anges i den uppräkning av bestämmelser som finns i lagen om homosexuella sambor. 6 Erkännande och verkställighet 6.1 lag skall reglera erkännande och verkställighet Regeringens förslag: lag skall reglera erkännande och verkställighet av utländska avgöranden. Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se betänkandet s. 153 f. och promemorian s. 50 f.). Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Frågan om regler för erkännande och verkställighet av avgöranden om makars och sambors förmögenhetsförhållanden bör lämpligen tas upp , i samband med att lag föreslås bli tillämplig för sambor. I avsnitt 4.3 har redovisats vad som gäller om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden om makars och sambors förmögenhetsförhållanden. I övrigt saknas det alltså allmänna icke konventionsgrundade regler. Det har en rad negativa konsekvenser. Det kan i vissa fall leda till processer som är onödiga. Men det kan också innebära att den som har fullt fog för att föra en talan här i landet nöjer sig med det utländska avgörandet och den verkställighet som det är praktiskt möjligt att åstadkomma i den stat där avgörandet har meddelats. Det är dyrt och påfrestande att föra en process. Att inleda ytterligare en rättegång i en annan stat kan te sig avskräckande, även om möjligheterna att vinna framgång skulle vara gynnsamma. De negativa konsekvenserna framstår särskilt tydligt när parterna har fört den utländska processen i den stat där de har hemvist och de har svag anknytning till . Då kan det förefalla direkt olämpligt att tvisten prövas eller omprövas här. Detsamma gäller om den ena parten först sedan saken har prövats utomlands flyttar hit eller får egendom här och på så sätt blir tillgänglig för ett rättsligt förfarande. Anledningen till att det inte togs in några bestämmelser om erkännande och verkställighet lag var att det för sådana frågor finns ett så nära samband med andra familjerättsliga områden att det ansågs bäst att ta upp frågorna i ett sammanhang (se prop. 1989/90:87 s. 12). Utgångspunkten var då att lagstiftningsarbetet inriktades på en enda lag med ett vidsträckt tillämpningsområde för hela den internationella privat- och processrätten inom familjerätten. Som har sagts i avsnitt 3 framstår det som mest ändamålsenligt att ta ställning till varje område för sig, och lagstiftningsarbetet har numera den inriktningen. Det nämnda skälet mot att ta in bestämmelser om erkännande och verkställighet lag har därmed fallit. Med hänvisning till det anförda gör regeringen bedömningen att det lag bör införas regler om erkännande och verkställighet för makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Av 3 kap. 1 § lagen om registrerat partnerskap följer att reglerna blir på motsvarande sätt tillämpliga på registrerade partner. 6.2 Villkor för erkännande Regeringens förslag: Ett utländskt avgörande om makars eller sambors förmögenhetsförhållanden skall gälla i , om det har meddelats antingen i en stat vars lag enligt svensk rätt var tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden eller i en stat där svaranden hade hemvist. Avgörandet måste vara meddelat av en domstol eller en annan myndighet eller av en bodelningsförrättare. Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se betänkandet s. 156 f. och promemorian s. 50 f.). Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag: I linje med bedömningen i avsnitt 6.1 bör avgöranden av utländska domstolar och andra myndigheter och av utländska bodelningsförrättare erkännas i . Det bör dock krävas att det har funnits en godtagbar grund för den utländska behörigheten; makarna eller samborna måste ha haft en viss anknytning till den stat där avgörandet meddelades. Uppgörelser om makars förmögenhetsförhållanden aktualiseras bl.a. i samband med äktenskapliga statusbeslut, t.ex. beslut om äktenskapsskillnad. Det kan i och för sig diskuteras om ett avgörande om makars förmögenhetsförhållanden som har meddelats i samma stat som statusbeslutet alltid borde erkännas när statusbeslutet erkänns här. Mot detta talar dock att de regler som gäller för erkännande av utländska avgöranden om äktenskapsskillnad är liberala (jfr 3 kap. 7 § lagen [1904:26 s. 1] om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap). Makarna behöver inte alls ha haft någon särskilt stark anknytning till en stat för att en äktenskapsskillnad där skall erkännas i . Även i många fall då makarna har haft tyngdpunkten i sin tillvaro i och där svensk lag är tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden erkänns utländska äktenskapsskillnader. I sådana fall kan det ibland vara svårt att acceptera utländska bodelningar. Dessa kan bygga på helt andra värderingar än våra och t.ex. enligt svenskt synsätt missgynna ena parten. Det torde således föra för långt att erkänna ett utländskt avgörande om makars förmögenhetsförhållanden enbart av det skälet att det har meddelats i samband med och i samma stat som ett statusbeslut som erkänns i . En rimligare huvudregel är att ett utländskt avgörande om makars förmögenhetsförhållanden skall erkännas i när det har meddelats i den stat vars lag enligt svenska lagvalsregler är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Det rör sig då normalt om avgöranden från den stat där makarna har hemvist eller från den stat vars lag makarna genom avtal har bestämt skall tillämpas på den äktenskapliga förmögenheten. För makar som har flyttat till och inte har träffat något lagvalsavtal innebär detta att ett avgörande från deras tidigare hemviststat skall erkännas, förutsatt att de inte har bott här så att svensk lag skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Som föreslås i promemorian bör detsamma gälla för erkännande av avgöranden om sambors förmögenhetsförhållanden. Visserligen skiljer sig sådana regler från de erkännanderegler som finns i Bryssel- och Luganokonventionerna och i I-förordningen. Framför allt med hänsyn till att dessa regler utgör en del av ett system, där de stater som är bundna av instrumenten också har enhetliga behörighetsregler, kan reglerna emellertid inte tjäna som förebild för bestämmelser som skall vara allmänt tillämpliga. Vidare bör alla avgöranden som har meddelats i svarandens hemviststat erkännas här i landet. Något krav på att den statens lag skall vara tillämplig i materiellt hänseende bör inte ställas upp. Oavsett vilket lands lag som har tillämpats bör svarandens intressen anses fullt tillgodosedda genom kravet att förfarandet äger rum i hans eller hennes hemviststat. Regeringen delar Familjelagssakkunnigas och promemorians bedömning att dessa grunder för den utländska behörigheten är tillräckliga för att täcka in de fall där det är motiverat att erkänna ett utländskt avgörande. Det torde således saknas behov av en bestämmelse som knyter an enbart till makarnas eller sambornas medborgarskap. Enligt de lagvalsregler som finns för makar - och som föreslås för sambor - finns det möjlighet att avtala om att lagen i den stat där någon är medborgare skall tillämpas på förmögenhetsförhållandena. När så sker kommer även ett avgörande från medborgarskapsstaten att erkännas i . I betänkandet föreslås en särskild bestämmelse om att ett förlikningsavtal som har ingåtts inför en domstol eller annan myndighet i en främmande stat och som kan verkställas där skall anses som ett utländskt avgörande (se betänkandet s. 281). I den mån ett sålunda ingånget förlikningsavtal kan anses som ett avgörande kommer det att omfattas av reglerna utan någon uttrycklig bestämmelse om det. Det är svårt att överblicka vilka situationer i övrigt som i praktiken skulle träffas av en bestämmelse som den föreslagna. Det är också tveksamt om det finns behov av en sådan reglering. Mot denna bakgrund anser regeringen att någon bestämmelse av detta slag inte bör införas. 6.3 Hinder för erkännande Regeringens förslag: Ett utländskt avgörande skall inte gälla i när det har förekommit allvarliga brister i det utländska förfarandet. Avgörandet skall inte heller gälla när det strider mot ett svenskt avgörande eller, under vissa förutsättningar, ett annat utländskt avgörande. Även ett pågående svenskt eller utländskt förfarande skall kunna hindra att ett utländskt avgörande erkänns. Erkännande skall också kunna vägras på grund av s.k. ordre public, dvs. när ett erkännande skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se betänkandet s. 169 f. och promemorian s. 54 f.). Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag: Det kan förekomma att det i enskilda fall finns sådana omständigheter som gör att ett erkännande bör vägras trots att det utländska avgörandet uppfyller de allmänna krav som ställs för erkännande. De lösningar som har valts i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor bör därvid vara mönstergivande (SOU 1983:25 s. 139 f. och 199 f. samt prop. 1984/85:124 s. 30 f. och 54 f.). Ett utländskt avgörande bör sålunda inte erkännas, om det har förekommit allvarliga brister i det utländska förfarandet. Det kan gälla att en part inte har fått kännedom om den väckta talan i tillräckligt god tid för att kunna ta till vara sin rätt eller att en part annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan. Brister i det utländska förfarandet kan gå ut över såväl käranden som svaranden, och båda bör skyddas. Vidare bör ett utländskt avgörande som strider mot ett svenskt avgörande inte erkännas. Inte heller bör ett utländskt avgörande erkännas, om det i pågår ett rättsligt förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande. Företräde bör alltså alltid ges åt det avgörande som har meddelats eller kan komma att meddelas i . Detta hänger bl.a. samman med vad som bör gälla när ett utländskt förfarande konkurrerar med ett svenskt förfarande. Som föreslås i avsnitt 6.4 bör nämligen ett pågående utländskt förfarande som kan leda till ett här i landet gällande avgörande inte alltid hindra att samma fråga tas upp och prövas i . En sådan svensk prövning bör kunna ske om det finns särskilda skäl. För att det svenska förfarandet skall bli meningsfullt krävs då att det svenska avgörandet gäller framför det utländska, även om det utländska har meddelats i ett förfarande som har påbörjats först. Det finns ingen anledning att föreslå en motsvarande regel när två utländska domar eller förfaranden konkurrerar med varandra, utan då bör det förfarande som började först ha företräde. Därmed hindrar man att en part ges möjlighet att få en fördel genom att under ett pågående förfarande väcka talan i en annan stat. Ett utländskt avgörande bör sålunda inte erkännas, om det utomlands pågår ett rättsligt förfarande som har påbörjats tidigare än det förfarande som har lett till avgörandet. En förutsättning bör dock vara att det pågående förfarandet kan antas leda till ett avgörande som blir gällande i . Slutligen bör erkännande av ett utländskt avgörande kunna vägras, om avgörandet uppenbart strider mot grunderna för den svenska rättsordningen. Ett förbehåll om s.k. ordre public bör alltså finnas. Det kan gälla både stötande inslag i förfarandet och sådana fall då det står klart att det materiella resultatet i det utländska avgörandet uppenbart strider mot svensk rättsuppfattning. Det är knappast möjligt eller lämpligt att i förväg precisera i vilka fall erkännandet av ett utländskt avgörande strider mot grundläggande svenska värderingar, utan bedömningen får som annars lämnas åt rättstillämpningen. Dessa möjligheter att vägra erkännande bör gälla både för avgöranden om makars och avgöranden om sambors förmögenhetsförhållanden. 6.4 Konkurrerande förfaranden Regeringens förslag: Om det framställs ett yrkande som avser makars eller sambors förmögenhetsförhållanden vid en svensk domstol, när det redan pågår ett förfarande i utlandet som kan leda till ett motstridigt avgörande, skall den svenska domstolen avvisa talan om det kan antas att det utländska avgörandet blir gällande här i landet. I stället för att avvisa talan får den svenska domstolen förklara målet eller ärendet vilande. Ifall det finns särskilda skäl skall talan få prövas vid den svenska domstolen. Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se betänkandet s. 173 f. och promemorian s. 57 f.). Remissinstanserna: anser att det inte bör vara möjligt att vilandeförklara ett mål i dessa fall. Hovrätten framhåller att parterna inte torde ha något att vinna på att det svenska målet vilar när det kan antas att det utländska avgörandet blir gällande i . I övrigt tillstyrker remissinstanserna förslagen eller lämnar dem utan någon invändning i sak. Skälen för regeringens förslag: Som komplement till bestämmelserna om erkännande av utländska avgöranden behövs en regel om hinder för en svensk rättegång när det redan pågår ett konkurrerande rättsligt förfarande utomlands, s.k. litispendens. I enlighet med Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag bör bestämmelserna utformas efter mönster av 10 § lagen om internationella faderskapsfrågor. Huvudregeln är där att en faderskapstalan som väcks vid en svensk domstol skall avvisas eller målet förklaras vilande om det pågår ett förfarande utomlands om samma faderskap. En förutsättning är dock att det utländska förfarandet kan antas leda fram till ett avgörande som blir gällande i . I motiven till lagen anförs att vilandeförklaring ofta kan vara att föredra, bl.a. med hänsyn till risken för att det i efterhand visar sig att prognosen var felaktig och att den utländska domen inte uppfyller kraven för erkännande (se prop. 1984/85:124 s. 64). Familjelagssakkunniga framhåller att det för den svenska domstolen i ett mål eller ärende om makars förmögenhetsförhållanden ofta lär vara att föredra att förklara förfarandet vilande på grund av risken att det kommande avgörandet inte uppfyller villkoren för erkännande. Regeringen delar denna bedömning. En domstol bör ges en möjlighet att välja mellan att avvisa den väckta talan eller att förklara målet eller ärendet vilande. Att ett utländskt rättsligt förfarande som kan antas leda till ett i gällande avgörande alltid skulle utgöra hinder för att saken prövas här är dock inte motiverat. Det kan t.ex. finnas en påtaglig risk för att det utländska avgörandet kommer att dra långt ut . Även om det pågår ett rättsligt förfarande utomlands, bör saken kunna prövas här i landet när det finns särskilda skäl. Vad som kan utgöra särskilda skäl behandlas närmare i författningskommentaren. Har det svenska målet eller ärendet förklarats vilande och leder det utländska förfarandet därefter till ett lagakraftvunnet avgörande som kan bli gällande i , skall det svenska förfarandet avslutas utan att något avgörande meddelas i sak (jfr 10 § lagen om internationella faderskapsfrågor samt prop. 1984/85:124 s. 64). Därefter hindrar det svenska förfarandet alltså inte att det utländska avgörandet kan erkännas här i landet. 6.5 Verkställighet Regeringens förslag: Utländska domstolsavgöranden som erkänns i skall få verkställas här sedan har förklarat att avgörandet är verkställbart. Familjelagssakkunnigas och promemorians förslag stämmer överens med regeringens (se betänkandet s. 172 f. och promemorian s. 56). Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skäl för regeringens förslag: Utländska domstolsavgöranden som erkänns i bör också kunna verkställas här, men andra avgöranden bör inte vara verkställbara. En make eller en sambo som önskar få verkställt ett avgörande av en bodelningsförrättare eller av en annan utländsk myndighet än en domstol måste alltså i stället skaffa sig en exekutionstitel vid svensk domstol med det utländska avgörandet som grund. Innan avgörandet kan verkställas i bör frågan om verkställbarheten prövas av domstol.