prop · GO0397 · 2001-01-01 00:00:00 — Det var inte denna form av "slutet" sällskap lagstiftaren hade i åtanke när "sluten utskänkning" och tillfälliga tillstånd infördes i lagstiftningen. Det är därför viktigt att tillståndsmyndigheterna kontrollerar att det slutna sällskapet inte är fingerat enbart för att kringgå lagstiftningen. Det kan dessutom ifrågasättas om alla former av "slutna sällskap" skall godkännas för tillstånd till alkoholservering. Regeringen har övervägt hur tillämpningen av bestämmelserna om slutet sällskap skall kunna göras mer enhetlig och om detta i så fall kräver lagändringar. En möjlig begränsning är enligt regeringens uppfattning att alla deltagare i en tillställning för tillfällig alkoholservering i slutet sällskap på begäran skall kunna identifieras i förväg, t.ex. genom en namnlista. Restaurangklubbar och liknande med hundratals medlemmar, där man inte vet vilka som kommer till olika evenemang, anses då som allmänhet. För tillstånd till alkoholservering gäller då betydligt högre krav och konkurrensen med den etablerade restaurangbranschen förs på lika villkor. Regeringen anser det lämpligt att tillståndsmyndigheterna i tveksamma fall kräver in identitetsuppgifter innan tillstånd beviljas. Detta bör kunna ske inom ramen för tillståndsprövningen enligt nuvarande bestämmelser. Inköp från partihandlare med spritdrycker, vin och starköl får endast bedrivas av Systembolaget. Försäljning direkt till konsument får i övrigt endast bedrivas i form av servering av innehavare av serveringstillstånd. Redan tidigare fanns emellertid konstruktioner som möjliggjorde inköp av starköl direkt från bryggerierna. Alkoholpolitiska kommissionen anförde i delbetänkandet om serveringsbestämmelser, SOU 1993:50: "I LHD anges att bryggerier får sälja starköl direkt till innehavare av serveringstillstånd. Inköp från bryggerierna kan ibland medföra väsentliga rabatter samt möjlighet att få disponera en s.k. ölpump. Flera länsstyrelser uppskattar att över hälften av alla ansökningar om tillfälliga tillstånd för slutna sällskap har inlämnats enbart i syfte att få köpa starköl från bryggeri. Sammanlagt handlar det om flera tusen sådana ansökningar . Ofta kommer ansökningar från slutna sällskap där serveringsverksamheten är tänkt att bedrivas utan vinstintresse. Dessa sällskap skulle kunna servera alkohol utan serveringstillstånd med hänvisning till de regler som gäller för samköp och ombudsmannaförfarande. Vid påpekanden om detta från länsstyrelserna framhärdar man dock om att få ett serveringstillstånd, eftersom annars får man inte köpa starköl från bryggerierna. När möjligheten för bryggerier att sälja starköl direkt till restauranger infördes var det inte lagstiftarens avsikt att detta skulle innebära att bryggerierna även kunde sälja direkt till konsumenterna. Det är emellertid vad som sker genom att flera har upptäckt att det finns ett "kryphål" i lagstiftningen, nämligen att konstruera ett tillfälligt eller stadigvarande slutet sällskap och ansöka om serveringstillstånd." Alkoholpolitiska kommissionen föreslog att försäljning av starköl från bryggeri till tillståndshavare endast skulle få ske till innehavare av stadigvarande tillstånd. Av alla förslag till ändringar i alkohollagstiftningen lades detta dock inte fram i förarbetena till alkohollagen. är det inte enbart bryggerierna som får sälja alkoholdrycker till innehavare av serveringstillstånd. Skaran har utökats med alla som har rätt till tillverkning eller partihandel med alkoholdrycker och varorna omfattar nu inte bara starköl utan även vin och spritdrycker. Trycket från partihandlarna att få avsättning för sina varor ligger bakom ett mycket stort antal ansökningar om tillfälliga serveringstillstånd. En slags "uppsökande" verksamhet bedrivs av flera partihandlare och bryggerier, som uppmanar presumtiva kunder att ansöka om tillfälliga serveringstillstånd hos kommunen. Härigenom skapas kanaler för försäljning från tillverkare och partihandlare direkt till konsumenter via konstruerade slutna sällskap. Denna verksamhet undergräver det alkoholpolitiska motivet till att vi i har ett detaljhandelsmonopol för försäljning av alkoholdrycker. Regeringen anser att rätten till inköp från tillverkare och partihandlare bör tas bort för de tillfälliga tillstånden till slutna sällskap. Innehavare av sådana tillstånd blir därigenom hänvisade till Systembolaget för inköp av spritdrycker, vin och starköl. De ansökningar som har tillkommit enbart för att möjliggöra inköp från bryggerier m.m. kommer därmed att upphöra. Samköpsbegreppet I 6 kap. 1 § alkohollagen (1994:1738) stadgas att "servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om tillstånd har meddelats". Servering enligt alkohollagens mening inträffar när någon tillhandahåller dessa alkoholdrycker mot ersättning (1 kap. 8 §). Ersättningens storlek har ingen betydelse. Även om alkoholdrycken säljs till självkostnadspris eller t.o.m. med förlust är det servering. Ingår spritdryck, vin eller starköl som del av en middag, flygresa eller annat som sedan faktureras kunden har också tillståndspliktig servering inträffat. Det är däremot med vissa undantag tillåtet att bjuda på alkoholdryck (se 4 kap. 9 §). Serveringstillstånd krävs inte heller vid samköp eller ombudsmannaförfarande. Med dessa begrepp menas att en eller ett par av deltagarna i ett sällskap på uppdrag av de övriga anskaffar dryckerna. Det skall vara fråga om ett enstaka tillfälle, en begränsad krets och antingen en lika fördelning av kostnaderna eller efter vars och ens förbeställda mängd. Begreppet "efter vars och ens förbrukning" förekommer också (NJA 1941 s. 47), vilket vid praktisk tillämpning inte längre godkänns. Problemet är att försäljning till självkostnadspris som nämnts ovan är tillståndspliktig och det kan vara svårt att dra en gräns mellan dessa två företeelser. Alkoholservering sker ofta i olika sammanhang utan att det finns något vinstsyfte med serveringen. Det kan vara fråga om servering till självkostnadspris vid firmafester och föreningars årsmöten m.m. En annan vanlig företeelse är att personer som bjuder , 50-årsfest eller liknande bjuder på en välkomstdrink, vin till maten och något till kaffet, men att gästerna sedan får betala eventuella övriga alkoholdrycker till självkostnadspris. En del av dessa arrangörer ansöker om serveringstillstånd därför att man inte vill göra sig skyldig till något olagligt. Hur många som serverar till självkostnadspris utan att känna till tillståndskravet eller utan att bry sig om att ansöka om tillstånd finns det givetvis inga uppgifter om. Det är dock inte någon särskilt djärv gissning att påstå att det antagligen är vanligt. Gemene man har svårt att förstå det alkoholpolitiska motivet bakom denna tillståndsplikt, när serveringen sker utan vinstintresse till en begränsad krets av vänner och bekanta eller arbetskamrater på ett företag. Enligt regeringens mening bör kravet på serveringstillstånd kunna avskaffas när det gäller enstaka arrangemang som anordnas för vissa bestämda personer och där dessa inte betalar mer för dryckerna än självkostnadspris. Härmed avses inköpspriset för dryckerna. Något kommersiellt intresse får inte finnas. Den får heller inte äga rum på serveringsställe där det bedrivs yrkesmässig försäljning av alkoholdrycker eller lättdrycker. Att upprätthålla krav på tillstånd i fråga om dessa tillställningar synes närmast motverka allmänhetens förståelse för det alkoholpolitiska regelsystemet. Tillsammans med förslaget ovan om inskränkningar av möjligheterna till inköp hos partihandlare bör denna förändring i betydande grad kunna nedbringa antalet ansökningar om tillfälligt serveringstillstånd för slutna sällskap. 5.4 Lämplighetskravet m.m. Regeringens förslag: Åsidosättande av brandskyddsföreskrifter samt tillåtande av brottslig verksamhet på serveringsstället skall vara självständiga grunder för återkallelse av serveringstillstånd enligt alkohollagen (1994:1738). Regeringens bedömning: Det nuvarande kravet i alkohollagen på personlig lämplighet när det gäller såväl personliga som ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt bör kvarstå oförändrat. förslag: Kraven på kunskaper när det gäller bokföring, redovisning och skattelagstiftning skärps. Åsidosättande av brandskyddsföreskrifter och brott mot lotterilagen föreslog dock utredningen inte skulle utgöra en självständig grund för återkallelse av serveringstillstånd enligt alkohollagen. Remissinstanserna: Alkoholinspektionen anför att krav på bokföringskunskaper m.m. inte har nämnvärd alkoholpolitisk betydelse och inte torde höra hemma i alkohollagstiftningen. Inspektionen anför också att en förutsättning för att beviljas serveringstillstånd borde vara att man kan visa upp ett egentillsynsprogram liknande en folkölsförsäljares. framhåller att krav på bl.a. bokföringskunskap har både brottsförebyggande och brottsutredande effekter. Föreningen länsstyrelsernas alkoholhandläggare, alkoholhandläggares förening och Länsrätten i anför att kravet måste förtydligas. Det behövs bestämmelser, riktlinjer eller kriterier för att klargöra vilka som är godkända som utbildare eller examinatorer och vilken kunskapsnivå som krävs hos tillståndshavarna. anför att det måste klargöras om det krävs att samme person besitter både det nu föreslagna kunnandet och kunskap om alkoholreglerna. kommun anför att lämplighetsprövningen av sökanden endast bör omfatta kunskaper i alkohollagstiftningen. Kommunerna har varken kunskap eller andra instrument för att pröva sökandena när det gäller kunskaper i bokföring etc. Många tillståndshavare utnyttjar också bokföringsfirmor eller revisionsbyråer för sådant arbete. påpekar att många anlitar experthjälp avseende bokföring, redovisning och skattelagstiftning. efterlyser ett klargörande av vad som är lämplig utbildning och vem som är lämplig utbildare. i , i och kommun anför att kunskapskravet bör konkretiseras. Detta för att undvika tolkningsproblem och få en enhetlig tillämpning. kommun och anför att det bör övervägas att införa en för alla lika kunskapskontroll. Ett s.k. näringsbrev enligt dansk modell kan vara en lösning. anför att kunskaper i skattelagstiftning bör införas som krav också på tillståndshavare enligt lagen (1994:1564) om alkoholskatt, lagen (19941563) om tobaksskatt och lagen (1994:1776) om skatt på energi. anför att brandsäkerhetsanmärkningar borde kunna ligga till grund för bedömning av serveringsställets lämplighet och att tillsynen kan skötas av kommunens restauranginspektörer. anför att alkohollagens tillämpning försvåras om man måste vänta på lagakraftvunnet beslut ifråga om brott mot andra bestämmelser för att kunna ingripa mot servering. Det gäller bl.a. brandskydd och lotteri. anser att brandmyndigheten bör få utökade befogenheter att stänga olämpliga serveringslokaler, t.ex. om utrymningsvägar har blockerats. i och i anför att åsidosättande av räddningstjänstlagens bestämmelser bör kunna leda till ingripande med stöd av alkohollagen. i anser att bedömningen ifråga om åsidosättande av brandskyddsföreskrifterna inte är tillräckligt analyserad och övervägd och måste utredas ytterligare. anför att det bör finnas en direkt koppling mellan brandsäkerhetsfrågor och serveringstillstånd. Alkoholintag medför utrymningsproblem vid bränder i restauranglokaler. Räddningstjänstlagen tar inte hänsyn till om alkoholservering skall bedrivas i en lokal eller inte. Bestämmelserna tar inte heller alltid sikte på den som driver verksamheten utan kan riktas till fastighetsägaren. Ett åsidosättande av brandskyddsbestämmelserna kan leda till en rättsprocess som drar ut och under den tiden sker inget med verksamheten. Det är av särskild vikt att lokaler med utskänkningstillstånd har ett väl fungerande brandskydd eftersom människor som intagit alkohol ofta beter sig irrationellt och har en sämre varseblivning. , och kommuner anför att brandskyddsbestämmelser och livsmedelslagens och bestämmelser borde vara lika viktiga som att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna och att brott mot dem borde kunna få samma konsekvenser. anser att det i propositionen bör betonas att det är särskilt allvarligt att inte följa brandskyddsföreskrifterna. Lotteriinspektionen anför att det kan finnas anledning att återkalla ett tillstånd för servering i en lokal där illegalt spel bedrivits, även om det inte är innehavaren av serveringstillståndet som dömts för brottet. Överskottet av spelverksamheten delas ofta lika mellan spelanordnaren och den som upplåter lokalen. Mot bakgrund av de höga krav som ställs på den som ansöker om serveringstillstånd avseende såväl personliga som ekonomiska förhållanden, anser lotteriinspektionen att det kan ifrågasättas om inte illegalt spel på serveringsstället skulle kunna vara en grund för återkallelse av serveringstillstånd eller i vart fall ingå som en faktor vid den helhetsbedömning som måste göras. landsråd för alkohol- och narkotikafrågor anför att man inte är lämplig att inneha serveringstillstånd om man tillåter illegalt spel i sin serveringslokal Skälen för regeringens förslag och bedömning: Prövningen av sökandens lämplighet att bedriva servering av spritdrycker, vin och starköl, såväl vid ansökningstillfället som vid fortlöpande kontroll, har kommit att ta alltmer av tillståndsmyndighetens tid i anspråk. Alltsedan lämplighetskravet i lagen om handel med drycker (LHD) utvidgades till att omfatta även allmän ekonomisk skötsamhet har förarbeten, föreskrifter och allmänna råd utvecklats och metoderna att utöva kontroll förfinats. I vissa avseenden innebar alkohollagen (1994:1738) ytterligare skärpningar, framför allt genom att sökanden ålagts att visa sin lämplighet och genom en starkare betoning av den ekonomiska skötsamheten, t.ex. beträffande konkurser. Lagtexter och författningskommentarer m.m. kan emellertid inte täcka in alla tänkbara situationer. måste därför alltid göra en bedömning i det enskilda fallet med vägledning bl.a. av den rättspraxis som har utvecklats på området. Inte inom något annat område av alkohollagstiftningen finns det så många domar som när det gäller tillståndshavarens personliga lämplighet. När det gäller kunskapskravet har det hänt en hel del . På bara har nya "krögarutbildningar" vuxit upp. En uppfattning hos tillståndsmyndigheter och branschens egna organisationer är att dessa har bidragit till att väsentligt höja kunskapsnivån hos restaurangpersonal av olika kategorier. Här pågår också en intensiv vidareutveckling och kvalitetshöjning. Olika utbildningar för restaurangpersonal ligger just nu i tiden. En av flera bidragande orsaker till det stora intresset hos restaurangföretag och anställda är att det har blivit en merit att ha genomgått en restauratörsutbildning. Hos vissa restauranger är det dessutom ett krav för att kunna utses som serveringsansvarig. Genom att det inte finns så många andra adekvata utbildningar för restaurangpersonalens vidareutveckling finns här ett gemensamt intresse för branschen och berörda myndigheter att göra dessa kurser så bra som möjligt. Tillståndsstatistik och rättspraxis ger vid handen att de allra flesta återkallelser av serveringstillstånd beror på ekonomisk misskötsamhet av olika slag. Ofta har orsaken till misskötsamheten varit slarv och okunskap om det svenska regelsystemet. För att kunna följa alkohollagens bestämmelser är det i praktiken nödvändigt att ha vissa grundläggande kunskaper när det gäller bokföring, redovisning och skattelagstiftning. Detta får anses ingå i kravet enligt alkohollagen på att "endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten". Särskild hänsyn skall också "tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna" (7 kap. 7 §). Av författningskommentaren till nämnda paragraf framgår att förutsättningarna hos tillståndshavaren att kunna hålla en ordnad bokföring måste ges samma tyngd i prövningen som bl.a. hans branschkunnande. En riktig bokföring och redovisning är således ett krav för att en rörelse skall kunna skötas på ett seriöst sätt. En bristfällig bokföring eller avsaknad av bokföring kan leda till att en tillståndshavare bedöms som olämplig att fortsätta den tillståndspliktiga verksamheten. I 8 kap. 5 § anges också att bokföring i rörelse som är tillståndspliktig skall vara så utformad att kontroll av verksamheten är möjlig. Detta krav är grundläggande för möjligheterna till kontroll av den ekonomiska skötsamheten och måste därför noga upprätthållas. Regeringen anser att redan gällande lagstiftning ställer krav på vissa kunskaper i bokföring, redovisning och skattelagstiftning och att förslag till tillägg i 7 kap. 7 § därför är obehövligt. När det gäller åsidosättande av brandskyddsbestämmelser anser regeringen till skillnad från att det bör finnas en direkt koppling mellan brandsäkerhetsfrågor och serveringstillstånd. Som anför i sitt remissvar tar räddningstjänstlagen (1986:1102) inte hänsyn till om det skall bedrivas alkoholservering i en lokal eller inte. Bestämmelserna tar heller inte sikte på den som driver verksamheten utan riktas mer mot fastighetsägaren. Ett åsidosättande av brandskyddsbestämmelserna kan leda till en långvarig rättsprocess och sker kanske ingen förändring av verksamheten. Det är enligt regeringens uppfattning också av särskild vikt att lokaler med serveringstillstånd alltid har ett väl fungerande brandskydd. Detta eftersom människor som har förtärt alkohol kan bete sig irrationellt och ha svårare att uppfatta eventuell brandfara. bör enligt regeringens uppfattning kunna ifrågasätta en sökandes eller tillståndshavares lämplighet att inneha serveringstillstånd om denne inte förmår uppfylla grundläggande brandskyddsbestämmelser. En tillståndshavare, som dömts för brott mot brandskyddsbestämmelser eller meddelats upprepade förelägganden eller förbud enligt 56 § räddningstjänstlagen, riskerar därmed också att få sitt tillstånd återkallat. i kommunen bör därför regelmässigt informera tillståndsmyndigheten om grundläggande brandskyddsbestämmelser åsidosätts av en serveringsrörelse. När det gäller brott mot lotterilagen kan det enligt regeringens uppfattning finnas anledning att kunna återkalla ett tillstånd för servering i en lokal där illegalt spel bedrivits även om det inte är tillståndshavaren som dömts för brottet. Att illegalt spel bedrivs i serveringslokalen kan nästan aldrig vara obekant för tillståndshavaren och ofta är det så att överskottet från spelverksamheten delas mellan spelanordnaren och den som upplåter lokalen. Mot bakgrund av de höga krav som ställs på den som ansöker om serveringstillstånd avseende såväl personliga som ekonomiska förhållanden anser regeringen att illegalt spel på serveringsstället skall kunna vara en grund för återkallelse av serveringstillståndet. Motsvarande gäller om tillståndshavaren på serveringsstället tillåter annan brottslig verksamhet, t.ex. narkotikabrott, häleri, koppleri m.m. En stor andel av de polisanmälningar som görs när det gäller brottet olaga diskriminering hänför sig till restaurangbranschen. Det är också en form av diskriminering som har fått stor uppmärksamhet i massmedia och i den allmänna debatten. Att vägra en person inträde på en restaurang eller annan nöjeslokal på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller homosexuell läggning kan vara straffbart enligt bestämmelserna om olaga diskriminering. Enligt alkohollagen får serveringstillstånd meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheter i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Om en tillståndshavare i sin restaurangverksamhet, eller anställda i denna verksamhet, fälls till ansvar för olaga diskriminering bör det därför kunna innebära att serveringstillståndet ifrågasätts. Detta är ett brott som har anknytning till restaurangrörelsen och måste bedömas som allvarligt. 5.5 Anställd personal Regeringens förslag: Innehavare av serveringstillstånd ges möjlighet att hyra in personal från bemanningsföretag. förslag: Utredningen föreslog att nuvarande bestämmelse slopas. Istället föreslogs kommunen få möjlighet att i det enskilda fallet kräva att tillståndshavare av längst fortlöpande skall anmäla all personal till tillståndsmyndigheten. Remissinstanserna: Flera remissinstanser är kritiska till alkoholutredningens förslag. Skälen för detta är främst att tillsynen över verksamheten försvåras och att det ökar möjligheterna att använda svart arbetskraft. Följande remissinstanser varnar för detta: Blåbandsrörelsen, kommun, kommun och . De anser att det bör föreligga en skyldighet för tillståndshavaren att fortlöpande, inför , förteckna vilka som skall arbeta och att denna förteckning skall finnas lätt tillgänglig på serveringsstället. Några remissinstanser anför också att personal skall vara anställd och uppbära en rimlig och skattepliktig ersättning från någon som innehar F-skattsedel. Alkoholinspektionen anför att tillståndshavaren skall ha ett odelat ansvar över verksamhetens bedrivande och kunna utöva kontroll över den. Om andra tillåts ha inflytande kan tvister kring ansvarsfördelningen uppstå. För att göra det möjligt att använda exempelvis personalpooler bör ett tillägg om detta göras i 6 kap. 3 §. Förslaget om anmälningsplikt saknar alkoholpolitiskt värde och avstyrks. kommun anser att personal skall vara anställd eller egna företagare med F-skattsedel. Möjligheten för kommunen att kräva redovisning av personalen leder till ytterligare tryck på tillsynsområdet och ökade kostnader för kommunen. Det finns därför risk att möjligheten sällan kommer att utnyttjas. Föreningen länsstyrelsernas alkoholhandläggare avstyrker förslaget att ta bort kravet att personal skall vara anställd. Utnyttjande av bemanningspersonal kan regleras genom ett tillägg i lagtexten. Hovrätten för anser att det är olämpligt att ha betungande föreskrifter med inbyggd tidsbegränsning som anmälningsplikten utgör. Ytterligare överväganden måste göras innan förslaget läggs till grund för lagstiftning. anser att tillståndshavaren skall ansvara för att den inhyrda personalen är kompetent och uppfyller kraven. Han skall ha tillräckligt inflytande och kontroll över den. Det skall föras en förteckning över inhyrd personal som skall vara tillgänglig för tillsynsmyndigheten efter anlitandet. anför att förslaget att ta bort kravet på anställd personal synes ha goda skäl för sig, men genomförs inte ändringarna bör ändå lydelsen av 6:3 ändras i enlighet med vad Alkoholinspektionen begärt (s. 223 i betänkandet). Även om Regeringsrätten tolkat lagrummet bör gemene man kunna utläsa vad som gäller. Länsrätten i är tveksam till att en icke generell anmälningsplikt av personalen kommer att ha avsedd effekt. i , i och i anser att en huvudregel om att personal skall vara anställd skall finnas kvar, men att undantag kan göras för vissa kategorier av personal. i anser att tillståndshavare månatligen skall ge in specifikationer över vilka personer arbetsgivaravgifter och skatteavdrag avser, för att man skall kunna komma tillrätta med utnyttjandet av svart arbetskraft. varnar också för att tillståndshavare och bemanningsföretag i samråd kan undandra sig sina skyldigheter. I 7 kap. 7 § bör det införas en bestämmelse om att även sådan misskötsamhet är diskvalificerande. kommun anser att vilken personal som skall arbeta skall antecknas inför varje arbetsskift på sådant sätt att möjlighet till efterhandskonstruktion inte finns. i anför att tillståndshavaren vid en inspektion skall kunna visa att de som arbetar i restaurangen är arbets- eller uppdragstagare och att de har arbetstillstånd. Det bör också slås fast en minimiålder för de arbetande.