prop · GP0353 · 2001-11-07 00:00:00 — Det kan förväntas att den centrala valmyndigheten vid allmänna val särskilt följer hur denna nya form av röstmottagning tillämpas i kommunerna och att myn- digheten tar de initiativ till t.ex. regelförändringar som granskningen kan motivera. Det vanligaste sättet att anordna röstning för väljare som vistas utom- lands är röstning hos svenska utlandsmyndigheter. Röstningen kan också ske genom bud. Ett annat sätt att rösta för den som befinner sig utom- lands är att brevrösta. Brevröstning kan ske från och samt från svenskt fartyg i utrikes fart. I 13 kap. vallagen finns bestäm- melser om röstning hos utlandsmyndighet. I lagen (1997:159) om brev- röstning i vissa fall (brevröstningslagen) finns bestämmelser om brev- röstning. Vid ordinarie val till och till landstings- och kommunfull- mäktige samt val till börjar röstmottagningen hos en utlandsmyndighet tidigast före valdagen. Vid andra val börjar röstmottagningen tidigast före valdagen. Röstmottag- ningen pågår så länge att de valkuvert som myndigheten har tagit emot kan vara hos den centrala valmyndigheten senast valdagen. Vid ordinarie val eller omval till , ordinarie val till lands- tings- och kommunfullmäktige, val till och vid en folkomröstning får brevröstning från eller ske tidigast före valdagen och senast dagen före valdagen. Vid dessa val får brevröstning från ett fartyg ske tidigast före valdagen och senast dagen före valdagen. En brevröst skall skickas med post i så god tid att den kan beräknas vara den centrala valmyndigheten till handa senast dagen efter valdagen. Den centrala valmyndigheten bestämmer efter samråd med Utrikes- departementet hos vilka svenska utlandsmyndigheter som röstmottagning chef bestämmer när och var röstmottagningen Prop. 2001/02:53 skall anordnas. Röstmottagare är utlandsmyndighetens chef, eller den person som han eller hon utser. Den centrala valmyndigheten ansvarar för att de väljare som befinner sig i eller skall kunna brevrösta. Myndigheten skickar brevröstningsmaterial kuvert och partimarkerade valsedlar för vart och ett av de partier som ha rätt till gratisutläggning av valsedlar till de väl- jare som i röstlängden har adress i eller . Den som till- fälligt vistas i något av dessa länder kan beställa motsvarande brevröst- ningsmaterial från den centrala valmyndigheten eller från något av röst- mottagningsställena i dessa länder. Regeringens bedömning: Brevröstningen skall inte utvidgas. Regeringens förslag: Rutinerna för brevröstning bör göras mer än- Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att brevröstningen görs generell för utlandsröstningen. Rådets förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att de praktiska konsek- venserna av en utvidgad brevröstning bör belysas ytterligare. Det kom- mer enligt myndigheten inte att vara möjligt att distribuera material till och ge service åt alla 80 000 utlandssvenskar på samma sätt som till de ca 2 000 personer som haft möjlighet att brevrösta. Enligt Läns- styrelsen i län leder den nuvarande brevröstningen till en hög andel underkända röster. Enligt bör en utvidgad brevröstning utredas närmare innan den genomförs. Brevröstningen är nämligen en dålig röstningsform genom att den är komplicerad och inne- bär ett potentiellt hot mot valhemligheten. kommun är av uppfatt- ningen att det inte har framförts några övertygande skäl för att utvidga brevröstningen. framhåller att många av förbundets medlemmar riskerar att utestängas från möjligheten att rösta, eftersom brevröstning gäller endast svenskflaggade fartyg. Skälen för regeringens bedömning och förslag: Som utredningen har framhållit finns det vissa skäl som talar för att brevröstningen skulle kunna utvidgas. måste beaktas att brevröstningen har påtagliga nackdelar. Dessa har också påpekats av flera remissinstanser. Vid den nuvarande vallagens tillkomst anförde regeringen följande (prop. 1996/97:70 s. 148): En fråga är om utlandsröstningen bör underlättas genom att brevröst- ningen utvidgas till att omfatta all utlandsröstning. Mot en sådan ut- vidgning talar det faktum att brevröstning strider mot vårt valförfaran- des grundläggande principer när det gäller möjligheten att garantera väljarens valhemlighet men också när det gäller valförfarandets tillför- litlighet och säkerhet. När det gäller tillförlitligheten kan brevröstning- en ifrågasättas framför allt på grund av att en hög andel brevröster un- derkänns, och när det gäller säkerheten så måste man räkna med att en generell möjlighet att brevrösta skulle innebära en ökad risk för att rös- ter försvinner i postgången. Enligt regeringens mening bör man inte göra något avsteg från det normala röstningsförfarandet för att kunna tillgodose ett relativt litet antal röstande utan att mycket starka skäl talar för det. t.ex. vara att väljaren inte annars kan rösta eller att det medför mycket stora praktiska, ekonomiska eller administrativa resurser. vill därför i princip inte ställa sig bakom en utvidgning av möjligheter- na att brevrösta till länder där ordinär röstning är möjlig. Regeringen finner inte att det finns anledning att nu göra någon annan Brevröstningens omfattning bör därför inte ändras. Rådet har föreslagit en justering av 7 och 9 §§ brevröstningslagen (SOU 1999:136 s. 152). Bakgrunden är att framfört att den bestämmelse i 7 § som stadgar att en brevröst får göras i ordning senast dagen före valdagen borde tas bort eftersom det inte finns någon garanti för att en brevröst som görs i ordning så sent hinner fram till den centrala valmyndigheten och att bestämmelsen därför är vilseledan- Av 9 § samma lag framgår att brevrösterna skall postas i så god tid att de kan beräknas vara framme hos den centrala valmyndigheten senast dagen efter valdagen. Enligt borde bestämmelsen änd- ras så att det i stället anges att brevrösten skall postas i så god tid att den beräknas vara den centrala valmyndigheten till handa Rådet ansåg för sin del att det är av vikt att väljarna har en möjlighet att avge sin röst så nära valdagen som möjligt. erna komma in i sådan tid att det blir möjligt att beakta dem. med att brevröstningslagen kom till ändrades den tidigare föreskriften om när poströsterna senast borde avlämnas till postbefordran. att de skulle vara valnämnden tillhanda senast efter valet. Den därefter gällande ordningen har medfört att brevröster inte har kun- nat beaktas på grund av att de kommit till valnämnderna . förekom både val och i Europaparlamentsvalet . ansåg därför att det fanns skäl att ändra tidsfristen på det sätt som Riks- Regeringen ansluter sig till denna bedömning. Regeringens bedömning: Den nuvarande tioårsgränsen för utlands- svenskarnas rösträtt bör behållas. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i Världen anser att tio- årsgränsen bör kopplas till förnyelse av passet och att passmyndigheten bör åläggas att förse den centrala valmyndigheten med aktuella adress- anser att utlandssvenskarnas möj- ligheter att rösta bör kunna ökas ytterligare . Skälen för regeringens bedömning: infördes det nya röstlängdsregler för utlandssvenskar. Den särskilda röstlängden togs då I stället skall utlandssvenskarna tas upp i samma röstlängd som öv- riga väljare, i de valdistrikt som de tillhörde när de utvandrade. melserna om röstlängdsregler för utlandssvenskar finns i 7 kap. vallagen och i övergångsbestämmelserna till vallagen. Utlandssvenskar tas auto- Prop. 2001/02:53 matiskt upp i röstlängd på grundval av de uppgifter som finns i folkbok- Detta gäller efter utflyttningen. För dem som under den- na period på nytt anmäler att de vill finnas i röstlängden börjar en ny tio- årsperiod att löpa. Med en sådan anmälan jämställs också två andra hand- lingar, dels en skriftlig anmälan om adress från en utlandssvensk till en skattemyndighet, dels en avgiven röst från en utlandssvensk som inte tagits upp i en röstlängd men som i övrigt uppfyller kraven för rösträtt. Sker detta senare än före valdagen, dvs. efter kvalifikationsda- gen, är personen i fråga inte berättigad att rösta i det aktuella valet men den avgivna rösten innebär att väljaren för de kommande tio åren kom- mer att tas upp i röstlängd. Motivet till tioårsregeln är att uppgifterna i röstlängden skall kunna hållas aktuella så att inte den som avlidit eller den som förlorat sitt svenska medborgarskap står kvar i längden (prop. 1996/97:70 s. 137 ff.). Antalet röstberättigade utlandssvenskar uppgår till omkring 90 000 personer. För ca 50 000 av dem finns adressuppgifter. Omkring 5 000 av adresserna är inaktuella och utsänd information och röstkort kommer i retur. När det nya röstlängdssystemet för utlandssvenskar infördes framhöll regeringen, med hänvisning till att avsikten var att så många utlands- svenskar som möjligt skall kunna rösta, att det är angeläget att reglerna utformas på ett sådant sätt att rättsförluster för denna grupp av väljare undviks. Det bedömdes inte som möjligt att kunna nå alla väljare med information om de nya reglerna. Det ansågs därför angeläget att det nya reglerna fick en utformning som fångade upp så många som möjligt av dessa väljare (a. prop. s. 139). går det på sin höjd att nå hälften av dem som riskerar att inte tas med i röstlängd med direktadresserad information om vad de behöver göra om de vill finnas kvar i röstlängden och därmed behålla sin rösträtt. Med hänsyn till vad som sagts skulle det kunna övervägas att ta bort tioårsgränsen för utlandssvenskarnas rösträtt. En sådan åtgärd skulle ytterligare förbättra möjligheterna för utlandssvenskarna att utnyttja sin rösträtt i . Mot en sådan åtgärd talar att gallringsregeln motverkar att den som avlidit eller den som har förlorat sitt svenska medborgarskap står kvar i röstlängden . Det finns med ett automatiserat system för röstlängder för utlandssvenskarna en viss risk för att röstning kan ske i den avlidnes ställe eller att den som har förlorat sin rösträtt ändå röstar. Även om gallringsregeln inte förhindrar allt röstmissbruk, stoppar den dock definitivt allt missbruk när perioden löpt ut. Detta resonemang ligger också till grund för att gallringsregeln inför- des för utlandssvenskarnas rösträtt (a. prop. s. 137 ff.). Enligt regeringens mening fyller tioårsgränsen för utlandssvenskarnas rösträtt en praktisk funktion när det gäller att hindra missbruk av rösträtt- en. Den bör därför behållas. Indelningen i valdistrikt, m.m. 6.1Valdistriktens storlek, m.m. Regeringens förslag: Det skall i vallagen uttryckligen anges att de valadministrativa myndigheterna skall se till att varje väljare ges en rimlig möjlighet att rösta på valdagen. Ett valdistrikt skall normalt inte omfatta färre än 300 eller fler än 2 000 röstberättigade personer. Kopplingen till församlingar vid utformningen av valkretsar för val till kommunfullmäktige skall upphöra. I stället skall det av vallagen framgå att för varje fastighet samtliga röstberättigade skall hänföras till samma valdistrikt. skall kunna besluta om smärre ändringar i indelning- en i valdistrikt även efter året före valåret, om detta är påkallat med hänsyn till ändringar i fastighetsindelningen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Den föreslagna högre gränsen för valdistriktens storlek bejakas av en majoritet av dem som har yttrat sig i frågan. Vissa instanser, bl.a. , uttrycker dock tveksamhet till större distrikt med hänvisning till bl.a. glesbygdens särskilda förhållan- den och det ökade arbete detta skulle föra med sig för valförrättarna. i anser att vallagen borde komplette- ras med en bestämmelse som ger rätt att besluta om smärre ändringar i valdistriktsgränser även efter året före val- året. Skälen för regeringens förslag Bör det införas en absolut övre gräns för valdistriktens storlek? Genom lagen (1993:1403) om försöksverksamhet vid de allmänna valen öppnades möjlighet att försöksvis låta valdistrikt omfatta fler än 1 800 röstberättigade. Motivet för att pröva större distrikt var att minska kommunernas kostnader för valens genomförande. Den tyngsta posten för kommunerna är arvodena till valförrättarna och hur många valförrät- tare som kommunerna måste anlita beror på antalet valdistrikt i kommu- nen (prop. 1993/94:21 s. 83). Samma möjlighet tillämpades också vid val till . Genom vallagen har denna möjligt permanentats för samtliga val (prop. 1996/97:70 s. 182). Inför valet till utnyttjades denna möjlighet av ett flertal kommuner. I medierna fördes en debatt där det gjordes gäl- lande att sammanläggningarna av valdistrikten kunde medföra sådana problem för väljarna att valdeltagandet kunde komma att påverkas nega- tivt. Valdeltagandet vid val till var också avsevärt lägre än vid val. Detta har väckt frågan om det i fort- sättningen skall vara möjligt att lägga ihop valdistrikt så att de omfattar fler än 1 800 röstberättigade personer, och i så fall, under vilka förutsätt- ningar det skall kunna ske. De farhågor som fanns om att de större valdistrikten vid Eu- Prop. 2001/02:53 ropaparlamentsval medfört negativa effekter på valdeltagandet har inte kunnat beläggas av de utredningar som har gjort. Snara- re tyder utredningarna på att man inte kan påvisa några sådana effekter ens inom de största valdistrikten, inte ens i glesbygd. Det är mot denna bakgrund i hög grad tveksamt om det är lämpligt att införa en absolut övre gräns för antalet personer med rösträtt i ett valdistrikt. I stället bör andra vägar prövas för att garantera ett högt valdeltagande. Detta hänger samman med att det i grunden inte är antalet personer med rösträtt i valdistriktet utan befolkningsstrukturen som avgör hur lång väg väljarna kan få till vallokalen. På sina håll skulle redan ett valdistrikt om t.ex. 1 200 personer med rösträtt kunna ge upphov till geografiskt sett stora distrikt och därmed negativa effekter på valdeltagandet. I dessa fall måste andra möjligheter som står till buds enligt vallagen utnyttjas. Det bör i detta sammanhang framhållas att det saknas bestämmelser i vallag- en om hur många röstningslokaler som skall finnas i ett distrikt. Det finns inte ens någon föreskrift om att det skall finnas minst en vallokal i varje distrikt som väljarna kan rösta i på valdagen. I städerna är det vanligt att både två och tre valdistrikt har sina vallokaler förlagda till samma bygg- nad och att väljarna ändå har gångavstånd till vallokalen (samlokaliser- ing). I glesbygd är förhållandet det motsatta geografiskt sett stora di- strikt med få väljare. Avsaknaden av närmare bestämmelser innebär att valadministrationen har möjligheter att agera flexibelt för att lösa frågan om en för väljarna rimlig servicenivå. Regeringens slutsats av det nu sagda är att det även i fortsättningen skall vara möjligt att lägga samman valdistrikt så att de omfattar fler än 1 800 röstberättigade personer. Givetvis får detta inte innebära att väljar- na får försämrad möjlighet att rösta. Det bör därför uttryckligen anges i vallagen att det åligger de valadministrativa myndigheterna länsstyrel- sen och kommunen att svara för att alla röstberättigade i valdistriktet har en rimlig möjlighet att kunna rösta på valdagen. Detta är i och för sig inget nytt utan gäller underförstått . Men med regeringens förslag här nedan om att distrikten bör kunna göras större än , är det för balansen mellan å ena sidan valadministrationens krav på en effektiv röstsammanräkning och rapportering och å andra sidan en rimlig service- nivå för väljarna, lämpligt att en sådan bestämmelse tas in i vallagen. Normalstorleken på ett valdistrikt Vid allmänna val fanns det 126 valdistrikt med färre än 300 och 108 valdistrikt med fler än 1 800 röstberättigade personer. Mer än hälften av valdistrikten, drygt 3 000, hade mellan 300 och 1 200 röstberättigade personer. Antalet distrikt med mellan 1 200 och 1 500 röstberättigade vilket i vallagen anges som den normala distriktsstorleken uppgick till knappt 2 000, dvs. färre än en tredjedel. Det sätt på vilket indelningen i valdistrikt genomförs får betydelsefulla konsekvenser i skilda hänseenden. För att t.ex. röstsammanräkningen skall kunna genomföras snabbt och säkert är en med tanke på befolk- ningstalet väl avvägd indelning avgörande. Ett alltför stort antal röstbe- rättigade i ett valdistrikt kan riskera att arbetet i vallokalen blir alltför Prop. 2001/02:53 betungande och att rapporteringen under valnatten fördröjs. När det gäller frågan om en befolkningsmässigt lämplig storlek på ett valdistrikt med utgångspunkt i behovet att klara röstsammanräkningen och rapporteringen på valnatten, kan nämnas att det i en rapport (Val- demar) som lämnats av en arbetsgrupp med företrädare för valmyndig- heter på såväl central som regional och lokal nivå anges att ett lämpligt antal röstberättigade i varje valdistrikt är omkring 2 000 personer. Detta ger enligt rapporten ett lämpligt antal röster att räkna. Rapporten utgår därvid från att tre val hålls i distriktet och från nuvarande nivå på valdeltagandet. Regeringen anser att detta är en rimlig utgångspunkt. Det innebär att de nuvarande riktlinjerna i vallagen för vad som skall anses vara ett nor- maldistrikt 1 200 till 1 500 röstberättigade bör höjas. För detta talar också att många valdistrikt omfattar upp till 1 800 röstberättigade personer. Häri ligger en möjlighet till besparing för kommunerna även om det i vissa fall kan innebära att extra funktionärer kan behöva sättas in i vallokalen eller att särskilda röstmottagningsställen inklusive ambu- lerande röstmottagning kan behöva anordnas på valdagen. De nu angivna talen skall ses som riktlinjer. har visser- ligen formellt beslutanderätten när det gäller indelning i valdistrikt, men det är kommunen som lokalt svarar för planeringen och genomförandet av valen. Det skall således finnas utrymme för att av geografiska och andra skäl kunna göra avvikelser från riktlinjerna. Det handlar alltså inte om att tvångsvis slå samman valdistrikt till större enheter. Den oro som vissa remissinstanser har uttryckt är enligt regeringens mening därför obefogad. Det får i praktiken betraktas som i vart fall osannolikt att läns- styrelsen skulle besluta om större valdistrikt än den berörda kommunen själv förordat. Utredningen har gjort den bedömningen att en ökning av antalet röst- berättigade i distrikten upp till 2 000 personer kan genomföras utan risk för att röstningen inte skulle kunna genomföras smidigt och störningsfritt i vallokalerna. Utredningen har påpekat att det finns valdist- rikt i den nu förordade storleken. Några problem när det gäller genom- förandet av röstningen och rapporteringen av valresultatet har såvitt ut- redningen erfarit inte förekommit av detta skäl. Någon uttrycklig övre gräns för antalet röstberättigade har utredningen inte föreslagit. Utred- ningen har i stället föreslagit en regel enligt vilken det åligger de val- administrativa myndigheterna vid beslut om indelning i valdistrikt kommunerna och länsstyrelserna att se till att varje väljare i valdistrikt- et har en rimlig möjlighet att rösta på valdagen. Regeringen ansluter sig till utredningens uppfattning i denna del. När det gäller den nedre gränsen på minst 300 röstberättigade i ett val- distrikt anser regeringen att denna med hänsyn till skyddet av valhemlig- heten bör behållas. Det bör dock som vara möjligt att vid indel- ningen kunna gå under den gränsen om det finns särskilda skäl. I praktik- en har dispensregeln använts i de fall det inte går att ordna en fun- gerande röstning på annat sätt. Kopplingen till församlingar inom bör upphöra Enligt 2 kap. 7 § vallagen skall en valkrets för val till kommunfullmäkti- ge utformas så att den kan få minst 15 kommunfullmäktige. en sammanhängande gränslinje. En församling skall lämnas odelad eller i vart fall inte delas i fler än två kretsar. Denna indelning har i vissa fall betydelse även för indelningen i valkretsar för val till landstingsfullmäk- tige (2 kap. 5 § vallagen). Vilka valkretsar som skall finnas vid val till framgår av 2 kap. 2 § vallagen. utgör hela landet en valkrets (2 kap. 1 § vallagen). Av 4 kap. 2 § vallagen framgår att om en kommun har fler än en val- krets för val till kommunfullmäktige, skall varje sådan krets omfatta ett eller flera valdistrikt. bestämmer numera själv över sina församlingsgränser. Det finns församlingar med andra gränser än fastighets- och Församlingsgränserna blir därför oanvändbara som ad- Med anledning härav och med hänsyn till det före- slagna nya förfarandet för framställning av röstlängder (se avsnitt 7.2), bör kopplingen i 2 kap. 7 § vallagen till församlingar inom Svenska kyr- kan utmönstras (jfr SOU 2000:17 s. 106 f.). Anknytningen bör i stället vara indelningen i fastigheter. Därigenom kan folkbokförda på en fastig- het entydigt hänföras till ett valdistrikt som t.ex. en gräns för ett valdistrikt på kartan skiljer av en obebodd del av en fastighet. kan en fastighet t.ex. ha en enklav inom en annan kommuns område. boende i enklaven har rösträtt i den kommun som fastigheten tillhör och fastigheten bör därför tillhöra en och samma valkrets. och anser att man när det gäller mycket stora fastigheter eller fastigheter med flera områden bör söka en lösning som medger att väljarna kan hänföras till det valdistrikt där de faktiskt bor. En fastighet kan nämligen ha stor geografisk omfatt- ning och sträcka sig över en hel kommun eller ligga som spridda öar inom ett stort område i kommunen. Valdistriktets vallokal kan då ligga i en helt annan del av kommunen än den där väljarna bor. Regeringen vill med anledning härav framhålla att principen om att hålla ihop en fastighet ytterst beror på att de röstberättigade är folkbok- förda på en fastighet och att man varken i register eller på karta kan ut- läsa inom vilket fastighetsområde (vid fastigheter i flera delar) en viss Skulle man ta hänsyn till fastigheter med flera områden skul- le man först behöva plocka ut dessa och därefter undersöka om flera var bebyggda och om så är fallet slutligen utröna vilken väljare som bor var. När alla personer har en bostadsadress som återfinns hos Lantmäteriverk- et (det s.k. basadressregisterprojektet, som också utgör grund för lägen- hetsregistret) blir det möjligt att finna en annan lösning där adressen med dess koppling till en byggnadskoordinat kan ge en finare valdistriktsin- Fastighetskopplingen blir då överflödig. Mot bakgrund av vad som sagts anser regeringen att samtliga röst- berättigade på en fastighet måste hänföras till samma valdistrikt. Tidpunkten för beslut om indelning i valdistrikt Enligt 4 kap. 4 § vallagen skall beslut om indelning i val- distrikt meddelas året före det år då beslutet skall I 5 § föreskrivs att regeringen eller den myn- dighet som beslutar om ändring i landets indelning i landsting eller kommuner får, om det behövs, bestämma att beslut om indelning i valdi- strikt får meddelas senare än som sägs i 4 §. Att i vissa fall får besluta om ändring i rikets indelning i kommuner följer av 1 kap. 3 § lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och i har anfört att det i vissa fall, bl.a. när fastigheter nybildas, slås samman eller ändras genom avstyckning, sammanläggning eller fastighetsreglering, kan vara påkallat att till följd av ändringar i fastighetsindelningen även efter året före valåret kunna besluta om smärre ändringar också i indelningen i valdi- Bestämmelsen i 4 kap. 5 § vallagen tar inte sikte på sådana situa- Regeringen delar uppfattning att det bör införas en formell möjlighet till ändringar även i dessa fall och föreslår att det tas in en bestämmelse om detta i 4 kap. 4 § vallagen. 6.2 Samråd i indelningsfrågor Regeringens förslag: Alla beslut om indelning av en kommun i val- distrikt skall normalt föregås av ett ställningstagande av kommunfull- mäktige. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har uttalat sig i denna fråga är det endast en, , som motsätter sig förslaget.