prop · GO03126 · 2001-01-01 00:00:00 — Hovrätten för anser att det inte är rimligt att alla de kategorier som på annan grund än brott eller misstanke om brott är intagna i anstalt eller häkte omfattas av den föreslagna lagen. Den anser att bl.a. personer som är omhändertagna enligt lagen (1990:52) om vård av unga och lagen (1988:870) om vård av missbrukare eller som tagits i förvar enligt utlänningslagen (1989:529) bör inta en särställning. anser att utformningen av den föreslagna lagen inger betänkligheter eftersom den avser även personer som inte har dömts för brott. och efterlyser ett förtydligande av huruvida andra personer än de som finns uppräknade omfattas av lagförslaget, såsom t.ex. advokater och anhöriga till den som registreringen avser. Bakgrund: har verksamheten inom kriminalvården utvecklats positivt på flera vitala områden. har besparings- och rationaliseringskrav medfört omfattande organisationsförändringar. Kriminalvården står nu inför ett fortsatt rationaliseringsarbete som kraven på att nuvarande nivåer och kvalitet inom verksamheterna skall upprätthållas. Ett modernt IT-stöd är helt nödvändigt för att kriminalvården skall kunna leva upp till de krav som ställs på en rättssäker och effektiv verksamhet och en nödvändig förutsättning för det fortsatta rationaliseringsarbetet inom kriminalvården. Verksamheten måste utvecklas både för att underlätta de intagnas anpassning i samhället och för att öka säkerheten. Den automatiserade behandlingen av personuppgifter möjliggör ett effektivare utnyttjande av anstaltsorganistationen och underlättar anpassningen av verksamhetens innehåll till klientpopulationens samlade behov och förutsättningar. gör den det möjligt att bygga upp informationssystem över intagna som utgör särskilda risker i t.ex. hot- eller våldshänseende. Skälen för regeringens förslag: De informationssystem som finns eller är under utveckling inom kriminalvården skall i första hand utgöra ett stöd för att administrera verksamheten. Enligt regeringens uppfattning framstår det därför som en självklar utgångspunkt att kriminalvården skall ha rätt att behandla personuppgifter avseende personer som ådöms påföljder som innebär frihetsberövande eller övervakning. Det sagda innebär att uppgifter bör få behandlas om personer som är dömda till fängelse, dömda till skyddstillsyn, dömda till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, ålagda fängelse som förvandlingsstraff för böter eller vite samt personer som på grund av utländsk dom skall verkställa påföljd. I promemorian föreslås att kriminalvården även skall få behandla personuppgifter avseende personer som är föremål för personutredning eller häktade. Några remissinstanser har ansett att förslaget i denna del är för långtgående eftersom det omfattar även personer som inte är dömda för brott. Regeringen har svårt att se hur kriminalvården skulle kunna bedriva en verksamhet och uppfylla de krav som kan ställas på en modern myndighet om uppgifter om icke dömda inte fick behandlas automatiserat. Det är däremot självfallet så att inte fler uppgifter än de som är nödvändiga för ändamålet får behandlas. Detta följer redan av personuppgiftslagen. Det förekommer vidare att personer är intagna i häkte eller kriminalvårdsanstalt på annan grund än brott eller misstanke om brott. Det kan t.ex. gälla personer som förvaras i häkte för att de är anhållna, omhändertagna enligt lagen (1990:52) om vård av unga, lagen (1988:870) om vård av missbrukare eller lagen (1976:511) om berusade personer m.m. eller personer som är intagna i de tagits i förvar enligt utlänningslagen (1989:529) eller personer som är dömda till sluten psykiatrisk vård men ännu inte överlämnats. Kriminalvården ansvarar för dem de befinner sig i kriminalvårdens förvar. Mot bakgrund av detta och av de skäl som har angetts ovan anser regeringen att även dessa personer bör omfattas av den föreslagna lagen. Kriminalvårdens transporttjänst transporterar för andra samhälls-organs räkning personer till institutioner utanför kriminalvården. Polisen ansvarar t.ex. för verkställande av avvisningsbeslut i asylärenden, men förpassningen sker oftast genom kriminalvårdens försorg. En liknande uppgiftsfördelning råder när polisen skall lämna handräckning vid transporter som genomförs med stöd av bl.a. lagen om vård av missbrukare, lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen om psykiatrisk tvångsvård och lagen om rättspsykiatrisk vård. Regeringen anser i likhet med att lagen även bör omfatta personer som kriminalvårdens transporttjänst transporterar för vissa andra samhällsorgans räkning. Även i dessa fall rör det sig om en uppgift som fullgörs inom kriminalvården. Det är av rättsäkerhetsskäl viktigt att de uppgifter som behandlas i samband med dessa transporter dokumenteras. Det är en förutsättning för att såväl den enskilde som tillsynsmyndigheten skall kunna kontrollera att hanteringen av person-uppgifter skett på ett riktigt sätt. 7.4 Ändamålet med behandlingen En utgångspunkt för personuppgiftslagen (1998:204) är att behandlingen av personuppgifter skall ske för ett visst ändamål. Den person-uppgiftsansvarige skall bl.a. se till att uppgifter bara samlas in för uttryckligt angivna och berättigade ändamål och inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in samt att de uppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet med behandlingen (9 §). Beskrivningen i lagen av det ändamål för vilket uppgifterna får behandlas kommer alltså att utgöra ramen för vilka uppgifter som får behandlas och hur de får användas. Det ligger därför i sakens natur att ändamålsbestämmelser ofta måste formuleras tämligen generellt (jfr prop. 1997/98: 97 s. 121). 7.4.1 Behandling för att kriminalvården skall kunna fullgöra sina uppgifter Regeringens förslag: Personuppgifter får behandlas om det behövs för att en myndighet inom kriminalvården skall kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. anser dock att den föreslagna ändamålsbestämmelsen ger föga vägledning om när en behandling är tillåten. Skälen för regeringens förslag: De informationssystem som finns eller är under utveckling inom kriminalvården skall utgöra ett stöd för kriminalvårdens verksamhet. En myndighet inom kriminalvården måste därför få behandla de uppgifter som behövs för att den skall kunna administrera verkställigheten och fullgöra sina uppgifter i enlighet med vad som föreskrivs i lag eller förordning. I avsnitt 4.2 redogörs översiktligt för de viktigaste av de författningar som reglerar kriminalvårdens verksamhet. Det finns enligt regeringens mening inte anledning att, som en remissinstans synes förorda, i detalj i den nya lagen ange vilka uppgifter kriminalvården har att utföra i enlighet med dessa bestämmelser och vilka behov som därmed kan föreligga att behandla personuppgifter. Sådana behov torde förekomma i merparten av kriminalvårdens verksamhet. Några exempel på berörd verksamhet lämnas i författningskommentaren. 7.4.2 Behandling för att underlätta tillgången till sådana uppgifter som behövs inom rättsväsendet Regeringens förslag: Personuppgifter får behandlas för att underlätta tillgången till sådana uppgifter om verkställighet av påföljd och häktning som rättsväsendets myndigheter behöver. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att personuppgifter om verkställighet av straff får behandlas för att underlätta tillgången till sådana uppgifter som rättsväsendets myndigheter behöver. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. Riksåklagaren och i anser dock att bestämmelsens utformning kan innebära att åklagare inte kan få tillgång till uppgifter som behövs för undanröjande av en villkorlig dom i förening med samhällstjänst eller undanröjande av dom på skyddstillsyn. Skälen för regeringens förslag: ansvarar enligt förordningen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem (RI-förordningen) för vissa centrala register som innehåller sådana uppgifter som behövs hos rättsväsendets myndigheter (se 2 §). Regleringen i RI-förordningen har till en stor del ersatts av nya regler, dels den nya lagstiftningen om polisens register, dels förordningarna om register över strafföreläggande resp. föreläggande av ordningsbot (se avsnitt 6.1). Regeringen avser att upphäva RI-förordningen. behöver även i fortsättningen kunna föra centrala register över sådana uppgifter om verkställigheten som behövs inom rättsväsendet. Av den nya lagens ändamålsbestämmelse bör det därför framgå att kriminalvården får behandla uppgifter för att underlätta tillgången till de uppgifter om verkställighet av fängelse, skyddstillsyn, villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, förvandlingsstraff för böter, verkställighet av utländsk dom samt häktning som rättsväsendets myndigheter behöver. I förordning kommer närmare att regleras vilka uppgifter olika myndigheter skall få ha tillgång till. De utgångspunkter som därvid bör gälla behandlas i avsnitt 7.15. 7.4.3 Behandling för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott Regeringens förslag: Personuppgifter får behandlas om det behövs för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott som en kriminalvårdsåtgärd pågår. Promemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra. Hovrätten för och menar dock att bestämmelsen förutom att upprätthålla säkerheten endast bör omfatta att förebygga allvarliga brott. Datainspektionen anser de behandlingar som har till ändamål att upprätthålla säkerheten och förebygga brott som verkställighet pågår bör regleras närmare i lagen. anser att behandling av uppgifter för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott även bör avse häktade personer. Skälen för regeringens förslag: De senaste årens utveckling mot tyngre och organiserad brottslighet innebär att det finns behov av att bygga upp speciella informationssystem över intagna som utgör särskilda risker i t.ex. hot- eller våldshänseende. I rapporten för översyn av Risk-, skydds- och säkerhetsarbete vid kriminalvårdsanstalterna , Kumla och (, utgiven av kriminalvården) konstateras att den samlade informationen om de intagna avseende hot- och våldsrisker är undermålig och ibland närmast obefintlig. Framväxten av olika typer av kriminella sammanslutningar och nätverk, t.ex. med anknytning till olika motorcykelklubbar eller med sympatier för nazistiska eller därmed besläktade ideologier, förutsätter ett väl fungerande samarbete mellan kriminalvård och polis. Ett sådant samarbete förutsätter väl utarbetade rutiner för dokumentation om de intagna. För att förhindra att brott begås eller planeras under verkställigheten och för att skydda såväl intagna och personal som samhället i stort är det nödvändigt att kriminalvården använder befintlig teknik för att samla, bearbeta och analysera all tillgänglig information om de intagna som kan anses utgöra en säkerhetsrisk. Den kunskap som ett sådant system ger om de intagna kan t.ex. användas för att styra valet av anstalt eller avdelning. Informationen kan också användas vid fastställande av de särskilda villkor som skall gälla för de långtidsdömda liksom vid beviljandet av permissioner och andra utevistelser. Mot denna bakgrund bör det av lagen framgå att uppgifter får behandlas om det behövs för att upprätthålla säkerheten. Det är också angeläget att behandling av personuppgifter får ske för att förebygga brott. Några av remissinstanserna har ansett att sådan behandling endast bör komma i fråga för att förebygga allvarliga brott. Enligt regeringen är det mot bakgrund av kriminalvårdens övergripande mål att förebygga brott och öka tryggheten i samhället självklart att kriminalvården även skall få behandla personuppgifter för att förebygga mindre allvarliga brott som en person är föremål för en kriminalvårdsåtgärd. Att förebygga brott är också en uppgift för polisen. Den kunskap om de intagna som ett särskilt informationssystem inom kriminalvården innebär bör därför i viss utsträckning även kunna komma polisen till godo. Uppgifterna kan få betydelse för polisen, särskilt i kriminal-underrättelseverksamheten. Av integritetsskäl bör polisen dock endast ges tillgång till uppgifter som avser allvarlig brottslig verksamhet, dvs. verksamhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver. Motsvarande begränsning finns också i polisdatalagen (1998:622). Regeringen avser att i sitt fortsatta arbete överväga i vilken närmare utsträckning och under vilka förutsättningar polisen skall få tillgång till uppgifter från kriminalvården. Regeringen delar uppfattning att det för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott även bör vara möjligt att behandla personuppgifter som rör häktade. Den nu aktuella ändamåls-bestämmelsen bör lagtekniskt därför konstrueras på sådant sätt att det tydligt framgår att den inte bara tar sikte på verkställigheten av påföljd. Utöver uppgifter om den som är häktad eller som verkställer påföljd bör det för att upprätthålla säkerheten och förebygga brott också vara tillåtet att behandla personuppgifter bl.a. för den som annars transporteras av kriminalvårdens transporttjänst. Behandling av personuppgifter för den nu aktuella ändamålsbestämmelsen bör av integritetsskäl inte få fortgå än under den då personen i fråga är föremål för en kriminalvårdsåtgärd. Frågan behandlas närmare i författningskommentaren. 7.4.4 Behandling för tillsyn m.m. Regeringens förslag: Personuppgifter som behandlas för något av de ändamål som anges i lagen får också behandlas om det behövs för tillsyn, planering, uppföljning och kvalitetssäkring. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra i sak. anser dock att det bör framgå av bestämmelsen att behandling av personuppgifter även skall få ske för en effektiv och ändamålsenlig vård. Skälen för regeringens förslag: Tillsyn, uppföljning och utvärdering av vidtagna åtgärder är enligt regeringens mening en självklar förutsättning för att kvaliteten i kriminalvårdens verksamhet skall kunna förbättras. En viktig uppgift för kriminalvården är att förhindra återfall i brott. För att kriminalvården skall kunna analysera vilka åtgärder som bäst bidrar till att den intagne inte återfaller i brott efter det att påföljden har verkställts krävs det att det utvecklas metoder för att följa upp och utvärdera återfallsfrekvensen. Redan av personuppgiftslagen följer visserligen att uppgifter som samlats in för ett bestämt ändamål även får användas för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål (9 § andra stycket). För att undvika tveksamheter om vad som omfattas av dessa begrepp bör det i den föreslagna lagens ändamålsbestämmelse särskilt anges att de uppgifter som behandlas för något av de primära ändamål som har angetts (se avsnitt 7.4.1-7.4.3) också får användas för tillsyn, planering, uppföljning och kvalitetssäkring av verksamheten. Att behandling av personuppgifter också skall få ske för att få en effektiv och ändamålsenlig vård får anses inrymmas av det ändamål som har föreslagits i avsnitt 7.4.1. 7.5 Vilka personuppgifter får behandlas? 7.5.1 Ändamålet avgör vilka uppgifter som får behandlas Regeringens förslag: Alla personuppgifter som är nödvändiga för det ändamål för vilket behandlingen utförs får behandlas. Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, kan meddela föreskrifter om att begränsa såväl de ändamål för vilka behandlingen är tillåten som de uppgifter som får behandlas för ett bestämt ändamål. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Av remissinstanserna är det endast som har haft något att i sak invända mot förslaget. Den anser att de bemyndiganden som ges är alltför långtgående i konstitutionellt hänseende. Skälen för regeringens förslag: Personuppgiftslagens krav på behandling av uppgifter bör gälla även inom kriminalvården. Det innebär att beskrivningen i lagen av det ändamål för vilket uppgifterna får behandlas kommer att utgöra ramen för vilka uppgifter som får behandlas och hur de får användas. De uppgifter som behandlas av kriminalvården är ofta särskilt integritetskänsliga eftersom det rör sig om uppgifter om begångna brott, ådömda och verkställda påföljder, missbruk, händelser under verk-ställighetstiden etc. Det är i sammanhanget emellertid viktigt att understryka att det framför allt är uppgifter om häktade eller dömda personer som behandlas. En person som blir föremål för denna typ av samhällsingripande måste enligt regeringens uppfattning rimligen få tåla att även ganska känsliga personuppgifter får behandlas inom ramen för verkställigheten och att behandlingen får avse alla uppgifter som behövs för att kriminalvården skall kunna bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet och upprätthålla de säkerhetskrav som är motiverade. Av personuppgiftslagen följer att inte fler uppgifter får behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen (9 § f). Detta är en viktig begränsning. I de fall en behandling av personuppgifterna avser andra personer än de som är föremål för en kriminalvårdsåtgärd, t.ex. advokater, besökare och anhöriga, bör de uppgifter som behandlas därför begränsas så mycket det är möjligt inom ramen för ändamålet med behandlingen av uppgifterna. Det är däremot självklart att det i en personundersökning eller utredning inför en behandlingsplan måste få förekomma relativt omfattande uppgifter om närstående etc. för att syftet med behandlingen inte skall gå förlorat. ifrågasätter det lämpliga att behandla sådana uppgifter i register. Regeringen vill i klargörande syfte åter framhålla att lagen inte endast gäller för register utan för all automatiserad behandling av personuppgifter. Det är regeringens bedömning att inom en inte allt för avlägsen framtid kommer all behandling av personuppgifter inom kriminalvården ske automatiserat. Den lagstiftning regeringen nu föreslår bör självfallet därför även gälla för behandling som inte rör register. Utgångspunkten måste vara att alla uppgifter som är nödvändiga för det ändamål för vilket behandlingen utförs får behandlas. Det innebär naturligtvis inte att varje uppgift hos kriminalvården skall få behandlas automatiserat och vara sökbar av vem som helst. Personuppgiftslagens krav på att den personuppgiftsansvarige skall vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de uppgifter som behandlas är avsedda att förebygga ett missbruk (jfr 31 § personuppgiftslagen). har vid sin granskning av kriminalvården konstaterat att det inom kriminalvården finns olika uppfattningar om vad som får registreras t.ex. när det gäller journalanteckningar (jfr rapporten och IT-användning inom kriminalvården, RRV 1999:19). Enligt regeringens mening visar detta att det kan behövas detaljerade bestämmelser om vilka uppgifter som får behandlas. Det kan också finnas ett behov att av integritetsskäl begränsa rätten att behandla uppgifter för ett visst ändamål. Det gäller särskilt i fråga om uppgifter om personer som inte själva är föremål för en kriminalvårdsåtgärd, t.ex. anhöriga till en intagen. Den föreslagna lagen kommer ju indirekt att vara tillämplig även gentemot sådana personer. Det är emellertid inte praktiskt möjligt att i lag närmare reglera vilka uppgifter som härvidlag får behandlas. Regeringen anser mot denna bakgrund att regeringen, eller den myndighet regeringen föreskriver, bör meddela föreskrifter om begränsning av såväl de ändamål för vilka behandlingen är tillåten som de uppgifter som får behandlas för ett bestämt ändamål. Regeringen kan inte se att det föreligger några konstitutionella hinder för detta i enlighet med vad anfört. De föreskrifter som kan komma i fråga - vilka ju rör behandling av personuppgifter hos myndighet - avser inte ämnen som måste regleras i lag. Bestämmelserna i 8 kap. regeringsformen om rätt att delegera normgivning är således inte direkt tillämpliga på de föreslagna bestämmelserna om att regeringen, eller den myndighet bestämmer, meddelar ytterligare föreskrifter. Något krav på att dessa skall vara förenliga med exempelvis bestämmelserna i 8 kap. 7 § regeringsformen kan följaktligen inte uppställas (jfr Lagrådets yttrande i prop. 1997/98:97 Bilaga 7 s. 262-263). 7.5.2 Känsliga uppgifter Regeringens förslag: En särreglering i förhållande till personuppgiftslagen behövs beträffande behandling av uppgifter om ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexuell läggning. Sådana känsliga uppgifter skall om det är oundgängligen nödvändigt få behandlas tillsammans med andra uppgifter. Känsliga personuppgifter skall som huvudregel inte få användas som sökbegrepp. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag med den skillnaden att bestämmelsen lagtekniskt har utformats på ett annat sätt i promemorians förslag. Remissinstanserna: Hovrätten för anser att en avgränsning bör övervägas av innebörd att bestämmelsen endast bör omfatta personer som verkställer straff på brott. vill att bestämmelsen endast skall omfatta personer som genom lagakraftvunna avgöranden dömts för grövre våldsbrott till fängelse. Riksåklagaren vill att bestämmelsen avgränsas till att avse ändamålet att upprätthålla säkerheten för intagna och personal på anstalter som verkställigheten pågår. i anser att behandlingen av känsliga uppgifter endast torde få ske för ändamålet att upprätthålla säkerheten och förebygga brott. Kammarrätten i anser att det bör övervägas huruvida bestämmelsen kan komma i konflikt med 2 kap. regeringsformen. Skälen för regeringens förslag: Av personuppgiftslagen framgår att det i princip är förbjudet att behandla vissa känsliga uppgifter; nämligen personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelser eller medlemskap i fackförening samt sådana personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv (se 13 §). Från förbudet finns några undantag (se 15-19 §§). Känsliga uppgifter får t.ex. under vissa förutsättningar behandlas för hälso- och sjukvårdsändamål. Regeringen delar promemorians bedömning att kriminalvården undantagsvis kan ha ett befogat intresse av att behandla känsliga personuppgifter för att kunna bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet och upprätthålla de säkerhetskrav som är motiverade. Mot bakgrund av att flera remissinstanser ansett att promemorians förslag är för vidsträckt finns det anledning att understryka att ändamålet med behandlingen av personuppgifterna avgör vilka personuppgifter som får behandlas och att det måste bedömas från fall till fall. En ordning där känsliga personuppgifter får behandlas endast för något av de specifika ändamål som lagen anvisar bör därför undvikas. Med hänsyn till den dömde, andra intagna och kriminalvårdens personal är det helt nödvändigt att kriminalvården vid placeringen av den dömde får behandla alla uppgifter av betydelse för säkerheten. Det kan då vara nödvändigt att behandla känsliga uppgifter, t.ex. om etnisk tillhörighet, sexuell läggning och medlemskap i vissa extrema organisationer eller anknytning till sådana rörelser. är det för övrigt tillåtet att under vissa förutsättningar registrera sådana uppgifter i de platsplaneringsregister som förs med Datainspektionens tillstånd. Flera händelser visar att det inte råder någon tvekan om att högerextremister har utvecklat sina kontaktnät på fängelserna. Kriminalvården måste därför utveckla sin förmåga att motverka att fängelsetiden används till att bygga upp nätverk med nazistiska förtecken. Det sagda kan gälla även andra grupperingar som är beredda att använda våld eller tvång för politiska syften.