prop · GP031d5 · 2001-09-20 00:00:00 — Men det blir allt vanligare att polisarbete utgår från en systematisk problemanalys, att metodvalet baseras på kunskap och att åtgärder dokumenteras och följs upp. Teorier prövas och utvecklas i praktiskt arbete. Erfarenheterna ger underlag för fortsatt teoribildning. På så sätt fördjupas ständigt kunskapen om vad som ger framgång i polisarbetet. Enligt regeringens uppfattning är en ökad integrering av polisverksamhetens olika uppgifter viktig för att det problemorienterade arbetssättet skall prägla hela verksamheten. Ungefär hälften av polismyndigheterna har i varierande grad 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 integrerat ingripandeverksamheten i närpolisorganisationen. Med gemensam styrning av olika polisiära uppgifter ökar problemorienteringen eftersom de enskilda uppgifternas funktion för helheten blir tydligare. Effekten av polisarbetet blir också större genom att risken minskar att olika uppgifter motverkar varandra. Samlad styrning förutsätter ett gemensamt styrdokument, en handlingsplan som identifierar brottsgenererande faktorer i området och anger hur polisen, i samverkan med andra, skall ta sig an dem. Som påpekar i sin rapport om närpolisen (2001:5) bör polisen i högre grad använda handlingsplaner för att styra verksamheten. För att kunskapsbasen skall växa effektivt bör vunna erfarenheter vara lätt tillgängliga för all berörd personal. Trots lokala olikheter återkommer samma eller liknande problem på olika platser och . Modern teknik tillhandahåller verktyg för att göra information om polisiära projekt och insatser tillgängliga. De problem som polisen möter hanteras och diskuteras också utanför polisväsendet. Detsamma gäller de tekniker polisen använder för sitt arbete. Kriminologi, statsvetenskap och psykologi är bara några exempel på områden som ställer relevant kunskap till polisens förfogande. Polisen har mycket att vinna på att gå vidare med att vidga sin kunskapsbas. Det kan ske både genom utbildning av befintlig personal och genom anställning av specialister. Polisen skall anpassa inte bara åtgärder utan också arbetstider till vad arbetsuppgifterna kräver på lokal nivå. De av vidtagna åtgärderna har enligt såväl som skapat bättre möjligheter att anpassa arbetstiderna till verksamhetens behov. Regeringen kommer även fortsättningsvis att följa hur polisen anpassar arbetstiderna till verksamhetens behov. redovisade enligt ett uppdrag i regleringsbrevet , effekterna av det nya arbetstidsavtalet och vilka åtgärder som vidtagits för att vidareutveckla och sprida det problemorienterade arbetssättet. Av redovisning framgår att kunskaperna om det problemorienterade arbetssättet sprids alltmer men att myndigheterna har kommit olika långt i den processen. Enligt redovisningen är polismyndigheternas bedömning att de nya arbetstidsavtalen bör leda till en ökning av den totalt arbetade tiden samt till att arbetstiden 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 kan förläggas till tider när behovet av personal är störst. Eftersom det gått så sedan avtalen slöts kan enligt någon slutlig bedömning av effekterna ännu inte göras. Regeringen delar bedömning. redovisade sin syn på närpolisarbetets utveckling, framtida innehåll och form. Innehållet i redovisningen återkommer till stor del i rapportering av de åtgärder som vidtagits med anledning av rapporter Polisens IT-stöd (RRV 2000:8) och Fortsatt utveckling av polisen en uppföljande granskning (RRV 2000:9). Enligt finns det en uppenbar risk att utvecklingen går tillbaka mot en händelsestyrd utrycknings- och utredningsverksamhet om inte närpolisreformen konsekvent drivs vidare. Det beror huvudsakligen på att de personella resurserna inte har varit tillräckliga. Närpoliser har tagits i anspråk för akuta utryckningar och prioriterade utredningar i högre grad än vad som skulle varit fallet med större resurser. På många håll anser sig närpoliserna utgöra en personalpool för att täcka behov i andra delar av polisverksamheten. anger på den positiva sidan att närpolisreformen bidragit till att öka samverkan både mellan polisiära enheter och mellan polis och andra aktörer. Redovisningen understryker behovet av medvetenhet om det polisiära uppdraget vid verksamhetsplaneringen och pekar på ledarskapets betydelse. konstaterar också att det behövs en väl utvecklad underrättelseorganisation för att närpolisen skall kunna planera verksamheten. slutredovisade sin granskning av närpolisen. konstaterar att en rad andra förändringar av polisväsendet genomfördes ungefär med närpolisreformen. Polismyndigheter slogs samman, antalet civilanställda minskades, omfattande pensionsavgångar skedde och hade ett längre antagningsstopp. Mot den bakgrunden är det svårt att avgöra vad som är konsekvenser av just närpolisreformen. skriver att det är relativt ovanligt med geografiska ansvarsområden. Betydligt vanligare är att närpoliser har funktionsansvar. Ungefär hälften av närpoliserna arbetar som generalister, allpoliser. hävdar att allpolismodellen har fördelar men att det behövs en viss funktionsuppdelning. Det gäller särskilt för arbetet mot vissa typer av brott, som kvinnofridsbrott och brott med rasistiska och främlingsfientliga inslag. Enligt rapporten behöver det problemorienterade polisarbetet utvecklas ytterligare. För kartläggningar av lokala problem används i mycket hög utsträckning uppgifter om polisanmälda brott. Endast en fjärdedel av närpolisområdena använder alternativa informationskällor, som exempelvis trygghetsundersökningar. Enligt kan och bör dessa undersökningar utvecklas. Närpolisområdenas handlingsplaner bör i högre utsträckning än anpassas till lokala förhållanden så att de fungerar som styrdokument för verksamheten. I rapporten erinrar om att en grundtanke med närpolisreformen var att brott som drabbar enskilda och skapar otrygghet i lokalsamhället skulle utredas av polisen i det område där brottet skett. utför närpolisen allt fler av polisens utredningar av vardagsbrottsligheten. Andelen uppklarade brott och andelen lagförda personer är högre i de polismyndigheter som decentraliserat utredningsverksamheten till närpolisområdena. Utvecklingen går enligt rapporten mot större närpolisområden. Det ser som positivt. Medborgarnas krav på närhet till polisen måste ställas mot polisens möjligheter att arbeta effektivt. Allt för små närpolisområden kan inte fungera effektivt. Hur stort ett närpolisområde bör vara och hur många närpoliser som bör finnas där bör dock enligt rådet i högre grad än styras av behovet i området. Framför allt gäller det i storstadsregionerna. konstaterar att närpolisområdenas bemanning och arbetsuppgifter skiljer sig väsentligt åt mellan dag och natt. I den meningen kan arbetstiderna sägas vara behovsanpassade. Av den enkätundersökning som gjordes framgick att arbetet efter kontorstid uteslutande var i yttre tjänst. var arbetet till mer än hälften inriktat mot utredningar och polismyndighetsärenden. Tecknen på att närpolisens förebyggande arbete får stå tillbaka för händelsestyrd verksamhet väcker oro. Sedan principbetänkandet års polisutredning (SOU 1979:6) har statsmakternas uttalade mål varit att polisen skall arbeta mer förebyggande. Ett viktigt skäl för närpolisreformen var att den utgick från en organisation och ett arbetssätt som främjade brottsförebyggande arbete i samverkan med andra lokala aktörer. Ett annat skäl var att polisen skulle vara mer tillgänglig för medborgarna. För det fortsatta arbetet är det därför angeläget att orsakerna till den negativa utvecklingen analyseras så att åtgärder kan vidtas för att vända den. Regeringen instämmer i uppfattning att en orsak till problemen är att polisens resurser minskade som närpolisreformen genomfördes. Den stora satsning som regeringen nu gör på polisen kommer att förstärka polisorganisationen. På så sätt får polisen möjlighet att låta olika uppgifter samverka i stället för att störa varandra. har framfört att den oklarhet som råder i polisorganisationen om definitionen av centrala begrepp, t.ex. närpolisverksamhet, försvårat reformarbetet. För ett nytt arbetssätt och en ny organisation är en sådan oklarhet emellertid naturlig. Enligt regeringens mening bidrar diskussionen om centrala begrepp till en fördjupad insikt om polisarbetets villkor och till en förbättrad verksamhet. Emellanåt kritiseras polisen för att närpolisen inte arbetar på det sätt och med den organisation som var avsedd från början. Enligt regeringens uppfattning är det självklart att erfarenheter och analys leder till kontinuerliga justeringar av organisation och arbetsmetoder. Det är en förutsättning för ett framgångsrikt polisarbete. De bärande principerna bakom närpolisreformen gäller fortfarande. De innebär för det första att det bästa sättet att bekämpa brott är att förebygga dem. För det andra innebär de att allt polisarbete skall baseras på kunskap på kartläggning, uppföljning och analys. Ett strategiskt och kunskapsbaserat arbetssätt innebär att tydliga mål för verksamheten ställs upp och dokumenteras, att arbetet följs upp och att verksamhetsresultatet jämförs med målen. Den tredje principen är att närpolisen skall samverka med 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 andra aktörer som berörs av eller kan påverka brottsligheten i lokalsamhället. Polisarbetet i närpolisområdena bygger på att den lokala polisen är basen i all polisverksamhet. På de flesta håll bör därför närpolisorganisationen kunna omfatta all polisverksamhet som inte kräver speciell kompetens eller av andra skäl bör bedrivas centralt. Det är naturligt eftersom all polisverksamhet genererar viktig kunskap om brott och brottslingar som kan användas för att förhindra brott. Enligt Brottsförebyggande rådets slutrapport från granskningen av närpolisen bör ett närpolisområde ha en viss minsta storlek, räknat i antal poliser, för att ge utrymme för långsiktigt arbete. Det får inte medföra att den lokala förankringen förloras. Vad som är den optimala storleken på ett närpolisområde påverkas av en rad faktorer. Som och angivit bör storleken avgöras av lokala faktorer snarare än av förenklade, generella bedömningar. har avslutat sin granskning av närpolisen. Slutsatserna redovisas i avsnittet ovan. Rapporten kommer att ha stor betydelse för regeringens och arbete med att vidareutveckla närpolisen. anmäldes drygt 1,2 miljoner brott vilket är fler än 1999. lämnade regeringen en skrivelse till med en lägesbeskrivning av det brottsförebyggande arbetet (skr. 2000/01:62). Den tar sin utgångspunkt i regeringens nationella brottsförebyggande program . Av skrivelsen framgår att regeringen kommer att fortsätta att prioritera och stödja arbetet med att skapa förutsättningar för ett långsiktigt och uthålligt brottsförebyggande arbete inom alla samhällsektorer. Polisen är naturligtvis en viktig del i det brottsförebyggande arbetet. Polisen är representerad i så gott som samtliga de ca 200 lokala brottsförebyggande råd som har bildats sedan det nationella brottsförebyggande programmets tillkomst. Polisen kan stödja det lokala brottsförebyggande arbetet genom exempelvis lokala kartläggningar som tar fram statistik och annan information om brottsligheten och brottsut- 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 vecklingen i ett område. Polisen kan också bidra i analysarbetet och med sina kunskaper om brottsprevention. Polismyndigheterna har inlett ett arbete med brottsförebyggande strategier som är grundade på lokala problemanalyser och som möjliggör uppföljning och analys. Arbetet är tidskrävande och beroende av samverkansparternas insatser, men bedömer att samtliga polismyndigheter kommer att hinna arbeta fram sådana strategier. En naturlig följd av arbetet har enligt blivit att myndigheterna också satsat på åtgärder som metodutveckling, utbildning, kvalitetssäkring, förstahandsåtgärder, teknikanvändning, åtgärdsprogram, samverkan, samordning och uppföljning. Några polismyndigheter har redovisat att de förstärkt sina åtgärder för att bekämpa våldsbrott utomhus, främst misshandel vid olika slags nöjesplatser. Det har gjorts genom att fokusera på frekventa tider och platser för nöjestillställningar och att samarbeta med bl.a. ordningsvakter. Flera polismyndigheter har redovisat konkreta åtgärder för att komma till rätta med personrånen genom kartläggning av sådana ungdomsgrupper som misstänks för brottslig verksamhet. Vid samtliga polismyndigheter finns kontaktmän i narkotikafrågor. konstaterar, att närpolisreformen har skapat goda organisatoriska förutsättningar för ett utvecklat samarbete mellan polisen och andra lokala aktörer (Polisens organisation och verksamhet. En fortsatt granskning av närpolisreformen, ). Enligt spelar enskilda polisers prioriteringar större roll för styrningen av det dagliga arbetet än arbetsledning och handlingsplaner. En tydligare styrning och uppföljning av verksamheten skulle enligt kunna ytterligare stärka polisens brottsförebyggande roll (Svensk polis i förändring. En granskning av närpolisreformen, ). Allt synligt polisarbete har en brottsförebyggande effekt, men det är svårt att mäta den effekten. Fler poliser nära medborgarna bidrar till en ökad trygghet. Framför allt är det genom ett problemorienterat polisarbete i närpolisområdena som polisen kan bidra till ett framgångsrikt brottsförebyggande arbete. Det är särskilt viktigt med tidiga åtgärder för att hindra att barn och ungdomar dras in i kriminalitet. Kriminologiska studier visar nämligen att ungdomar som begår brott löper en kraftigt ökad risk för att utveckla en kriminell livsföring. Kroniska brottslingar debuterar ofta . Det har också visats att ju längre en kriminell karriär har pågått, desto svårare är det att förhindra en fortsättning. Ungdomar begår ofta sina brott i det område där de bor och inte sällan drabbas jämnåriga. Det är därför på den lokala nivån som förutsättningarna är bäst för tidiga och relevanta åtgärder. Lösningarna måste vara utformade utifrån en analys av lokala problem och förutsättningar. Det är främst polis, socialtjänst, skola, familj och föreningsliv som genom sin respektive verksamhet och i samverkan bör förebygga ungdomsbrottslighet. Ungdomsbrottslighet är en prioriterad fråga i arbetet inom det inrättade europeiska nätverket för brottsförebyggande frågor. Regeringen ser positivt på de brottsförebyggande initiativ som flera polismyndigheter har tagit för att bekämpa våldsbrott som är relaterade till nöjesplatser och för att minska personrånen. Det totala antalet anmälda brott var 2000 drygt 1,2 miljoner. Av dessa utgör antalet anmälda tillgrepps- och skadegörelsebrott drygt 820 000. De här brotten påverkar livskvaliteten negativt för ett stort antal medborgare. Det finns därför anledning för polisen att satsa mer på att förebygga dessa brott. Mängdbrotten kan med fördel bekämpas i samverkan med andra lokala aktörer och med de metoder för problemorienterat, förebyggande polisarbete som utvecklats i polisverksamheten. Det är angeläget att det påbörjade arbetet med att utforma och använda brottsförebyggande strategier fortsätter. Enligt regleringsbrevet skall varje polismyndighet utarbeta och dokumentera en brottsförebyggande strategi där det framgår hur och med vilka myndigheter och organisationer samverkan skall ske. Polismyndigheterna skall enligt regleringsbrevet också säkerställa att strategierna får genomslag och att de utgör utgångspunkter för myndigheternas handlingsplaner och i övrigt vid planeringen av den dagliga polisverksamheten. Enligt regeringens mening är detta ett viktigt steg i den fortsatta utvecklingen av ett kunskapsbaserat polisarbete. ökade antalet polisingripanden med medan de högst prioriterade ingripandena minskade. Dessa förändringar kan enligt ha sin grund i förändringar av systemet för registrering. Av totalt ca 1 200 000 ingripanden har antalet som leder till brottsanmälan, primärrapport eller omhändertagande minskat från 391 924 till 321 774 . Ungefär hälften av polismyndigheterna har i varierande grad integrerat ingripandeverksamheten i närpolisområdenas verksamhet. Dessa polismyndigheter redovisar också en relativt sett större andel personal med periodplanerad arbetstid. Dessutom är det vanligare att dessa polismyndigheter utarbetat handlingsplaner för att styra ingripandeverksamheten bättre. Enligt återstår det dock en hel del innan planerna får genomslag i verksamheten. anser att det fortfarande finns utrymme för att utveckla det problemorienterade arbetet inom ingripandeverksamheten, bl.a. när det gäller analysarbetet. Analyser av brottsligheten bör t.ex. avgöra vilken personalresurs som skall finnas . Det finns anledning att analysera den stora mängd ingripanden polisen gör som varken leder till brottsanmälan, primärrapport eller omhändertagande. Uppdragen kan vara av en typ som ligger utanför polisens huvuduppgifter. Frågan om en renodling av polisens uppgifter behandlas inom den översyn som regeringen beslutade (dir. 2000:105). Det finns emellertid också anledning för att på eget initiativ undersöka frågan inom ramen för det generella målet att arbeta effektivt och rationellt. Över huvud taget krävs bättre underlag för personal- och verksamhetsplanering för ingripandeverksamheten. Polisen skall snabbt kunna vara på plats när enskilda behöver hjälp av polisen. Kravet på en effektiv polisverksamhet gör personalplaneringen inom den händelsestyrda verksamheten till en svår uppgift. 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 Poliser upplever ofta att behovet av resurser till ingripandeverksamheten inverkar negativt på möjligheterna till långsiktigt förebyggande arbete. Med gemensam styrning av olika uppgifter ökar möjligheterna till förstärkt effekt genom samverkan som risken minskar att olika insatser motverkar varandra. En översyn av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. har företagits. I promemorian behandlas bl.a. förutsättningarna för den s.k. förmansprövningen. Vidare diskuteras frågan om ansvaret för förvaring av omhändertagna personer skall överföras från polisen till annan huvudman. statistik visar att 591 personer omkom i trafikolyckor. Antalet svårt skadade var 4 104. omkom 580 personer och 4 039 skadades svårt. Antalet rapporterade trafikbrott uppgick till 378 778 vilket är en ökning (29 116 fler brott). I jämförelse med 1998 är ökningen (38 082 fler brott). Antalet rapporterade hastighetsöverträdelser var 142 968, vilket är i stort sett samma nivå som 1999. Antalet alkoholutandningsprov har ökat till 1 108 853. Utvecklingen av alkoholutandningsprov med positivt utfall har ökat till 14 724 positiva prov. Statistiken visar stora skillnader mellan polismyndigheterna när det gäller antalet alkoholutandningsprov och andelen positiva utfall. Skillnaderna beror sannolikt på de olika strategier som myndigheterna tillämpar. Vissa myndigheter tar nästan uteslutande prover vid tider och platser som antas ha särskilt hög sannolikhet för positivt utfall. Andra myndigheter har satsat på att ta många alkoholutandningsprov på olika tider och platser för att uppnå en mer brottsförebyggande effekt. förklarar den fortsatta ökningen av antalet rapporterade trafiknykterhetsbrott med att en nollgräns för narkotika infördes i trafikbrottslagen i mitten av 1999. Antalet rapporterade för drograttfylleri ökade . Antalet rapporterade för alkoholrelaterat trafiknykterhetsbrott ligger på en jämn nivå. 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 utfärdade polisen 213 274 ordningsförelägganden, vilket är en ökning med knappt 15 000 jämfört med föregående år. Antalet ordningsförelägganden där bilbälte eller skyddsanordning för barn inte använts uppgår till 33 263, vilket är en ökning med 5 460 förseelser. På regeringens uppdrag har tagit fram en nationell strategi för polisens trafikövervakning. Den innehåller en satsning på arbete mot höga hastigheter, onykterhet i trafiken och bristande användning av skyddsutrustning (t.ex. bilbälte och hjälm). bedriver ett försöksprojekt med automatisk hastighetsövervakning. Projektet visar goda resultat för denna form av hastighetsövervakning. Regeringens bedömning är att det problemorienterade arbetssättet på ett tydligt sätt har fått genomslag i polisens arbete med trafikövervakning. Övervakningen baseras på kunskap om vilka faktorer som ger trafikolyckor särskilt allvarlig utgång. Mycket av arbetet har varit problemorienterat genom att det förlagts till tider och platser där erfarenhet visar att trafikproblemen är störst. Vissa insatser har varit mer förebyggande än övervakande sedan polisen genom massmedierna informerat allmänheten om planerade insatser. Med den nationella strategin för trafikövervakning har polisen ytterligare förbättrat sina möjligheter att bidra i samhällets ansträngningar att minska antalet dödade i trafiken. I regleringsbrevet har polisen fått som återrapporteringskrav att redovisa hur strategin lagts till grund för den lokala verksamheten. En följd av strategin är att polisen vid rapportering av hastighetsöverträdelser kommer att sänka metodavdraget, det avdrag som görs med hänsyn till de skiftande förhållanden som råder inom vägtrafiken. Åtgärden är väl motiverad. Det är viktigt att trafikanterna tar hastighetens betydelse för olyckors utgång på allvar. Polisen arbetar med att likställa metodavdraget vid hastighetsöverträdelser för alla polismyndigheter. På så sätt ökar rättssäkerheten. Regeringen bedömer arbetet med automatisk hastighetsövervakning som värdefullt och kommer att satsa mer på den verksamheten (Se politikområde 36 Transportpolitik, avsnitt 4.8.7). Polisen har fortsatt att öka sina insatser för trafiksäkerheten. Att antalet dödade i trafiken ändå ökar visar att polisen inte kan påverka alla faktorer som orsakar olyckor. Till dess samhället kommit till rätta med de övriga faktorerna är det angeläget att polisen behåller den höga nivån på trafikövervakningen. Antalet inkomna ärenden var 1 172 951, vilket är något mer än 1999. Antalet inkomna våldsbrottsärenden ökade medan antalet ekobrottsärenden minskade klart både 1999 och 2000. Antalet narkotikabrottsärenden är i stort sett oförändrat . Antalet inkomna ärenden om tillgrepps- och skadegörelsebrott var 779 2000, vilket är 3 348 fler än året innan men 18 512 färre än 1998. Det totala antalet ärenden som redovisades till åklagare var 186 655. Det är 18 468 fler än 1999 och ungefär detsamma som 1998. Om trafikbrottsärenden undantas minskar dock andelen av de inkomna ärendena som redovisades till åklagare från år . Genomströmningstiden minskade , liksom antalet ärenden i balans. Balansen av ärenden som är äldre än har minskat . Antalet polisiära lagföringar, utfärdande av ordningsbot, har ökat . Kostnaden för utredningsverksamheten har ökat . Tiden som använts för utredningsverksamheten har ökat 2000 men är mindre än 1998. Samarbetet mellan polis och åklagare har fördjupats ytterligare. Ett aktivt stöd från åklagarna, polisens vidgade möjligheter att vara förundersökningsledare samt lokala överenskommelser om förundersökningsledning mellan polis och åklagare har bidragit till att förbättra polisens förundersökningsverksamhet. Generellt sett har polisen blivit bättre på att hantera den stora mängd ärenden som inte har tydliga utredningsuppslag. Däremot anser att polisen inte i samma utsträckning har blivit bättre på att utreda inkomna ärenden och identifiera dem som begått brott. Utredningsverksamheten för de prioriterade brottstyperna bedöms av som tillfredsställande, särskilt för de prioriterade våldsbrotten. Brottsofferarbetet har fokuserats tydligare, främst genom utbildning och samverkan. I slutrapporten från sin granskning av närpolisen konstaterar att uppklaringen var högre vid de polismyndigheter som decentraliserat utredningsverksamheten. Utvecklingen av antalet lagförda personer var också bättre vid dessa myndigheter. Det finns fortfarande mycket att göra för att höja effektiviteten i polisens utredningsverksamhet. Bland de prioriterade uppgifterna finns fortsatt utveckling av förstahandsåtgärderna, bättre system för det utredningsarbete som påbörjas sedan förstahandsåtgärderna genomförts, och fortsatt förbättring av den polisiära förundersökningsledningen.