prop · GO03150 · 2001-01-01 00:00:00 — 5.1.3 Tvångslikvidation trots anmälan om ny styrelse? Regeringens bedömning: Det bör inte införas några regler om att ett ärende om tvångslikvidation skall kunna fullföljas trots att bolaget under förfarandet har anmält en ny styrelse. Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har instämt i eller inte haft några invändningar mot kommitténs bedömning. Några remissinstanser, däribland och , har dock ansett att frågan bör utredas vidare. och har lämnat alternativa förslag till reglering. Skälen för regeringens bedömning: Som har nämnts har det förekommit att ett bolag, som har undgått tvångslikvidation genom att strax före den förelagda tidens slut anmäla en ny styrelse, därefter åter står utan registrerad styrelse. Förfaranden av detta slag framstår som försök att kringgå regelverket. infördes en bestämmelse som gav rätt att påföra bolag, mot vilket ett likvidationsföreläggande har inletts därför att bolaget saknat behörig styrelse, en särskild avgift. Avgiften uppgår f.n. till . Därefter har detta slag av förfarande blivit mindre vanligt. Det finns likväl anledning att överväga åtgärder mot sådant missbruk. En möjlighet kan synas vara att ge möjlighet att besluta om likvidation trots att det har anmälts en ny styrelse. En sådan bestämmelse skulle kunna utformas på olika sätt. Ett alternativ är att bolag som saknar eller har saknat behörig styrelse alltid skall förpliktas att gå i likvidation, om det inte förekommer extraordinära omständigheter, såsom att bolaget faktiskt har sänt in anmälan för registrering men verket har försummat att registrera de nya uppgifterna. I sammanhanget bör enligt vår mening beaktas att det sannolikt finns nära 200 000 aktiebolag, där styrelsen består av en enda ledamot med en suppleant. Avlider styrelseledamoten, måste styrelsen kompletteras med en ny styrelseledamot eller suppleant och anmälan göras till . Man kan inte räkna med att dödsbodelägarna alltid känner till detta eller under rådande omständigheter vidtar de åtgärder som lagen kräver. Regler av det ovan angivna slaget framstår mot den bakgrunden som orimligt hårda. Reglerna skulle givetvis också kunna utformas så att bolaget inte skall förpliktas gå i likvidation, om det styrks att avsaknaden av en styrelse beror på förhållanden som aktieägarna inte kan hållas ansvariga för. har förordat en bestämmelse enligt vilken skall fullfölja likvidationsförfarandet även sedan en ny styrelse har anmälts, om inte verket konstaterar att anledningen till att bolaget har saknat styrelse var att en ledamot hade avlidit. Om sådana regler införs, bör de emellertid rimligen innehålla undantag för en flertal andra situationer där aktieägarnas underlåtenhet att anmäla ny styrelse har varit ursäktlig, t.ex. sjukdom. Den prövning som i så fall måste göra skulle bli ganska grannlaga. Vi anser därför att en sådan ordning inte bör införas. har föreslagit en annan ordning. Enligt samfundets förslag bör en anmälan om ny styrelse föranleda att ärendet om tvångslikvidation förklaras vilande. Först om den anmälde styrelseledamoten är kvar på sin post skall, enligt förslaget, ärendet avskrivas. Förslaget har enligt vår mening vissa fördelar. medför det en viss administrativ omgång för . Mot den bakgrunden och då det diskuterade problemet numera synes ganska litet vill vi inte förorda att sådana regler införs. Om missbruk av det aktuella slaget skulle tendera att öka, är vi emellertid beredda att längre fram ta upp frågan på nytt. 5.1.4 Andra åtgärder Regeringens bedömning: Det bör inte införas regler om att en avgången styrelseledamot behåller sitt ansvar som styrelseledamot till dess att avgången har registrerats i aktiebolagsregistret. Det bör inte heller införas någon bestämmelse som förhindrar en kvarvarande styrelseledamot att avgå innan han eller hon har sammankallat en bolagsstämma. Det bör ytterligare övervägas att införa regler som innebär att en styrelseledamots avgång förlorar sin verkan om avgången inte anmäls för registrering inom . Kommitténs bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Kommittén har dock ansett att det inte bör införas regler om att en styrelseledamots avgång skall förlora sin verkan om det inte anmäls för registrering . Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har instämt i eller inte haft några invändningar mot kommitténs bedömning. Några, däribland , och , har dock menat att förändringar i kretsen av styrelseledamöter skall få rättsverkan först i och med registreringen. har ansett att en styrelseledamots avgång bör få rättsverkan endast under förutsättning att anmälan för registrering sker inom . Ackordscentralen, och har redovisat en liknande uppfattning. Bakgrund: Enligt gällande rätt får ett beslut om att utse någon till styrelseledamot eller entlediga någon från ett sådant uppdrag rättsverkan som sägs i beslutet eller, om någon tidpunkt inte anges där, från och med beslutet. Det ansvar och den behörighet som är knutna till uppdraget inträder respektive upphör alltså . Om styrelseledamoten själv avsäger sig uppdraget, inträder rättsverkan därav när avsägelsen anmäls till styrelsen. Såväl beslutet att utse styrelseledamoten som det förhållandet att denne har avgått eller entledigats skall anmälas till för registrering. Om någon sådan anmälan inte sker, saknar detta dock betydelse för frågan om den registrerades ansvar och behörighet. I 18 kap. 3 § aktiebolagslagen finns visserligen bestämmelser om registreringens "positiva och negativa rättsverkningar". Dessa medför att ett bolag i viss utsträckning kan bli bundet av rättshandlingar som en entledigad men ännu inte avregistrerad företrädare vidtar. Bestämmelserna reglerar emellertid inte vilka som kan hållas ansvariga för missförhållanden med anknytning till bolaget. Enligt en rapport från åklagarväsendet (rapport 1996:1 om bolagsplundring s. 54) är det vanligt att personer som är registrerade som styrelseledamöter i aktiebolagsregistret påstår att de i själva verket har avgått före en viss kritisk tidpunkt och att de därför inte kan göras ansvariga för de handlingar som har företagits i bolagets namn. presenteras ett förfalskat bolagsstämmo- eller styrelseprotokoll till stöd för påståendet. I rapporten föreslås, för att komma till rätta med problemet, att förändringar i kretsen av styrelseledamöter skall ges rättsverkan först i och med att uppgifterna om förändringarna registreras i aktiebolagsregistret. Skälen för regeringens bedömning Rättsverkan av registrering i aktiebolagsregistret Det är angeläget att de som står bakom kriminell eller på annat sätt oseriös verksamhet kan hållas ansvariga för verksamheten. Det gäller självfallet även om verksamheten bedrivs i aktiebolagsform. Det kan framstå som stötande om sådana personer undgår ansvar därför att de i efterhand felaktigt hävdar att de hade lämnat styrelseuppdraget vid den aktuella tidpunkten. Mot den bakgrunden kan det i förstone synas rimligt att en styrelseledamot ansvarar så länge han eller hon fortfarande står registrerad som styrelseledamot. Innan vi går närmare in på denna fråga, vill vi först framhålla att det finns anledning att skilja mellan å ena sidan den rättsverkan som följer med ett styrelseuppdrag - en rättsverkan som bl.a. innebär behörighet att tillsammans med andra besluta i bolagets angelägenheter och företräda bolaget utåt samt ett ansvar för bolagets organisation och förvaltning - och å andra sidan det straffrättsliga och civilrättsliga ansvaret för vad som sker inom företaget. Det bör sålunda understrykas att det som sker inom ett bolag kan föranleda straffrättsligt eller civilrättsligt ansvar även för personer som inte har ställning som styrelseledamöter. I rättspraxis har s.k. de facto-företrädare ansetts ansvariga på samma sätt som styrelseledamöter (jfr O. , Behörighet och befogenhet i aktiebolagsrätten, 1997 s. 382 f., från rättspraxis kan nämnas NJA 1979 s. 555, jfr även NJA 1993 s. 740). Det bör vidare framhållas att det förhållandet att någon har utsetts till styrelseledamot inte med nödvändighet innebär att han eller hon kan hållas straffrättsligt eller civilrättsligt ansvarig för det som händer inom bolaget. För att sådant ansvar skall kunna utdömas måste det normalt visas att vederbörande uppsåtligen eller av vårdslöshet har brutit mot någon straffsanktionerad föreskrift eller har handlat på ett sådant sätt att någon annan har vållats skada. Det fordras vanligen bevis i form av styrelseprotokoll och andra dokument som visar vem eller vilka som deltog i det aktuella beslutet eller den aktuella åtgärden. Vad som har sagts innebär att det inte alltid har någon avgörande betydelse vid utkrävandet av ansvar vem som intog ställning som styrelseledamot vid ett visst givet tillfälle. I flertalet fall är det dock av största betydelse att bolagets styrelse i efterhand går att identifiera, inte minst därför att det vanligen underlättar utredningen och ansvarsutkrävandet i samband med oegentligheter i bolaget. Det kan f.ö. tilläggas att en styrelseledamot i viss utsträckning kan bli ansvarig trots att något brottsligt eller skadeståndsgrundande handlande inte kan läggas honom eller henne personligen till last. Om det är fråga om något underlåtenhetsbrott - såsom t.ex. vissa slag av bokförings- och uppbördsbrott - torde sålunda straffrättsligt ansvar inte alltid förutsätta att vederbörande har varit aktiv inom styrelsen . I viss utsträckning kan en styrelseledamot också bli skadeståndsskyldig på grund av sin underlåtenhet att agera, särskilt om han eller hon försummar se till att bolagets bokföring, medelsförvaltning och ekonomiska förhållanden i övrigt kontrolleras på ett betryggande sätt (jfr 8 kap. 3 § aktiebolagslagen). Det är tydligt att det härvid är viktigt att den eller de ansvariga styrelseledamöterna går att identifiera. En ordning där ställningen som styrelseledamot knyts till registreringen i aktiebolagsregistret skulle uppenbarligen underlätta detta. måste det konstateras att en sådan ordning skulle innebära praktiska olägenheter, olägenheter som skulle drabba även seriöst verkande bolag. En sådan olägenhet är att en nyvald styrelse inte skulle kunna fatta några beslut förrän registrering har skett. Fram till registreringen - som även i normala fall kan dröja någon eller - skulle den gamla styrelsen fortfarande vara ensam kompetent att fatta styrelsebeslut. Särskilt problematiskt blir detta givetvis om styrelsebytet beror på att aktieägarna inte längre har förtroende för den gamla styrelsen och är angelägna att snabbt ge bolaget en ny ledning. Det måste också beaktas att en styrelseledamot kan ha fullt legitima skäl att lämna styrelsen. Ett särskilt tydligt exempel på detta är om den övriga styrelsen står i begrepp att fatta något lagstridigt beslut och styrelseledamoten därför inte längre anser sig kunna delta i bolagets verksamhet. anses en styrelseledamot ha rätt att avgå med omedelbar verkan. En ordning av det nu diskuterade slaget skulle medföra att den faktiska avgången förskjuts eller veckor fram i tiden. Det torde visserligen vara uteslutet att den avgångne ledamoten skulle kunna hållas straffrättsligt ansvarig för de beslut som styrelsen fattar när han eller hon inte är med. Såsom regelverket i övrigt är utformat skulle den avgångne ledamoten emellertid ändå kunna bli betalningsskyldig på grund av försummelser som egentligen är att hänföra till de kvarvarande styrelseledamöterna. Exempelvis skulle han eller hon kunna bli ansvarig för betalningen av innehållna källskatter m.m. som de kvarvarande ledamöterna har beslutat att inte betala in eller drabbas av personligt betalningsansvar enligt 13 kap. 2 § aktiebolagslagen. Uppenbarligen skulle detta kunna leda till stötande resultat. Enligt vår mening är de nu angivna olägenheterna så betydande att det inte bör införas några regler som innebär att ställningen som styrelseledamot knyts till registreringen i aktiebolagsregistret. Registreringsanmälan en förutsättning för att styrelseledamots avgång skall bli bestående? En modell som kommittén och flera remissinstanser har diskuterat är att styrelseledamotens avgång ur styrelsen liksom skall få omedelbar rättsverkan men att denna verkan skall vara villkorad av att registreringsanmälan sker . Om någon registreringsanmälan inte görs , skall, enligt modellen, den avgångne styrelseledamoten åter ansvara som styrelseledamot. Härigenom skulle falska påståenden från en styrelseledamot om att han eller hon har avträtt från sitt uppdrag som regel kunna lämnas utan avseende. Modellen skulle sannolikt även leda till en bättre à jourföring av aktiebolagsregistret. Den skulle inte heller vara förenad med de ovan angivna olägenheterna. En styrelseledamot som aktieägarna är missnöjd med skulle kunna avsättas med omedelbar verkan och en styrelseledamot som inte längre anser sig kunna delta i bolagets verksamhet skulle kunna avgå utan det dröjsmål som ett krav på registrering innebär. Den avgångne ledamoten skulle tvingas ta ansvar för det som händer i bolaget först om han eller hon försummar att inom rimlig tid anmäla sin avgång till . Också mot en sådan ordning kan riktas invändningar. Regler av detta slag kan ge upphov till praktiska och rättsliga problem. Så blir t.ex. fallet om den avgångne ledamoten till följd av försummad registreringsanmälan återinträder som ledamot och bolaget redan har utsett en ny ledamot i hans eller hennes ställe. Detta kräver ytterligare överväganden. Vi är därför inte beredda att nu lägga fram några lagförslag i denna del men avser att längre fram, sedan frågan har blivit ytterligare belyst, återkomma till med lagförslag. Skyldighet för siste styrelseledamot att sammankalla stämma? I gäller att om alla styrelseledamöter avgår så är den styrelseledamot som kvarstår skyldig att vända sig till och begära tillstånd att utlysa en extra stämma där frågan om nyval av styrelse skall behandlas. Ledamoten är också skyldig att utfärda en sådan kallelse innan han eller hon själv avgår. Avgår ledamoten ändå, riskerar han eller hon skadestånd. Några remissinstanser har förordat att en liknande ordning införs i . Snarlika bestämmelser finns redan i svensk rätt. Enligt 8 kap. 12 § aktiebolagslagen är styrelsen skyldig att föranstalta om kompletteringsval om en styrelseledamots uppdrag har upphört . Bestämmelsen får anses innebära att kvarvarande styrelseledamot eller styrelseledamöter skall kalla till stämma för detta ändamål, även om styrelsen vid det tillfället är beslutför. I svensk rätt finns emellertid ingen bestämmelse om att en kvarvarande styrelseledamot inte får avgå förrän han eller hon har fullgjort denna skyldighet. En bestämmelse som på detta sätt förhindrar styrelseledamoten att avgå ligger väl i linje med den allmänna vårdplikt mot bolaget som styrelseledamöter anses ha. Det kan framstå som rimligt att den som åtar sig ett uppdrag som styrelseledamot inte skall kunna lämna bolaget vind för våg, när det inte finns någon annan som tar hand om det. En bestämmelse av detta slag kan också synas motverka förekomsten av styrelselösa bolag. Vi anser trots detta att övervägande skäl talar mot införandet av en sådan bestämmelse. Till att börja med är det tveksamt om bestämmelsen verkligen skulle få någon större betydelse vad gäller mindre seriösa bolag. Det är ju långt ifrån säkert att aktieägarna hörsammar en kallelse till stämma och utser en ny styrelse. Härtill kommer att en styrelseledamot ibland kan ha fullt legitima skäl att avgå från sitt uppdrag, t.ex. att han eller hon inte längre åtnjuter aktieägarnas förtroende. Slutligen kan en skyldighet för en kvarvarande styrelseledamot att stanna kvar på sin post ännu någon tid ge upphov till oönskade effekter i de fall då styrelsen är beslutför. Som exempel kan nämnas det ansvar som styrelseledamoten kan drabbas av enligt skattebetalningslagen. Enligt den lagen kan en styrelseledamot bli personligt betalningsansvarig för bolagets skatteskulder, om bolaget inte förmår betala dessa och inte vidtar adekvata åtgärder för en samlad avveckling av bolagets skulder. Om styrelseledamoten inte utgör beslutför styrelse och därmed inte äger företräda bolaget, saknar ledamoten möjlighet att å bolagets vägnar vidta sådana åtgärder. 5.2 Generalfullmakter Regeringens bedömning: Det bör inte införas något krav på registrering av generalfullmakter. Regeringens förslag: I aktiebolagslagen införs en bestämmelse om att styrelsen inte kan överlåta ansvaret för bolagets organisation och förvaltning och för tillsynen över bolagets förhållanden på annan (8 kap. 3 § aktiebolagslagen). förslag: Utredningen har föreslagit att det i aktiebolagslagen införs en bestämmelse om att en generell fullmakt för den som inte är styrelseledamot eller verkställande direktör att företräda bolaget och teckna dess firma inte medför behörighet att företräda bolaget förrän fullmakten har registrerats. I övrigt överensstämmer utredningens förslag med regeringens förslag (SOU 1998:47 s. 77-79). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag eller har inte haft några invändningar mot dem. Utredningens förslag om registrering av fullmakt har dock mött viss kritik. Bl.a. och Riksåklagaren har påpekat att bestämmelsen blir lätt att kringgå, medan har ansett att förslaget kan försvåra seriösa transaktioner. har förordat att även andra fullmakter registreras. Bakgrund: Begreppet "generalfullmakt" eller "generell fullmakt" förekommer inte i lag. I doktrinen har "generalfullmakt" definierats som en fullmakt som tillägger innehavaren en generell eller i det närmaste generell behörighet att företräda fullmaktsgivaren gentemot tredje man. Det har diskuterats om generalfullmakter i aktiebolag är tillåtna. Enligt en uppfattning (se O. , Behörighet och befogenhet i aktiebolagsrätten, 1997 s. 452 f.) utgör generalfullmakter det slaget av generellt bemyndigande som i ett aktiebolag enbart kan ges i form av bemyndigande att teckna bolagets firma (se 8 kap. 31 § aktiebolagslagen). Bl.a. har däremot sagt sig inte vara övertygad om att generalfullmakter i alla lägen saknar verkan. Det har även framförts olika meningar om vilket praktiskt behov som det finns att använda generalfullmakter i aktiebolag. Klart är dock att generalfullmakter förekommer i samband med köp av aktiebolag. I anslutning till köpet utfärdar den gamla styrelsen en generalfullmakt för köparen. upprättas protokoll med beslut som innebär att köparen utses till ny styrelse i bolaget. Med hjälp av generalfullmakten vidtar köparen sedan de åtgärder som bör vidtas efter köpet, såsom spärrande av konton, ändring av adress m.m. Åtgärderna skulle i och för sig kunna vidtas även med åberopande av protokollet från den bolagsstämma där den nya styrelsen har utsetts. Sådana protokoll möts emellertid ofta med misstänksamhet, innan de har registrerats hos . 2000/01:105 har vi behandlat problemet med generalfullmakter såsom ett medel att kringgå näringsförbud; den som har ålagts näringsförbud fortsätter att bedriva näringsverksamhet med stöd av en fullmakt, utfärdad av någon "målvakt". För att komma tillrätta med det problemet har vi föreslagit att den som har näringsförbud inte får inneha fullmakt att företräda en enskild näringsidkare i dennes näringsverksamhet. Den som har näringsförbud skall enligt vårt förslag inte heller få inneha fullmakt att företräda en sådan juridisk person som han eller hon till följd av näringsförbudet inte får vara styrelseledamot i. Det föreslagna förbudet träffar även generalfullmakter. I det följande behandlar vi frågan om det är påkallat med några ytterligare åtgärder, såvitt gäller generalfullmakter. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Generalfullmakter används ibland i brottsliga sammanhang. Det förekommer att ett aktiebolags styrelse utfärdar en generell fullmakt och därefter avgår, så att den enda som kan företräda bolaget är innehavaren av fullmakten. Man kringgår därigenom aktiebolagslagens system för ledning av aktiebolag. Det kan uppkomma svårigheter att identifiera dem som skall göras ansvariga för straffbara gärningar som har företagits i bolagets namn och med dess medel. Det är givetvis önskvärt att dessa slag av olägenheter kan förebyggas. har påpekat kan emellertid generalfullmakter ibland ha praktiskt värde i seriös verksamhet. Ett exempel på detta är rutinerna kring överlåtelser av bolag. Ett generellt förbud mot generalfullmakter framstår redan mot den bakgrunden som olämpligt. Ett sätt att minska olägenheterna med generalfullmakter skulle kunna vara att, såsom har föreslagit, föreskriva att en sådan fullmakt blir giltig först i och med att den registreras. Härigenom skulle det bli lättare att i efterhand kontrollera vem som har innehaft fullmakten. Också mot en sådan ordning kan emellertid riktas invändningar. Behovet av att använda generalfullmakter vid en normal företagsöverlåtelse sammanhänger just med det förhållandet att det kan dröja innan den nya styrelsen har registrerats. Ett krav på att också generalfullmakten skall registreras skulle alltså kunna försvåra affärstransaktioner som i det stora flertalet fall torde vara helt seriösa. Till detta kommer att ett krav på registrering av generalfullmakter lätt kan kringgås genom olika slag av begränsningar i fullmakten. Sådana begränsningar skulle kunna medföra att fullmakten inte blev att anse som en generalfullmakt, trots att fullmaktens innehavare skulle kunna företa mycket vittgående åtgärder med stöd av fullmakten. För att ett krav på registrering skall bli effektivt är det därför nödvändigt att utvidga det till även andra slag av fullmakter, något som har varit inne på. Enligt vår mening skulle emellertid en sådan ordning föra alltför långt och innebära ett oproportionerligt arbete för seriösa näringsidkare. En annan olägenhet med ett krav på registrering av generalfullmakter är att det ofta kan vara svårt att fastslå om en fullmakt är en generalfullmakt. Detta kan - såsom har påtalat - leda till rättsosäkerhet för tredje man. Den som vill träffa avtal med ett aktiebolag som företräds av en fullmäktig torde inte sällan få svårt att bedöma om en oregistrerad fullmakt borde ha registrerats och därmed är ogiltig eller om den inte behöver registreras och alltså är giltig. Vi anser därför att det inte bör införas något krav på registrering av generalfullmakter. Såsom har nämnts förekommer det att styrelsen avgår, sedan den har utfärdat generalfullmakten, och att innehavaren av generalfullmakten därefter är den ende som har generell rätt att företräda bolaget. En remissinstans har mot den bakgrunden förordat en regel om att en fullmakt att teckna ett aktiebolags firma upphör att gälla om det inte finns någon behörigen registrerad styrelse för bolaget. Enligt vår mening skulle det emellertid föra för långt att införa en generell regel om att fullmakter förlorar sin giltighet när det inte längre finns någon styrelse. Det skulle innebära risker för rättsförluster för tredje man som träder i kontakt med bolaget. Det skulle också innebära risker för att seriösa bolag som tillfälligt och utan egen förskyllan står utan styrelse inte kan ingå avtal med omvärlden. Det torde emellertid förekomma att generalfullmakter används för att flytta över hela det faktiska handhavandet av ett aktiebolags förvaltning från styrelsen till innehavaren av generalfullmakten. Vi menar att en sådan åtgärd aldrig kan medföra att styrelsens ansvar för bolagets organisation och förvaltning bortfaller. Mot bakgrund av de problem som generalfullmakter annars kan ge upphov till finns det skäl att tydliggöra styrelsens bestående ansvar i lagtexten. Vi föreslår därför att det i lagen klargörs att styrelsen inte kan överlåta sitt övergripande ansvar för bolagets organisation och förvaltning på annan. Vi föreslår också att det klargörs att styrelsen inte kan delegera bort sin skyldighet att ansvara för tillsynen över bolagets medelsförvaltning, bokföring och ekonomiska förhållanden.