prop · GO0378 · 2001-01-01 00:00:00 — Från och med ingången av kommer nämligen frågan om möjlighet att arbeta till att ha direkt betydelse för dem som omfattas av det nya pensionssystemet. För att undanröja den osäkerhet som kan finnas om avtalens löptider och för att lagstiftningen om ökat anställningsskydd skall få genomslag inom en rimlig tidsperiod bör därför den tvingande regleringen gälla framför en kollektivavtalsreglering . Tidsperioden får anses rimlig med hänsyn till att frågan om en höjd ålder för avgångsskyldighet och en eventuell lagreglering varit känd för arbetsmarknadens parter . Regeringen delar den bedömning som framförts från och och föreslår därför på motsvarande sätt en övergångsbestämmelse beträffande dem som omfattas av bestämmelser av vilka följer avgångsskyldighet enligt den s.k. PISA-förordningen. De kollektivavtal som reglerar tidpunkten för avgångsskyldighet kommer således att sakna verkan i den delen, för det fall de inte löpt ut vid utgången av . TCO och SAF har invänt att promemorian inte belyser vad som gäller angående kollektivavtalens fortsatta giltighet i övrigt. Hur det rättsligt förhåller sig med giltigheten av de inte utlöpta kollektivavtalen i olika hänseenden är dock en tolkningsfråga som får avgöras från fall till fall med utgångspunkt inte bara i de förutsättningar som gällde vid avtalets tillkomst och den förändring av dessa förutsättningar som de nya lagreglerna utgör, utan även i en rad andra omständigheter som brukar läggas till grund för domstolarnas avtalstolkning. Någon övergångsbestämmelse såvitt avser de enskilda avtal om ålder för avgångsskyldighet som träffats före lagens ikraftträdande bör inte införas. Dessa avtal gäller således även efter i kraftträdandet. 8.2 Tidsbegränsad anställning Regeringens förslag: Avtal om tidsbegränsad anställning får träffas när en arbetstagare fyllt . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har uttalat sig. LO, och med flera stöder förslaget. TCO med flera påpekar dock att risken finns att en bestämmelse med anknytning till ålder kan leda till att de som pensioneras tidigare får svårare att få arbete. SAF är tveksam till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 § punkt 5 anställningsskyddslagen är det möjligt att tidsbegränsa en anställning för den som pensionerats och som önskar stå kvar i det ordinarie arbetet och för den som efter pensioneringen vill pröva andra arbetsuppgifter. Detta gäller om arbetstagaren har uppnått den ålder som medför skyldighet att avgå från anställningen med ålderspension eller, om någon sådan avgångsskyldighet inte finns, när arbetstagaren har fyllt . Det är pensionsbestämmelserna i den tilltänkta anställningen som är avgörande för rätten att tidsbegränsa anställningen. Att arbetstagaren har avgått med pension från en anställning till exempel i en annan bransch har därvid ingen betydelse. Bestämmelsen är tillämplig både vid regelrätta nyanställningar och i de fall då parterna i samband med pensionsavgången vill omvandla en tidigare tillsvidareanställning till en tidsbegränsad anställning. Eftersom regeringen föreslår att det fortsättningsvis inte kommer att få träffas giltiga avtal om avgångsskyldighet anser regeringen att även regeln om tidsbegränsad anställning bör ändras till följd av den föreslagna bestämmelsen om ökat anställningsskydd. Frågan är på vilket sätt en sådan ändring skall ske. Möjligheten att tidsbegränsa en anställning skulle kunna utgå från antingen tidpunkten för faktisk pensionering - oavsett ålder för avgångsskyldighet - eller den tidpunkt till vilken fullt anställningsskydd föreligger. TCO med flera har pekat på risken med att en bestämmelse som innebär anknytning till ålder, nämligen att avtal om tidsbegränsad anställning får träffas när arbetstagaren har fyllt , medför att de som pensionerats tidigare i realiteten får svårare att erhålla ett arbete. Det skulle kunna antas att arbetsgivare drar sig för att tillsvidareanställa pensionerade personer . Å andra sidan finns det i 5 § andra situationer, utöver den som anges i femte punkten, där avtal om tidsbegränsad anställning tillåts, vilka är tillämpliga även fortsättningsvis och som gäller även pensionerade arbetstagare. Det andra alternativet, en anknytning till begreppet pensionering, skulle kunna medföra risk för tolkningssvårigheter. Fråga uppkommer till exempel om det krävs att arbetstagaren har tagit ut hela sin pension. Flera andra liknande frågeställningar torde finnas. Därtill kommer att tidpunkten för pensionering i det nya systemet till sin konstruktion varken är förutbestämd eller absolut. Med tanke på att det kan vara så att pensionsåldern - inte åldern för avgångsskyldighet - även fortsättningsvis inträffar relativt tidigt för vissa grupper skulle det alternativet dessutom kunna innebära att anställningsskyddet urholkas för dessa grupper. Regeringen anser därför att bestämmelsen bör utformas så att avtal om tidsbegränsad anställning får träffas när en arbetstagare har fyllt . Regeln bör även fortsättningsvis vara dispositiv för arbetsmarknadens parter. 8.3 Uppsägningstid och företrädesrätt Regeringens förslag: Åldersgränsen för när en arbetstagare inte har rätt till längre uppsägningstid än en månad och inte heller har företrädesrätt enligt 22, 23, 25 och 25 a §§ anställningsskyddslagen ändras från 65 till . Promemorians förslag: Förslaget överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har yttrat sig. LO, och med flera stöder förslaget och menar att anställningsskyddet bör gälla fullt ut. och avstyrker förslaget. menar att den som uppnått har sin försörjning tryggad genom garantipension och att det knappast kan vara förenligt med en skyddslagstiftning att en sådan arbetstagare skall ha företrädesrätt framför yngre arbetstagare utan motsvarande inkomsttrygghet. Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt nuvarande regler i anställningsskyddslagen gäller att en arbetstagare fram till har rätt till viss uppsägningstid i relation till anställningstiden och till företrädesrätt dels när turordning skall bestämmas i samband med uppsägning på grund av arbetsbrist (22 §), dels till återanställning (25 §), dels till högre sysselsättningsgrad (25 a §). Därtill kommer den tvingande bestämmelsen om att arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga som beretts särskild sysselsättning har företräde till fortsatt arbete oberoende av turordning (23 §). Enligt 33 § tredje stycket anställningsskyddslagen gäller dock att en arbetstagare som fyllt eller uppnått den lägre ålder som medför skyldighet att avgå med ålderspension inte har rätt till längre uppsägningstid än en månad och inte heller har företrädesrätt enligt 22, 23, 25 och 25 a §§ samma lag. Frågan om åldersgränsen i 33 § tredje stycket behandlades redan i propositionen med förslag om tilläggsbudget I till statsbudgeten för /91 (prop.1990/91:25). Propositionen behandlade inledningsvis frågan om det förenklade förfarande som enligt 33 § anställningsskyddslagen gällde, då en arbetsgivare ville att en anställd skulle lämna anställningen vid den ålder som medförde skyldighet att avgå med ålderspension, eller om någon sådan avgångsskyldighet inte fanns, vid fyllda . Pensionsberedningen, som utrett frågan, hade i delbetänkandet (SOU 1989:101) Förtidspension och rörlig pensionsålder föreslagit en ändring av regeln. Ändringen skulle innebära att det förenklade förfarandet skulle tillämpas först då den anställde fyllde i stället för vad som då gällde , vilket skulle medföra en rätt för den enskilde att med bibehållet anställningsskydd fortsätta förvärvsarbeta fram till . Det föreslogs att regeln fortsättningsvis skulle vara dispositiv. Beredningen hade också föreslagit att reglerna om företrädesrätt när turordning skall bestämmas i samband med uppsägning på grund av arbetsbrist eller till återanställning skulle utsträckas till . I den nämnda propositionen förklarade regeringen sig ha samma uppfattning som beredningen vad gällde förslaget om att anställningsskyddet skulle förstärkas och fortsätta att gälla till . Vad däremot gällde förslaget om företrädesrätt var regeringen inte beredd att förorda att den som hade sin försörjning tryggad genom ålderspension skulle ges företräde till fortsatt arbete framför dem som inte hade samma inkomsttrygghet. Av samma skäl ansåg regeringen att regeln om en månads uppsägningstid för den som fyllt borde behållas. Frågan i 33 § tredje stycket behandlades därefter på nytt i den s.k. princippropositionen (prop. 1993/94:250) i samband med att frågan om rätt att kvarstå i arbete efter var aktuell. Regeringen konstaterade då, liksom Pensionsarbetsgruppen gjort i betänkandet Reformerat pensionssystem (SOU 1994:20), att en arbetstagare som uppnått och därmed den s.k. garantipensionsåldern i det reformerade ålderspensionssystemet inte borde anses ha sådant behov av ett långtgående anställningsskydd att det kunde anses motiverat att höja åldersgränsen i detta avseende. Skälen för regeringens förslag: Det kan fortfarande, såsom anfört, göras gällande att den som uppnått och därmed den s.k. garantipensionsåldern och har sin försörjning tryggad genom garantipension inte har samma behov av anställningsskydd i form av längre uppsägningstid och företrädesrätt som yngre arbetstagare, som är beroende av arbetsinkomsten för sin försörjning. Eftersom rätten att kvarstå i anställning till nu föreslås genomföras genom en tvingande bestämmelse om rätt att kvarstå i anställningen till , föreligger å andra sidan enligt regeringens mening starkare skäl för att lagens regler om uppsägningstid och företrädesrätt också skall gälla till . Regeringen anser att det får anses rimligt att en arbetstagare som valt att kvarstå i anställning till erhåller ett lika långtgående skydd enligt anställningsskyddslagen som arbetstagare i övrigt. Dessutom är det viktigt att regelsystemet i anställningsskyddslagen om ett ökat anställningsskydd är konsekvent. Ett försvagat anställningsskydd skulle vidare få störst effekt under dålig konjunktur på arbetsmarknaden. Regeringen föreslår därför att åldersgränsen såvitt avser uppsägningstid och företrädesrätt höjs till . Bestämmelsen i 33 § föreslås även fortsättningsvis vara dispositiv för arbetsmarknadens parter. 8.4 Arbetslöshetsförsäkringen och arbetsmarknadspolitiska insatser Regeringens bedömning: Vad gäller rätt till arbetslöshetsersättning och möjlighet till deltagande i arbetsmarknadspolitiska program föreslås inga ändringar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig. LO, TCO med flera och avvisar med bestämdhet bedömningen. De anser att samma regler bör gälla som för den som inte fyllt . TCO med flera anför att de som fyllt annars kommer att betraktas som "andra klassens arbetstagare". De anför vidare att det är en viktig likabehandlingsprincip att även funktionshindrade ges möjlighet att höja sin pension genom att arbeta till . Skälen för regeringens bedömning Arbetsförmedling Förslaget om rätt att kvarstå i anställningen till påverkar inte arbetsförmedlingens service till dem som inte har arbete. Den som varit arbetslös och fortfarande när han eller hon fyller vill söka arbete kommer, liksom , att kunna få del av arbetsförmedlingens allmänna service till arbetssökande. Det handlar om information om lediga platser, sökande och förmedling av platser samt att kunna bli anvisad till en ledig plats. Sådan allmän arbetsförmedlingsservice lämnas också till den som valt pensionslivet och efter fyllda vill pröva om han eller hon kan finna ett arbete vid sidan av pensionen eller i stället för pension. Arbetslöshetsersättning Det har övervägts om förslaget om rätt att kvarstå i anställningen till borde föranleda rätt till arbetslöshetsersättning till . Några remissinstanser har bestämt ifrågasatt promemorians bedömning att inte ändra åldersgränsen. Förslaget om ändring i anställningsskyddslagen innebär en möjlighet för den enskilde att arbeta längre. Reglerna för ålderspension ligger dock fast, vilket bland annat innebär att rätten till garantipension finns från och med . Mot bakgrund av att 65-årsgränsen i pensionssystemet finns kvar har utgångspunkten varit att endast mindre ändringar skall göras inom angränsande områden. Arbetstagare som uppnått bedöms vid närmare övervägande inte ha behov av ekonomiskt stöd genom arbetslöshetsersättning, eftersom arbetstagaren ändå har sin försörjning tryggad genom möjligheten att gå i pension. Det finns alltså inte skäl att ändra regleringen så att fortsatt arbetslöshetsersättning skall utgå till den som är arbetslös när han eller hon fyller på grund av att den som har ett arbete ges möjlighet att kvarstå i det arbetet. Det förhållandet att arbetslöshetsersättning inte lämnas hindrar dock inte den som faktiskt finner ett nytt arbete efter att ta det arbetet och avstå från pension. Regeringen anser inte heller att arbetslöshetsersättning bör utges till den som arbetat och lämnar sin anställning , vare sig detta sker på egen begäran eller genom uppsägning av arbetsgivaren. Även i dessa fall erbjuder samhället inkomst i form av pension. Inget hindrar heller denna kategori arbetssökande att, när den finner en ny anställning efter , avstå från fortsatt pension. Någon ändring av åldersgränsen avseende arbetslöshetsersättning bör således enligt regeringens mening inte göras. Arbetsmarknadspolitiska program När det gäller arbetsmarknadspolitiska program enligt förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program finns ingen övre åldersgräns. Insatserna får endast lämnas om de är motiverade av såväl individuella som arbetsmarknadspolitiska skäl. Det kan naturligtvis vara värdefullt ur individuell synpunkt att kunna delta t.ex. i en arbetsmarknadsutbildning eller arbetspraktik även efter fyllda . Detta kan dock knappast anses arbetsmarknadspolitiskt motiverat, eftersom dessa program syftar till en återgång i reguljärt arbete. En bibehållen åldersgräns för arbetslöshetsförsäkringen leder dessutom till ett aktivitetsstöd om per dag , varför de flesta nog skulle välja pension i stället. Något behov av dessa arbetsmarknadspolitiska insatser efter föreligger normalt inte och då inte heller något behov av förändringar. Anställningsstöd Inte heller beträffande anställningsstöd enligt förordningen (1997:1275) om anställningsstöd finns någon övre åldersgräns. Här rör det sig om personer som har fått en anställning där anställningsstödet syftar till antingen att personen skall bli kvar på den arbetsplatsen även efter det att stödet upphört eller att personen genom stödet ges en kompetens att gå vidare till en annan anställning. Allmänt anställningsstöd får lämnas under 6 eller 12 månader, medan förstärkt och särskilt anställningsstöd lämnas . Stöden kan inte lämnas än de angivna och kan inte heller förlängas. Om anställningstiden är kortare än den tid då stöd utgår, dvs. om anställningen är tidsbegränsad, kan dock stödet utges endast . Anställningar med allmänt anställningsstöd och förstärkt anställningsstöd omfattas av anställningsskyddslagen. Det utökade anställningsskyddet till omfattar således även dessa anställningar. Det skulle därför kunna anses skäligt att få erhålla sådant stöd, längst till , om det anses arbetsmarknadspolitiskt motiverat. Å andra sidan kan det invändas att alla arbetsmarknadspolitiska insatser bör ges till samma ålder, oavsett om det är fråga om anställning eller inte. Den som har fyllt har vidare sin försörjning tryggad genom garantipension. Dessutom skulle det kunna ifrågasättas om en arbetstagares intjänandeunderlag skall höjas genom en statlig subvention. Även om det är fråga om anställningar anser regeringen därför att det inte finns skäl att anställningsstöd skall utges . Lönebidrag Lönebidrag enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp syftar till att kompensera den nedsättning i arbetsförmågan som finns hos personer med arbetshandikapp och att stärka dessa personers möjligheter att få eller behålla ett arbete. Inte heller beträffande lönebidrag finns det någon övre åldersgräns. Om lönebidrag inte kan utges upp till skulle det kunna innebära att arbetshandikappade med lönebidrag i princip inte skulle kunna använda sig av rätten att arbeta till , vilket någon remissinstans påpekat. Å andra sidan kan även beträffande lönebidrag göras samma invändningar som beträffande anställningsstöd. Regeringen anser således inte heller att det finns skäl att lönebidrag skall utges . 8.5 Socialförsäkringssystemet m.m. 8.5.1 Behovet av anpassningar beträffande sjukpenning, rehabiliteringsersättning och förtidspension Regeringens bedömning: Reglerna för sjukpenning, rehabiliteringsersättning och förtidspension bör inte ändras med anledning av förslaget om höjd ålder för avgångsskyldighet. Promemorians bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: För att rätten att arbeta till skall få en reell innebörd anser LO att trygghetssystemen helt måste anpassas till den höjda åldern för avgångsskyldighet. Även TCO med flera framför att det sociala skyddet måste gälla fullt ut och anmärker att frågan om förtidspension inte behandlats i promemorian. Organisationen anser att den som har partiell förtidspension och fortsätter att arbeta skall få behålla sin partiella förtidspension. I annat fall begränsas rätten att arbeta för denna grupp. Skälen för regeringens bedömning: Förslaget att höja åldern för avgångsskyldigheten till innebär inte att pensionsåldern höjs. Förslagen i denna proposition gäller för övrigt inte i något avseende reglerna för ålderspension. Alla regler ligger fast, vilket bland annat innebär att rätten till garantipension finns från och med . I stället är det fråga om att erbjuda den enskilde möjlighet att stanna kvar i arbete och därmed kunna påverka storleken på sin framtida pension. Möjligheten att arbeta kvar finns för en del av befolkningen . Här handlar det om att göra denna möjlighet till en generell rättighet. Mot bakgrund av att 65-årsgränsen i pensionssystemet finns kvar har utgångspunkten varit att inga eller endast mindre ändringar skall göras inom angränsande försäkringsområden. Förmåner och försäkringar skall i möjligaste mån följa de regler som gäller för dem som är och förvärvsarbetar. är det av vikt att undanröja hinder som motverkar syftet med att höja åldern för avgångsskyldigheten. Vissa förändringar föreslås därför i reglerna för arbetsskadeförsäkring samt vad gäller ersättning till läkare, sjukgymnaster, tandläkare och tandhygienister. Förslaget om höjd ålder för avgångsskyldighet föranleder däremot inga ändringar i reglerna om sjukpenning eller rehabiliteringsersättning. Sjukpenningreglerna gäller enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring även på samma sätt som före , med undantag för dem som uppbär ålderspension enligt lagen om allmän försäkring eller som på grund av sjukdom är varaktigt arbetsoförmögna. I det reformerade ålderspensionssystemet kan pensionsrätt tjänas in under hela livet och det finns ingen formell pensionsålder. I lagen om allmän försäkring har det därför inte förts in någon bestämmelse om att sjukpenning skall begränsas för den som uppbär ålderspension enligt lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension. Med de föreslagna ändringarna finns ett gott försäkringsskydd för dem som väljer att arbeta . Reglerna efter är dock inte helt likvärdiga med dem före . Skälet för detta är som framhållits att det finns en gräns för ekonomisk trygghet - en gräns som det enligt regeringens mening bör värnas om. Regeringen föreslår av just detta skäl inga förändringar beträffande förtidspension. En förlängning av förtidspensionen upp till skulle urholka legitimiteten för en bibehållen 65-årsgräns för garantipensionen. Den som arbetar och har partiell förtidspension och vill arbeta kvar kan också göra detta och förbättra sin ålderspension genom att kombinera arbetet med partiellt uttag av ålderspensionen. 8.5.2 Arbetsskadeförsäkringen Regeringens förslag: En person som arbetar och är försäkrad för sjukpenning efter att ha fyllt 65 men inte och till följd av arbetsskada får sin arbetsförmåga bestående nedsatt skall ha rätt till livränta enligt bestämmelserna i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF). Ersättning skall betalas ut längst till den månad då personen fyller . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: TCO med flera anser att livränta som beviljats före skall fortsätta att betalas för en person som fortsätter att arbeta . Organisationen pekar också på det ologiska i att det enligt promemorian skall vara möjligt att få livränta men inte arbetslöshetsersättning. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare framgått har rätten till arbetsskadelivränta avskaffats. I sak har uppfattningen om arbetsskadeförsäkringens omfattning inte ändrats utan överväganden i prop. 1997/98:151 Inkomstgrundad ålderspension m.m. kan fortfarande anses ha giltighet i de fall arbetsskadan har inträffat . Som tidigare påpekats innebär den höjda åldern för avgångsskyldighet inga förändringar i reglerna för ålderspension vad gäller åldersgränser. finns grundskyddet i form av garantipension från och med , vilket innebär att livräntan täcker inkomstförlust till dess försäkringsskyddet för ålderdom träder in. Även fortsättningsvis bör därför gälla att livränta som grundar sig på arbetsskada som inträffat före betalas ut till dess att livräntetagaren uppnår . Emellertid bör, vad gäller skador som inträffat efter , även andra hänsyn tas än de som redovisades i prop. 1997/98:151. Framförallt bör det beaktas att möjligheterna till högre inkomst både under de yrkesverksamma åren och under pensioneringen därefter torde vara en viktig faktor, när den enskilde överväger att stanna kvar i arbete efter . Den som drabbas av arbetsskada efter skulle helt eller delvis fråntas denna möjlighet utan att någon annan ersättning i stället skulle utges, om arbetsskadelivränta inte skulle beviljas för den yrkesverksamma tiden efter . Därför är det viktigt att möjligheten att stanna kvar i arbete efter kombineras med en försäkring som täcker eventuella inkomstförluster som förorsakas av en arbetsskada. Således föreslås det att en person som arbetar efter att ha fyllt 65 men inte och till följd av arbetsskada får sin arbetsförmåga bestående nedsatt skall ha rätt till livränta enligt bestämmelserna i . Det kan anses som rimligt att det finns en någorlunda fast anknytning till arbetsmarknaden för att arbetsskadeförsäkringen skall gälla. Därför föreslås att en person, förutom det nämnda kravet om arbete, måste vara försäkrad för sjukpenning för att kunna få rätt till livränta. Ersättning enligt LAF skall därvid betalas ut längst till den månad då personen fyller . Bestämmelserna skall gälla oavsett den försäkrades födelseår. Således skall även en person som är född eller tidigare och som väljer att kvarstå i arbete efter vara försäkrad för arbetsskador fram till . Ett par remissinstanser har ifrågasatt de skilda synsätten för rätten till arbetslöshetsersättning och livränta. Avsikten har som tidigare påpekats varit att göra begränsade förändringar i kringsystemen. En möjlighet som övervägts har därvid varit att rätt till arbetsskadelivränta inte alls skall finnas . Regeringen har dock ansett det vara olämpligt ur bland annat arbetsmiljösynpunkt att ha en generell möjlighet att arbeta till och säga att denna grupp skall vara försäkringsmässigt oskyddad mot arbetsskada. I detta avseende finns en skillnad vad gäller försäkring mot arbetslöshet. 8.5.3 Läkarvårdsersättning och ersättning för sjukgymnastik Regeringens förslag: Nuvarande åldersgräns i lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning och i lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik skall höjas till . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att åldersgränsen bör anpassas till pensionsreformen.