prop · GP033 · 2001-10-04 00:00:00 — Även i promemorian lämnas ett förslag av denna innebörd. Några bärande skäl för att använda sig av ett annat bosättningsbegrepp har inte heller framförts av remissinstanserna. En del remissinstanser har dock befarat att det finns en risk för att personer kommer att försöka skriva sig på fel adress. Det finns dock faktorer som motverkar skenskrivningar. Som exempel kan nämnas olika nivå på kommunalskatten och folkbokföringens betydelse för barns rätt till skolgång, barnomsorg, vård och omsorg, rätt att stå i tomtkö, rätt att registrera sig till bostadsförmedling och rätt till boendeparkering. Vidare anser regeringen att det bör införas en särskild regel som syftar till att förhindra att skattereduktionen beräknas utifrån fastighetsskatten på två fastigheter genom att en av de sambeskattade skriver sig på familjens fritidsfastighet. Lagrådet anser att det är av betydelse att reglerna i 15 och 16 §§ folkbokföringslagen (1991:481) och deras betydelse för möjligheterna att erhålla skattereduktion närmare analyseras och det bör närmare övervägas hur gränsen i dessa hänseenden lämpligen bör dras när det gäller rätten till skattereduktion. I 15 § första stycket anges att den som för service och omvårdnad har en sådan bostad för äldre människor som avses i 20 § socialtjänstlagen (1980:620) i en annan församling än den, där han var eller borde ha varit folkbokförd när han flyttade till den aktuella bostaden får folkbokföras i sistnämnda församling. Han folkbokförs då på den fastighet där han förut var eller borde ha varit folkbokförd eller endast i församlingen eller, om det finns särskilda skäl på annan fastighet. I andra stycket sägs att den som för service och omvårdnad har en sådan bostad som avses i första stycket och är folkbokförd i den församling där bostaden ligger får folkbokföras på annan fastighet i församlingen om det finns särskilda skäl. I tredje stycket sägs att reglerna i vissa fall också skall gälla hem för äldre som drivs av annan än kommunen Bestämmelsen innebär en valfrihet i dessa fall att vara kvarskriven på sin fastighet i istället för på servicehuset eller endast i den tidigare församlingen. Finns det särskilda skäl får folkbokföring ske på annan fastighet. Bestämmelsen har motiverats med att särskild hänsyn bör tas till att det rör sig om äldre personer som av flera skäl kan känna stark anknytning till den tidigare bosättningsorten (jfr prop. 1990/91:153 s. 101). Mot bakgrund av att den enskilde i dessa fall har möjlighet att bli kvarskriven på sin bostadsfastighet synes utformningen av 15 § inte medföra några oskäliga effekter för dem som flyttat till ett serviceboende när det gäller deras rätt till skattereduktion. I 16 § folkbokföringslagen regleras situationen att en person, som riskerar att bli utsatt för brott, förföljelse eller allvarliga trakasserier på annat sätt, kan medges att vara kvarskriven på den gamla folkbokföringsorten även sedan han flyttat. Det torde innebära att personen i fråga rätteligen skall vara folkbokförd på den tidigare bostaden. Men om denna är såld och en bostadsfastighet har förvärvats på den nya bostadsorten, synes förslaget enligt Lagrådet inte medge någon skattereduktion för fastighetskatt avseende det faktiska boendet. 1997/98:9 s. 41 uppgavs att ungefär 150 personer medgetts Prop. 2001/02:3 kvarskrivning. Det torde därför endast vara i ett fåtal fall som den av Lagrådet påtalade situationen kan uppkomma. Det är ofrånkomligt att beslut om kvarskrivning medför vissa effekter som kan vara besvärande för den enskilde. Kvarskrivning kan t.ex. påverka den enskilde vad gäller beskattningen på så sätt att personen kan vara bosatt i en kommun men skattskyldig i en annan kommun där han är folkbokförd. Denna olägenhet liksom att skattereduktion i dessa fall inte kan beräknas efter var en person faktiskt varit bosatt är svåra att komma ifrån vid regler om kvarskrivning och får accepteras. Sammantaget anser regeringen att det inte finns skäl att utforma reglerna utifrån något annat bosättningsbegrepp än det som framgår av folkbokföringen. Regeringens förslag: Om den skattskyldige inte kan sambeskattas med någon utgörs hushållsinkomsten av summan av hans egna beskattningsbara förvärvsinkomst och inkomsten av kapital. Underskott i inkomstslaget kapital beaktas inte. skall vidare ökas av den skattskyldiges beskattningsbara förmögenhet efter det att taxeringsvärdet på permanentbostaden dragits av. Är taxeringsvärdet högre än 3 miljoner kr får den del av taxeringsvärdet som överstiger detta belopp inte dras Om fastighetsägaren kan sambeskattas enligt lagen (1997:323) om hushållsmedlemmars inkomster och förmögenheter när den totala Detsamma gäller om fastigheten ägs av flera hushållsmedlemmar tillsammans. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag förutom att hushållsinkomsten beräknades utifrån ett annat Remissinstanserna: Flera av de remissinstanser som yttrat sig i denna fråga vänder sig emot att hushållets förmögenhet skall kunna påverka Det påpekas också att förslaget inte medför att hänsyn till förmögenheten kommer att tas på samma sätt för dem som kan sambeskattas enligt lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt och övriga sambor. Några remissinstanser ifrågasätter varför just 15 procent av förmögenheten skall läggas till hushållsinkomsten. framförs också invändningar mot att hänsyn inte tas till underskott i anser att den olika behandlingen av olika hushålls förmögenhet är olämplig och anför att den föreslagna ordningen ur administrativ synvinkel medför ett mer komplext IT-stöd. Det blir också svårare att informera berörda fastighetsägare om reglernas efterlyser vilka närmare överväganden som ligger till grund för förslaget att underskott i kapital inte skall beaktas vid beräkning av hushållsinkomsten. anser det inte rimligt att tillgångar som inte ger någon avkastning skall påverkar skattereduktionen genom att inkomst av kapital läggs till Prop. 2001/02:3 förvärvsinkomsten. Med hänsyn härtill och då den taxerade förmögenheten inte ger en tillförlitlig bild av betalningsförmågan bör förmögenheten inte påverka inkomsten vid beräkning av skattereduktionens storlek. () anser det orättvist att underskott i kapital inte skall få beaktas, eftersom skuldräntor och reaförluster får beaktas om hushållet har kapitalinkomster. LRF motsätter sig vidare att hushållsinkomsten skall ökas av förmögenheten beroende på att en dubbel effekt uppkommer. Vidare anser man vara en väl hög siffra i dagens inflationsläge. Skälen för regeringens förslag Utgångspunkten för en regel om skattereduktion är att fastighetsskatten för ett hushåll med normala inkomst- och förmögenhetsförhållanden sedan skattereduktionen beaktats inte skall överstiga av hushållsinkomsten. Hushållsinkomstens storlek har således betydelse för hur stor reduktionen skall vara. Som framgått av avsnitt 5.1 bör regeln även innebära att någon skattereduktion inte alls medges om hushållsinkomsten överstiger en viss nivå. Någon definition av begreppet hushållsinkomst skedde inte i det aktuella avsnittet. Det är därför nödvändigt att nu ta ställning till frågan om hur denna definition skall utformas. De fastighetsägare vars förhållanden är sådana att en regel om skattereduktion kan bli aktuell torde i regel inte ha annat än vanliga tjänste- och kapitalinkomster. Ett visst antal av dem kan emellertid också förväntas ha inkomster av näringsverksamhet. Regeringen anser att hushållsinkomsten i möjligaste mån bör anknyta till det inkomstbegrepp som i övrigt finns i skattelagstiftningen. Det ligger därför närmast till hands att utgå från den beskattningsbara förvärvsinkomsten och inkomsten av kapital. Vad gäller inkomstslaget kapital är det naturligtvis inte ovanligt att den skattskyldige på grund av ränteutgifter redovisar ett underskott av kapital. Eftersom skattereglerna tillåter avdrag för ränteutgifter m.m. talar systematiska skäl för att dessa avdrag skall minska den reduktionsgrundande inkomsten. Å andra sidan finns det anledning att förhindra en situation där hushåll genom hög skuldsättning kommer i fråga för begränsningsregeln. Lagrådet anför att det vid sidan av de grupper som särskilt nämns i motiven de som bott länge i attraktiva områden och som bosatt sig permanent i attraktiva fritidsområden också finns andra grupper som till följd av de höjda taxeringsvärdena möter liknande ekonomiska svårigheter men som inte kan dra fördel av lagens regler till följd av att underskott i inkomstslaget kapital t.ex. på grund av höga ränteutgifter inte påverkar bedömningen av om rätt till skattereduktion skall föreligga. Enligt Lagrådet framstår skälet att det finns anledning att förhindra en situation där hushåll genom hög skuldsättning kommer i fråga för begränsningsregeln som tämligen onyanserat och kan inte i alla de olika fall som skuldsättning kan föreligga utgöra ett övertygande argument mot lättnader i fråga om fastighetsbeskattningen. Regeringen är medveten om att frågan hur underskott skall behandlas inte är alldeles enkel. kan emellertid ses ur olika Lagrådet gör i sitt yttrande gällande att skälet till att vid inkomstberäkningen inte beakta kapitalunderskott att man därigenom förhindrar att hushåll med hög skuldsättning kommer i fråga för begränsningsregeln är tämligen onyanserat. för den av Lagrådet framförda synpunkten men finner likväl att övervägande skäl talar för att underskott i inkomstslaget kapital inte skall beaktas vid inkomstberäkningen. Inte heller bör kapitalöverskott kunna kvittas mot underskott hos andra hushållsmedlemmar. En annan fråga är om, och i så fall på vilket sätt, förmögenhet skall beaktas i sammanhanget. fanns det inget förslag om att förmögenheten skulle beaktas. En var att värdet av en begränsningsregel enligt kommittén skulle minskas om den skattskyldiges förmögenhet beaktades. Skulle förmögenhet, t.ex. i form av den permanenta bostaden, leda till att möjligheten att få reduktion minskades skulle regeln kunna uppfattas En annan var administrativa komplikationer. I promemoria föreslogs emellertid att hänsyn skulle tas till förmögenheter över ett visst belopp. starka rättviseskäl talar för ett sådant synsätt och föreslår därför en regel av denna innebörd. Utgångspunkten för att beakta förmögenheten bör vara den beskattningsbara förmögenheten såsom denna definieras i lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt, SFL. Det betyder att såsom förmögenhet i nu förevarande sammanhang räknas bara sådan egendom som förmögenhetsbeskattas och hänsyn skall tas till förekommande Det betyder att äkta makar och sambor som kan sambeskattas enligt 21 § SFL har ett gemensamt fribelopp på . En konsekvens av en sådan förmögenhetsregel är att arbetande kapital i form av företag, lantbruk och vissa slags aktier som inte förmögenhetsbeskattas inte heller kommer att påverka förutsättningarna för att den skattskyldige skall medges skattereduktion. skulle medföra ett ansökningsförfarande med åtföljande Vidare är det svårt att motivera att företagsförmögenhet skall medräknas i detta sammanhang men inte vid förmögenhetsbeskattningen En direkt tillämpning av det förmögenhetsbegrepp som definieras i SFL skulle dock innebära att den permanenta bostaden skulle komma att ingå i den skattskyldiges förmögenhet. Regeringen anser inte att detta är En lösning på detta problem kan vara att den beskattningsbara förmögenheten minskas med taxeringsvärdet på den Det är dock inte rimligt att en sådan regel också skall gälla för bostäder med förhållandevis höga taxeringsvärden. bör den beskattningsbara förmögenheten minskas med taxeringsvärdet på den skattskyldiges permanenta bostad, dock att en sådan reduktion aldrig Prop. 2001/02:3 får vara större än . En särskild fråga är på vilket sätt förmögenheten skall beaktas. Som framgår ovan kommer förmögenheten att beaktas först efter att avdrag om respektive gjorts för fribelopp. Vidare får förmögenheten minskas med taxeringsvärdet på den aktuella permanentbostaden, dock med högst . Det är således i dessa fall fråga om stora förmögenheter som direkt bör ha en påtaglig effekt på möjligheten att medges skattereduktion. För att undvika marginaleffekter bör dock rätten till skattereduktion inte upphöra så snart hushållets förmögenhet blir så hög att den skall beaktas i detta sammanhang. En rimlig avvägning nås om av hushållets förmögenhet efter de ovannämnda avdragen räknas som inkomst . I sammanhanget kan nämnas att av ett hushålls nettoförmögenhet som överstiger inkluderas i den bidragsgrundande inkomsten enligt 5 § lagen (1993:737) om bostadsbidrag. Här föreslås således att av den skattskyldiges beskattningsbara förmögenhet med avdrag för reduktionsfastighetens taxeringsvärde skall räknas som inkomst och läggas till summan av den skattskyldiges beskattningsbara förvärvsinkomst och hans inkomst av kapital. Ingår ytterligare personer i den skattskyldiges hushåll skall deras respektive inkomster och förmögenheter behandlas på motsvarande sätt vid beräkningen av hushållsinkomsten. Detsamma gäller om hushållsmedlemmarna gemensamt äger reduktionsfastigheten. I budgetpropositionen (prop. 2001/2002:1) föreslås att fribeloppen vid förmögenhetsbeskattningen höjs till för ensamstående och till för sambeskattade par. Höjningen föreslås gälla års taxering. Regeringens förslag: Efterlevande make, sambo och underåriga barn ges under vissa förutsättningar rätt till skattereduktion i samband med skifte efter dödsfall även om inte reduktionsfastigheten ägs under hela Om efterlevande make, sambo eller underårigt barn är delägare i dödsboet kan detta under vissa förutsättningar erhålla skattereduktion under dödsfallsåret och året efter dödsfallsåret. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förutom att underåriga barn inte omfattades och att dödsbo endast kunde erhålla skattereduktion under dödsfallsåret. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt kommenterat Skälen för regeringens förslag: För att rätt till skattereduktion skall föreligga skall en fysisk person ha ägt och varit bosatt på fastigheten under hela beskattningsåret. För att underlätta för efterlevande make eller sambo att bo kvar i händelse av makens eller sambons bortgång bör skattereduktion även kunna medges under vissa förutsättningar vid dödsfall även om inte den skattskyldige ägt fastigheten . Utgångspunkten är att den efterlevande genom ett familjerättsligt fång Av samma skäl bör dödsbo under Lagrådet har påpekat att efterlevande hemmavarande barn som är arvinge eller testamentstagare enligt det remitterade förslaget inte ges rätt till skattereduktion på samma villkor som efterlevande make eller sambo, trots att barnens inkomster räknas med när hushållsinkomsten bestäms. Lagrådet anser denna olikhet i fråga om bestämmandet av kretsen av närstående hushållsmedlemmar som svårförklarlig. Mot bakgrund av Lagrådets synpunkter anser regeringen att underåriga barn skall behandlas på samma sätt som efterlevande make och sambo vid dödsfall. Vad gäller dödsbo har Lagrådet påpekat att det remitterade förslaget innebär att varken dödsboet eller den efterlevande kan komma i åtnjutande av någon skattereduktion för året efter dödsfallsåret såvitt avser tiden fram till dess att skifte skett. Lagrådet förordar därför att dödsbo skall kunna tillgodoräknas skattereduktion också för året då dödsfallet inträffade. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. Bestämmelserna om efterlevande och dödsbo kommenteras närmare i författningskommentaren till 6,7 och 8 §§. 5.6Justering för nyproducerade fastigheter halv fastighetsskatt betalas skall taxeringsvärdet överstiga för att rätt till skattereduktion skall Fastighetsskatt som beräknas på ett underlag som överstiger eller mer reduceras inte. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast berör frågan genom att anföra att skattereduktionen högst bör uppgå till av full fastighetsskatt, om en skattereduktion införs. Skälen för regeringens förslag: Nyproducerade småhus är fria från fastighetsskatt från färdigställandet och för de därpå följande fem åren betalas endast halv fastighetsskatt. hushåll som betalar halv fastighetsskatt skall behandlas när det gäller taxeringsvärdegränserna på respektive . Avsikten med regeln är att reducera fastighetsskatten för hushåll som har låga inkomster relaterat till fastighetsskatten. Det har härvid ingen betydelse om hushållet betalar hel eller halv fastighetsskatt. Hushållsinkomsten skall således jämföras med fastighetsskatten. gäller den nedre underlagsgränsen är meningen att fastighetsskatten skall reduceras till det högsta av av hushållsinkomsten och (1,av 280 000=) om full fastighetsskatt utgår. halv fastighetsskatt blir därför den nedre underlagsgränsen eftersom fastighetsskatten vid detta taxeringsvärde är . Vad gäller den övre underlagsgränsen är syftet dels att reduktion inte skall medges för den del av fastighetsskatten som utgår på ett taxeringsvärde , dels att reduktion inte skall utgå när även här fördubblas skulle reduktion av fastighetsskatten komma att utgå upp till ett taxeringsvärde Om taxeringsvärdegränsen på Prop. 2001/02:3 behålls oförändrad kommer begränsning inte att utgå när hushållsinkomsten överstiger . Övervägande skäl talar enligt regeringens mening för att behålla taxeringsvärdegränsen på och alltså inte låta den fastighetsskatt som belöper på den del av taxeringsvärdet som överstiger omfattas av reduktionen. Det betyder att skattereduktionen högst kan uppgå till (3 miljoner - -560 000=) för hushåll som betalar halv fastighetsskatt. har anfört att dessa regler inte behövs om alternativa förslag införs som innebär att minst hälften av fastighetsskatten skall betalas. Regeringen har under avsnitt 5.1 motiverat grunddragen i sitt förslag om en begränsningsregel. alternativa förslag strider mot dessa grunder och påverkar därför inte heller regeringens bedömning av hur justering skall ske när halv fastighetsskatt betalas. 5.7Taxeringsenheter som innehåller flera värderingsenheter Regeringens förslag: Skattereduktionen skall beräknas utifrån hushållets andel av fastighetsskatten för taxeringsenhetens samtliga värderingsenheter som utgör småhus med tillhörande tomtmark. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i förordar det i promemorian framlagda förslaget. Kammarrätten i anför att promemorians förslag innebär ett incitament att inte redovisa några hyresinkomster. Skälen för regeringens förslag: Det förekommer att det på en fastighet (taxeringsenhet) finns flera byggnader och därför flera värderingsenheter som utgör småhus. Detta kan vara fallet både på lantbruksenheter och på småhusenheter. Det är inte möjligt att med hjälp av befintliga skatteadministrativa system se i vilken av byggnaderna som ägaren till en fastighet är bosatt, eftersom enskilda folkbokförs på viss fastighet och inte i en viss byggnad. ansåg det önskvärt att underlaget för fastighetsskatten som skall prövas enligt begränsningsregeln inte omfattar andra småhus än det där den skattskyldige är bosatt, dvs. Kommittén föreslog därför att begränsning endast skall medges för den fastighetsskatt som avser den värderingsenhet för småhus med tillhörande tomtmark som åsatts det högsta värdet. För lantbruksenheter innebär detta att begränsning endast medges för den skatt som belöper på det småhus med tillhörande tomtmark som enligt 8 kap. 3 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152) utgör brukningscentrum. Förslaget ger avsedd effekt när ett hushåll äger hela taxeringsenheten. Däremot kan resultatet diskuteras för de fall det finns ägare bosatta på olika småhus på taxeringsenheten. Följande exempel illustrerar. På en taxeringsenhet T finns det fyra småhus med tillhörande tomtmark Prop. 2001/02:3 (H1, H2, H3, H4). Varje småhus utgör en värderingsenhet. taxeringsvärde, inklusive tomtmark, är , H2:s taxeringsvärde är , H3:s taxeringsvärde är och H4:s taxeringsvärde är . T:s taxeringsvärde är . I H1 bor hushåll A, i H2 hushåll B, i H3 hushåll C och i H4 hushåll D. Samtliga hushåll är folkbokförda på fastigheten tillika taxeringsenheten T. Fastighetsskatten för T uppgår till av eller . Hushållets inkomster, ägarfördelning och fastighetsskatt framgår ne- dan. A (H1) B (H2) C (H3) D (H4) procentsatsen till kommer H1 att vara reduktionsfastighet för samtliga hushåll. Fastighetsskatten för H1 är av eller . För A är fastighetsskatten för H1 22/40 av eller . För B är fastighetsskatten för H1 8/40 av eller För C är fastighetsskatten för H1 7/40 av 22 000 För D är fastighetsskatten för H1 3/40 av 22 000 För A begränsas fastighetsskatten för H1 med (12 100 7 500) = Sammanlagd fastighetsskatt blir (22 000 4 600) = . För B, C och D blir det ingen begränsning, eftersom de betalar mindre än av sina respektive inkomster i fastighetsskatt för H1. Hushåll B och C får således ingen reduktion trots att fastighetsskatten för deras del av T överstiger av hushållsinkomsten. av hushållsinkomsten medan fastighetsskatten blir 8 För C är av hushållsinkomsten medan Vidare får A betala i fastighetsskatt trots att 5procent av hushållsinkomsten uppgår till 7 500 I promemorian föreslogs i stället att skattereduktionen beräknas utifrån hushållets andel av fastighetsskatten för taxeringsenhetens samtliga småhus med tomtmark. Reduktionsfastigheten är i så fall T för samtliga hushåll. Fastighetsskatten för T är av eller . För A reduceras fastighetsskatten till . För C reduceras fastighetsskatten till 5 000 För D blir det ingen reduktion. Promemorians lösning ger ett rimligare resultat i exemplet. Nedan ges Prop. 2001/02:3 ett exempel på hur resultatet kan bli om ett av hushållen äger hela taxeringsenheten. Hushåll A som bor i äger hela T. I H2 bor hushåll B som inte betalar någon hyra pga. släktskap till A. I H3 bor hushåll C som betalar i hyra till A. Skattepliktig hyresinkomst för A antas vara . I H4 bor hushåll D som betalar i hyra till A. Skattepliktig hyresinkomst för A antas vara . Hushåll A har en hushållsinkomst på 150 000 + 44 000 + 20 000 = . av hushållsinkomsten utgör . I enlighet med förslag beräknas skattereduktionen utifrån fastighetsskatten för H1. Fastighetsskatten för H1 är av eller . Hela fastighetsskatten för T är som A är skattskyldig för. Fastighetsskatten på H1 begränsas till . Reduktionen uppgår till (22 000 10 700) = . Hushåll A får betala (40 000 11 300) = . Promemorians förslaget innebär att skattereduktionen beräknas utifrån hushållets andel av fastighetsskatten för taxeringsenhetens samtliga småhus med tomtmark A betalar för fastighetsskatten på taxeringsvärdet samt för fastighetsskatten på taxeringsvärdet därutöver. A får alltså betala . Här ger båda förslagen rimliga resultat. Promemorians förslag förslaget har dock nackdelen att A får tillgodoräkna sig värdet på småhusenheter som hyrs ut och som hushållet inte bor i. Detta kompenseras dock till viss del genom att hyresinkomster medräknas samt genom den övre taxeringsvärdegränsen på . Kammarrätten i har anfört att hushåll A kommer att få tillgodoräkna sig värdet av övriga värderingsenheter även om någon hyra inte tas ut. I sådant fall kommer skattereduktionen att uppgå till högre belopp än om hyra tas ut. Domstolen konstaterar att modellen innebär ett incitament för hushållet att inte redovisa några skattepliktiga hyresinkomster. Promemorians förslag ger rimliga resultat både då det finns ägare bosatta på olika värderingsenheter och då det endast finns en ägare. Sammantaget förefaller det därför enligt regeringens mening mest lämpligt att använda sig av denna modell. I denna bedömning har även vägts in den av Kammarrätten i gjorda invändningen. I promemorian föreslogs att situationen med flera värderingsenheter som utgör småhus på en taxeringsenhet skulle regleras särskilt för att ge avsett resultat. Det är dock inte nödvändigt med en sådan reglering, eftersom det av 5 § lagförslaget följer att reduktionsfastigheten är hela den fastighet, varpå den skattskyldige är bosatt.