prop · GP034 · 2001-09-28 00:00:00 — Projekten skall kunna hänföras till över- gripande utvecklingsprogram och det bör finnas klara mål eller ambitio- ner för varje projekt. Statliga medel har kunnat fungera som smörjmedel. När projekt och aktiviteter är väl valda kan de bidra till att starta en själv- förstärkande positiv utveckling. 4.2EG:s struktur- och regionalpolitik EG:s struktur- och regionalpolitik är ett viktigt instrument i den politik för ekonomisk och social sammanhållning som bedrivs inom EU. Den har både direkt och indirekt påverkat den svenska regionalpolitikens in- riktning, omfattning och utformning. Politiken har inneburit väsentliga tillskott av medel samt tillfört den svenska politiken program som arbets- form. EG:s struktur- regionalpolitik har också medverkat till att ytterli- gare stärka sektorssamordningen som verktyg för regional utveckling. Härutöver har, som framgått av tidigare avsnitt, haft stor inverkan på den svenska regionalpolitiken. Gemenskapsåtgärderna skall genom strukturfonderna: ·främja utvecklingen av den strukturella anpassningen av regioner som släpar efter i utvecklingen, ·stödja den ekonomiska och sociala omställningen i regioner med strukturella problem, samt ·stödja anpassningen och moderniseringen av politiken och syste- men när det gäller utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning. Den rättsliga grunden och målet för EG:s struktur- och regionalpolitik framgår av nuvarande artikel 158 (f.d. artikel 130a): För att främja en harmonisk utveckling inom hela gemenskapen skall denna utveckla och fullfölja sin verksamhet för att stärka sin ekonomiska och sociala sammanhållning. Gemenskapen skall särskilt sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna eller öarna, inbegripet landsbygdsområdena. Enligt artikel 159 skall medlemsstaterna bedriva och samordna sin ekonomiska politik i syfte att även uppnå de mål som anges i artikel 158. I artikel 160 sägs att Europeiska regionala utvecklingsfondens syfte är att bistå med att avhjälpa de viktigaste regionala obalanserna i gemenskapen genom att delta i utvecklingen och den strukturella anpassningen av regi- Prop. 2001/02:4 oner som utvecklas långsammare samt i omstruktureringen av industrire- gioner på tillbakagång. Huvudsyftet med EG:s struktur- och regionalpolitik kan sägas vara att både minska klyftorna mellan olika delar av unionen och att underlätta strukturomvandlingen i näringslivet. EG:s nuvarande struktur- och regionalpolitik började i stora drag att ut- formas i samband med att blev medlem i gemenskapen. Då gjordes ett första försök att åstadkomma en gemensam inriktning. Stödet riktades främst till modernisering av jordbruket, för- tidspensionering av lantbrukare samt yrkesmässig utbildning och utveck- ling. och i samband med att och blev medlemmar fanns det en stark vilja till förändring av både jordbruks- och regionalpolitiken. Missnöjet med jordbrukspolitiken berodde framför allt på överproduktionen och de kostnader den medförde. I fråga om regio- nalpolitiken befarade man att den gemensamma inre marknaden, som skulle vara införd 1993, främst skulle gynna de rika och starka regio- nerna i mitt. Områden i utkanten av unionen, som , , och , ansågs inte ha samma möjligheter att dra fördel av den gemensamma inre marknaden som de mer centrala och mer industrialiserade delarna av gemenskapen. fattades beslut om en reformering av EG:s struktur- och re- gionalpolitik. De tre strukturfonderna; fonden för regional utveckling (ERUF), socialfonden (ESF) och jordbruksfondens utvecklingssektion (EUGFJ) skulle nu samverka genom att gemensamma mål sattes upp för struktur- och regionalpolitiken. reviderades målen som ytterligare en fond infördes; fonden för fiskets utveckling (FFU). inrättades även samman- hållningsfonden med syfte att stödja , , och inför genomförandet av den ekonomiska och monetära unionen (EMU). Sammanhållningsfonden ger ekonomiskt stöd till projekt på miljöområdet och till transeuropeiska transportnät. Villkoret för att få del av sammanhållningsfonden är att landets BNP per capita är lägre än av medeltalet i unionen. när och anslöts till unionen infördes gleshets- kriteriet för avgränsning av stödberättigade regioner. Därmed inrättades mål 6 som omfattades av samma regler som mål 1. genomfördes den senaste reformen av EG:s struktur- och re- gionalpolitik. De tidigare sju målen för politiken har minskats till tre och antalet gemenskapsinitiativ har skurits ner från tretton till fyra. Ledorden under reformarbetet har varit förenkling, koncentration och partnerskap. gällde följande prioriterade mål: Mål 1 : strukturanpassning av regioner som utvecklas långsammare. Mål 2 : ekonomisk omställning i industriområden på tillbakagång. Mål 3 : bekämpning av långtidsarbetslöshet, integrering av unga och Prop. 2001/02:4 personer hotade av uteslutning från arbetsmarknaden. Mål 4 : anpassning av arbetstagare till förändringar i industrin och pro- duktionssystemen. Mål 5a : anpassning av jordbrukets och fiskerinäringens strukturer. Mål 5b : ekonomisk diversifiering av känsliga landsbygdsområden. Mål 6 (och ): strukturanpassning av glesbefolkade re- gioner. Målen 1,2, 5b och 6 var geografiskt begränsade medan målen 3,4 och 5a kunde omfatta hela unionen. Härutöver fördelades resurser till tretton gemenskapsinitiativ. tilldelades för perioden 19951999 cirka 13 miljarder från strukturfonderna. Medlen från EU skall kompletteras med minst lika stor andel offentliga medel från . Utvärderingar av strukturfonderna i Den slutliga utvärderingen av det arbete som har bedrivits i den gångna programperioden 19951999 är ännu inte klar. har i första hand uppföljningar och processutvärderingar gjorts. Inom vissa av strukturfondsprogrammen har tematiska utvärderingar genomförts. För mål 6-programmet har studien av mål 6-programmets sys- selsättningseffekter tagits fram. Den visar att projekten har hög målupp- fyllelse avseende antal arbetstillfällen. Det finns dock risk för en över- skattning av effekterna eftersom även arbetstillfällen som skapats genom andra medel än strukturfondsmedlen redovisas. För mål 2-programmen har en tematisk utvärdering om nätverk och samverkansprojekt brukskultur till nätverkskultur En tematisk studie av nätverk och sam- verkan i Mål 2-regionerna gjorts. Av utvärderingen framkommer att företagen anser att mål 2-programmet har varit ett viktigt incitament till att arbeta i nätverk. Företagen framhåller att det är möjligheten till att utveckla affärer och produkter som är den viktigaste faktorn för att delta i olika projekt. I den andra etapputvärderingen av programmet för Växtkraft mål 4 be- skrivs olika typer av nätverk mellan företag som kan bidra till att skapa goda förutsättningar för kompetensutveckling och innovation. Det kon- stateras vidare att företagets affärsrelationer utgör den kanske viktigaste källan till kompetens- och verksamhetsutveckling men att denna poten- tial inte utnyttjats fullt ut. I och med EU-medlemskap kom program som arbetsform att få stor betydelse vid utformningen av såväl regionalpolitiken som den nya En förutsättning för användningen av struk- turfondsmedel är att berörda regioner i breda partnerskap utarbetar mål, strategier och prioriteringar för hur regionen i fråga skall kunna åstad- komma en hållbar utveckling. Detta arbete skall utgå ifrån en analys av regionens starka och svaga sidor samt dess möjligheter och hot en s.k. Prop. 2001/02:4 SWOT-analys. Stor möda har ägnats åt att formulera lämpliga kvantita- tivt och kvalitativt uppföljningsbara mål. Programmen utvärderas av obe- roende utvärderare både innan de beslutas av kommissionen, när halva tiden har gått samt efter det att programmet är avslutat. Detta nya arbetssätt blev även förebild för arbetet med de regionala tillväxtavtalen inom vilka såväl program som arbetsform och lärande genom utvärdering är viktiga hörnstenar. De nuvarande länsvisa regionala tillväxtavtalen har i sin tur utgjort grunden för regionernas ut- arbetande av strukturfondsprogrammen för mål 1 och mål 2 under pro- gramperioden 20002006. I arbetet med strukturfondsprogrammen har begreppet partnerskap bred- dats och befästs. De breda partnerskapen, bestående av företrädare för både offentlig sektor, näringslivet och andra organisationer på lokal och regional nivå, har inneburit att nya kontaktytor skapats. Särskilt tydligt och framgångsrikt har partnerskapet varit i Växtkraft mål 4 och gemen- skapsinitiativet Leader II. Den nya geografiska indelningen av program- områdena för mål 2, 5b och 6 som bröt traditionella administrativa grän- ser, innebar också en förnyelse och vitalisering av samarbetsformerna mellan främst länsstyrelser och självstyrelseorgan. Partnerskapstanken har överförts från strukturfondsprogrammen till arbetet med de regionala tillväxtavtalen. Partnerskapet mellan närings- livet och den offentliga sektorn har för båda parter inneburit en ökad medvetenhet om den lokala och regionala näringslivsmiljöns betydelse för företagens konkurrenskraft samt betydelsen av nätverk och kluster- bildningar. Partnerskapet har också blivit ett forum för statlig sektorssamordning. Genom såväl programarbetet som samverkan i partnerskap har insikten ökat om vikten av att företrädare för olika politikområden samordnar sina insatser inom ett visst geografiskt område. Målet för näringspolitiken är att främja en hållbar ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning genom fler och växande företag. Statens åtgärder inom näringspolitiken syftar till att skapa ett förbättrat företagsklimat genom information och rådgivning, regelförenklingsar- bete, kapitalförsörjning där den privata marknaden inte fungerar tillfreds- ställande, kompetens och kunskapsöverföring samt en väl fungerande På ett mer övergripande plan bör staten främja positiva atti- tyder till företagande och entreprenörskap. Näringspolitiken kompletterar genom dessa åtgärder de än viktigare allmänna förutsättningarna för näringslivet som läggs fast inom andra Olika former av företagsservice har länge funnits i . inrättades s.k. företagareföreningar som hade till uppgift att bistå småföretag med råd och kapital. 2001/02:4 vecklades den nuvarande småföretagspolitiken. företagen själva ska stå för kostnaderna för företagsutveckling. De mindre företagen anses dock ha en begränsad benägenhet och möjlighet att utnyttja externa tjänster, varför det ur samhällets synvinkel finns skäl att stå för viss del av kostnaderna. En grundinställning har varit att offentligt finansierad företagsservice inte ska konkurrera med privata tjänsteföretag. tillhandahålls de statliga insatserna för näringslivs- och företags- utveckling i första hand av , Verket för näringslivsutveckling (), Stiftelsen Industrifonden, Stiftelsen innovationscentrum (), Svensk industridesign och Svensk-Norsk In- dustrifond. Dessa organisationer ska ses i relation till det utbud av före- tagsutvecklande insatser som erbjuds via privata och offentliga aktörer regionalt och lokalt. Den nya myndighetsstruktur som etablerades med integration av verksamheter som tidigare bedrevs av Närings- och tek- nikutvecklingsverket och syftar till att skapa en central funktion med hög profil inom företagsutvecklingsfrågor och entreprenörskap. En viktig roll för staten är att tillhandahålla myndighetsrelaterad infor- mation avseende lagar, regler och statens åtgärder inom dessa områden. Sådan information finns tillgänglig hos ett antal olika organisatio- ner och omfattar ett brett spektrum av olika insatser och tekniker. För att underlätta för små och medelstora företag att tillgodogöra sig medlemskap i inrättades 1993 så kallade . Året efter, 1994, etablerades Startlinjen inom vars syfte är att ge snabb information om lagstiftning och praktiska råd inför en företags- start. Med anledning av miljöarbetets betydelse för konkurrenskraften upprättade en liknande informationsverksamhet Miljöstyrning i småföretag 1997 för att underlätta för företag att arbeta med ett relevant miljöledningssystem. Samtliga dessa informationsåtgärder har utvecklats och mycket information finns att hämta via hemsidor på Inter- net. Detta var en av anledningarna till att regeringen uppdrog åt att, i nära samarbete med andra aktörer, utforma en s.k. portal, Före- tagarguiden, som på ett översiktigt sätt presenterar tillgänglig informa- tion och underlättar informationshämtningen för blivande och befintliga företagare. samarbetar 23 myndigheter och organisatio- ner i projektet. Arbetet med att skapa tjänsten påbörjades och lansering beräknas ske . Regeringen har beviljat Internationella Företagarf ö reningen i , IFS, bidrag med för att genomföra rådgivnings- insatser på olika platser i landet för att stödja invandrarföretagande och stärka rådgivningen riktad till personer med i nvandrarbakgrund. Medlen beviljades för en treårsperiod och har fått uppdrag av regeringen att utvärdera insatserna. Regeringen har genomfört en bred informationssatsning Prop. 2001/02:4 om kooperativt företagande starta eget tillsammans samt under ett antal år stött de 21 lokala kooperativa utvecklingscentra (LKU) som finns spridda i landet. Syftet har dels varit att öka kunskapen om den koopera- tiva företagsformen, dels att vidta kompetensutvecklingsåtgärder för råd- givarna vid LKU. En grundförutsättning för ett bra entreprenörskap och företagande är att de regler som gäller för företagande är ändamålsenliga, rättvisa och lätta att hantera. Regeringen har därför vidtagit ett antal åtgärder som syftar till att förenkla för småföretagen. Flera av dessa är i linje med förslagen i Småföretagsdelegationens betänkande. En särskild funktion, SimpLex, har inrättats inom Näringsdeparte- mentet. Dess arbete syftar till att minska regelverkens administrativa börda för små företag, genom att dels utbilda tjänstemän i , vid myndigheter och i utredningsväsende, dels granska regelför- slag som har effekter på små företags villkor, bl.a. genom konsekvens- analyser. I arbetet ingår även att identifiera områden i behov av regelför- enkling. Prioriterade områden är skatte- och arbetsrättslagstiftning, samt miljölagstiftning. Ett annat viktigt arbete inom området är Patent och registreringsverkets och gemensamma projekt, Kontakt N, som syftar till att utveckla en gemensam webbplats på internet för registrering av före- tag. innehåller Kontakt N möjlighet att via Internet få nöd- vändig information om företagsbildande, registrering av mervärdesskatt, F-skatt m.m. I den slutliga fasen skall det vara möjligt att registrera företaget på elektronisk väg. En effektiv kapitalmarknad är en grundförutsättning för ett rikt närings- liv. har i internationell jämförelse ett litet antal finansiella stöd som komplement till den allmänna kapitalmarknaden. De näringspoli- tiska insatserna hanteras främst av , , Stiftelsen Industrifonden och Stiftelsen . kan inom ramen för teknikförordningen bevilja s.k. sådd- finansiering i form av lån. Villkoren är att projektet representerar tekniskt nytänkande, har kommersiell potential och att upphovsmannen förfogar över relevant kompetens för att projektet ska lyckas. Lånet får inte överstiga och får maximalt utgöra av den totala projektkostnaden. Den senaste tioårsperioden har samar- betat med mer än 1 500 innovatörer och småföretagare. I de fall finansie- ring beviljas medverkar till att förmedla kontakter till relevanta nätverk, riskkapitalmarknaden och nyckelpersoner inom svensk forsk- ning och utveckling. ALMI:s finansiering skall bidra till tillväxt i små och medelstora före- tag och kompletterar banker och andra finansiärer genom att ta en större risk med ett begränsat belopp. Företag som beviljas lån skall bedömas vara utvecklingsbara och ha viljan och styrkan att expandera. Till lånet Prop. 2001/02:4 kopplas ofta insatser för att höja kompetensen i företaget. höga risknivån i ALMI:s utlåning kompenseras genom en ränta som ofta ligger över bankernas. subventionerar inte företag med fördelak- tiga lån, utan erbjuder riskdelning där risktagandet måste kompenseras med en förväntad god avkastning. har även möjlighet att ge lån till speciella grupper såsom nyföretagare, kvinnor och ungdomar. Totalt dis- ponerar för finansiering av små och medelstora företag. beviljade lån till drygt 2 300 företagare till ett totalt belopp av . Totalt har 15 000 lånekunder. Industrifonden kan lämna lån huvudsakligen till industriella utveck- lingsprojekt och marknadsåtgärder. Projektens budget bör uppgå till och de inledande faserna vara avklarade. Högst av projektets kostnader kan täckas av lån från Industri- fonden och säkerheter krävs vanligen inte. Lånen löper med marknads- mässig ränta, alternativt med en kombination av ränta och omsättnings- beroende royalty. finns möjlighet för privatpersoner och nystartade enskilda företag att erhålla s.k. förstudiebidrag eller lån med villkorad återbetalningsskyldighet. Villkorslån kan uppgå till maxi- malt och kan beviljas mot säkerhet i projektet. Regeringen har vidare delfinansierat försöksverksamheten med Indust- riella Utvecklingscentra (IUC) på nio orter. Med hjälp av statlig finansie- ring drivs verksamheten framför allt på tre områden; uppsökande verk- samhet, produktutveckling och förstudier för avknoppning. Det övergri- pande målet är att tillhandahålla idéer och produkter med utvecklingspo- tential för att etablera små och medelstora företag som annars inte kom- mer till stånd. genomfördes inom ett omfattande utred- ningsarbete om möjligheter för kvinnors företagande. Arbetet resulterade i ett förslag till åtgärdsprogram riktat till företagande i de dåvarande re- gionalpolitiska stödområdena 1 och 2. Programmet inriktades mot att främja kvinnors befintliga företagande och till ett ökat nyföretagande. Verksamheten har därefter utvecklats successivt och omfattar insat- ser över hela . Verksamheten har inriktats på att synliggöra kvin- nor som företagare och erbjuda rådgivning genom projektet givare för kvinnor samt utveckla rådgivningsmaterial för kvinnors be- hov. Insatserna har vidare resulterat i att ligger långt fram när det gäller forskning om kvinnors företagande. Även internationellt har arbe- tet uppmärksammats dels genom att projektet med Affärsrådgivare för kvinnor har lyfts upp som s.k. best practice i dels genom initiativ till bildandet av det europeiska network to Promote Womens Entrepreneurship (WES). Med läroplanen för som grund och starkt styrmedel främjar utbildningen utvecklingen av de egenskaper, kunskaper och färdigheter som kännetecknar en god entreprenör, en god anställd och en god sam- hällsmedborgare. Åtgärder som bidrar till att stärka läroplanens intentio- ner är bl.a. samverkan mellan skolan och arbetslivet, som är en viktig förutsättning för att utveckla aktiva och företagsamma individer. Dit hör också kompetensutvecklande åtgärder för lärare i främst yrkesämnen vilka genomförs i samarbete med branschorganisationer och andra ar- betslivsföreträdare, vilket ger lärarna förbättrade kunskaper inom berört yrkesområde och om villkoren i berörd bransch som bör inverka gynn- samt på elevernas intresse och engagemang. Med god tillgång till och god kunskap om datorer m.m. i skolan kan ett elevaktivt, forskande ar- betssätt främjas. I propositionen om En förändrad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) har det betonats att utvecklingen i arbetslivet föranleder en ny utformning av lärarutbildningen. Denna utbildning skall förbereda för en kontinuerlig kunskapsutveckling och för att använda ett undervisningssätt där eleverna själva i hög grad söker sin egen kunskap vilket bör medverka till utvecklingen av ett företagsamt förhållningssätt i skolan. Universitet och högskolor är mycket lyhörda inför signaler om vikten av att ta tillvara små och medelstora företags utvecklingspotential. Anta- let utbildningar i småföretagande och entreprenörskap har vuxit . Det finns numera program och kurser med inriktning mot entreprenörskap vid i princip alla universitet och högskolor i landet. Några exempel på utbildningar är Entreprenörsprogrammet som finns på flera orter, Utvecklingsingenjörsprogrammet vid , Innovations- och designingenjörsprogrammet vid och kurser som Nyföretagande på landsbygden vid samt Entreprenörskap och start av ny verksamhet vid . Vid i stort sett alla utbildningar understryks vik- ten av att arbeta i projekt, och med grupper som har en blandad erfaren- het, t.ex. av olika ämnesområden. Många av utbildningarna har en nära koppling till företagsvärlden. Vid några universitet har bildats organisationer med syfte att stimulera entreprenörskap och tillväxt och som utgör bas för utbildningen med denna inriktning. Forskning om entreprenörskap och småföreta- gande sker vid bl.a. universiteten i , och . Vid uni- versitet och högskolor sker också, i samverkan med andra näringslivs- främjande lokala aktörer, en stor satsning på forskarparker och företags- byar med stark anknytning till lärosätenas verksamhet. Förutom utbildning och forskning bör även de s.k. Drivhusen fram- hållas. De finns vid sex högskolor och är organisationer som har startats av studenter för- studenter för att stimulera entreprenör- skap och fungera som en länk mellan högskolan och näringslivet. Sam- mantaget visar detta att det utvecklats ett stort ut- bud av utbildningar och annan verksamhet med inriktning mot entrepre- nörskap. Detta område framhålls ofta som angeläget, men blir enligt hög- skoleverkets rapport tillgång och efterfrågan (1999:9 AR) inte föremål för prognosberäkningar och redovisas sällan i Prop. 2001/02:4 sammanställningar. Det är exempel på ett relativt nytt område och ut- bildningsinriktning som i sammanställningar döljs under de huvudämnen som ingår i examina. Den regionala näringspolitiken syftar till att utifrån de förutsättningar som finns i varje region stärka näringslivets utveckling genom en effek- tivare samordning av insatser inom politikområden. Tillväxtavtalen är de viktigaste instrumenten för att genomföra denna politik. Den regionala näringspolitiken introducerades i propositionen Regional tillväxt för arbete och välfärd (prop.1997/98:62, bet. 1997/98:AU11, rskr. 1997/98:204). ·Förutsättningarna för tillväxt är olika i skilda delar av landet. En effektiv politik måste anpassas till detta. ·Statliga insatser av betydelse för regional tillväxt genomförs av ett stort antal aktörer inom flera politikområden. En effektiv användning av resurser fordrar samordning. ·Politik för regional tillväxt förutsätter näringslivets medverkan. Alla län accepterade ett erbjudande från regeringen att delta i arbetet med regionala tillväxtavtal. Arbetet skall ses som en pågående process i vilken olika aktörer bland annat myndigheter, näringsliv, kommuner och nationella organ samverkar kring gemensamma mål för hur tillväxt kan skapas inom en region. Några nya statliga medel avsattes inte för genomförandet av åtgärder inom tillväxtavtalen. I stället skulle befintliga statliga anslag användas på ett mer kreativt och effektivt sätt. Bland annat regional-, närings-, ar- betsmarknads-, forsknings-, utbildnings- och miljöpolitiken identifiera- des som viktiga områden för den regionala utvecklingen. Statliga medel inom dessa områden skulle samordnas bättre och i ökad utsträckning vara tillgängliga för beslut på den regionala nivån. Avtalen arbetades fram av regionala partnerskap. Partnerskapen skall ses som en mötesplats eller ett nätverk för tvärsektoriell samverkan. Pro- cessen leds av eller självstyrelseorganet i respektive län. Exempel på andra viktiga aktörer i partnerskapet är näringslivet, kom- muner och landsting. Även arbetsmarknadens organisationer, universitet och högskolor, näringslivets organisationer samt kulturliv och lokala ut- vecklingsgrupper ingår ofta. Regionerna bestämmer själva vilka geografiska områden som skall omfattas av ett tillväxtavtal. Det kan handla om hela eller delar av län samt samarbeten över länsgränser. Avtalen består av tre delar.