prop · GO0398 · 2001-01-01 00:00:00 — Inom sitt tillämpningsområde gäller rådets förordning (EG) nr 1347/2000 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn. Denna lag träder i kraft . 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område Härigenom föreskrivs att det i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område skall införas en ny paragraf, 7 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Inom sitt tillämpningsområde gäller rådets förordning (EG) nr 1347/2000 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn. Denna lag träder i kraft . 5 Förslag till lag om ändring i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Bestämmelserna i 2-10, 13-21 och 23 §§ tillämpas i förhållande till stater som har tillträtt den i d. dag-tecknade konventionen om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn (). Bestämmelserna tillämpas dock ej i förhållande till , , eller i den mån särskilda bestämmelser gäller. Bestämmelserna i 2-4 och 11-23 §§ tillämpas i förhållande till stater som har tillträtt den i d. 1980 dagtecknade konventionen om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn (). Regeringen får, under förutsättning av ömsesidighet, föreskriva att lagens bestämmelser om erkännande och verkställighet av vårdnadsavgöranden m.m. eller lagens bestämmelser om överflyttning av barn skall tillämpas även i förhållande till en stat som inte har tillträtt eller . Inom sitt tillämpningsområde gäller rådets förordning (EG) nr 1347/2000 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn. Denna lag träder i kraft . Överenskommelse om den nordiska äktenskapskonventionen Kommentar till överenskommelsen 1 Bakgrund antog Europeiska unionens råd konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål (). Konventionen undertecknades av företrädare för alla medlemsstater. hade sin grund i artikel K 3 i . Enligt Amsterdamfördraget, som trädde i kraft , överfördes bl.a. åtgärder som rör civilrättsligt samarbete till den nya avdelning IV i EG-fördraget (artiklarna 61-67). Överförandet innebär att medlemsstaterna sinsemellan inte längre obegränsat får träffa internationella avtal på detta område, utan att endast särskilda gemenskapsinstrument, som förordningar och direktiv, är tillåtna. Till följd av detta och eftersom inte hade ratificerats innan Amsterdamfördraget trädde i kraft, presenterade kommissionen ett förslag till en förordning, en II-förordning, som skulle ersätta och där huvuddelen av innehållet i konventionen överförts till förordningsförslaget. antogs förordningen av Europeiska unionens råd och den träder i kraft . Enligt ett särskilt protokoll till Amsterdamfördraget tillämpas den nya avdelning IV i EG-fördraget om bl.a. civilrättsligt samarbete inte i förhållande till . II-förordningen kommer därför inte att bli tillämplig i . I syfte att även skall komma att omfattas av II-samarbetet har tankar förts fram beträffande en överenskommelse mellan . nordiska konvention innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (nordiska äktenskapskonvention) finns bestämmelser bl.a. om domstols behörighet i äktenskapsmål och för frågor om vårdnad som tas upp i samband med sådant mål samt lagvals- och erkännandebestämmelser. Enligt artikel 36.2 i den föreslagna II-förordningen ges och rätt att avge en förklaring om att nordiska äktenskapskonvention skall gälla, helt eller delvis, i förbindelserna mellan dem i stället för bestämmelserna i förordningen. Vidare anges i artikel 36.2 att i varje framtida överenskommelse mellan rörande frågor som regleras av II-förordningen skall bestämmelser om domstols behörighet vara i linje med de behörighetsregler som anges i förordningen. Med anledning av den blivande II-förordningen har vid överläggningar mellan de nordiska länderna skett en revidering av bl.a. artikel 7 och 8 nordiska äktenskapskonvention. Den senare bestämmelsen har fått en ny lydelse genom en överenskommelse mellan länderna undertecknad . Överenskommelsen har ännu inte trätt i kraft. Ändringen innebär att underhållsfrågor inte längre omfattas av konvention. Den nu aktuella revideringen har likväl skett med utgångspunkt i den ändrade lydelsen. Artikel 7 nordiska äktenskapskonvention reglerar myndigheters behörighet för frågor om hemskillnad eller äktenskapsskillnad. Artikel 8 reglerar domsrätt för frågor om tillfälligt hävande av sammanlevnaden, bodelning, skadestånd och vårdnad om barn som väcks i samband med sådant yrkande. Revideringen har lett till förslag om ändrade behörighetsgrunder både för frågor om äktenskapsskillnad och hemskillnad samt för vissa accessoriska frågor. Vid revideringen har även konstaterats ett behov av en bestämmelse som reglerar hur domstolarna skall förfara när mål om samma sak mellan samma parter väcks i flera stater , s.k. litispendens. Det föreslås därför en ny artikel 8 a som reglerar denna situation. Vid revideringen av nordiska äktenskapskonvention har också om jurisdiktion, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete med avseende på föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn uppmärksammats. Vårdnadsregleringen i II-förordningen, som har företräde framför , har utformats med ledning av denna. Inte något av de nordiska länderna har ännu ratificerat . 2 nordiska konvention innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap 2.1 Allmänt nordiska äktenskapskonvention innehåller bl.a. bestämmelser om domstols behörighet att pröva yrkanden om hemskillnad och äktenskapsskillnad (artikel 7) och om dess behörighet att pröva frågor som får upptas i samband med ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad, s.k. accessoriska frågor, t.ex. frågor om vårdnad om barn (artikel 8). Konventionen innehåller vidare en bestämmelse om vilket lands lag som domstolen skall tillämpa (artikel 9) och en bestämmelse om erkännande utan särskild stadfästelse av laga kraft vunnet avgörande som meddelats med stöd av konventionens behörighetsbestämmelser (artikel 22). 2.2 Behörighetsreglerna Huvudregeln om domstols behörighet för yrkande om hemskillnad och om äktenskapsskillnad finns i artikel 7 första stycket. Enligt huvudregeln skall ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad mellan medborgare i fördragsslutande stat upptas i den konventionsstat, där båda makarna har hemvist eller där de senast haft hemvist och en av dem är bosatt. I situationer där behörigt forum enligt huvudregeln inte finns, kan ett yrkande upptas i den konventionsstat där endera maken är medborgare (artikel 7 andra stycket). Tillämpning av denna behörighetsgrund förutsätter således inte att makarna har sitt hemvist i en konventionsstat utan enbart att de är medborgare i en sådan stat. Behörighetsgrunderna är hierarkiskt ordnade på så sätt att domsrätt grundad enbart på medborgarskap kan åberopas endast när någon annan behörighetsgrund inte finns. Ett yrkande om äktenskapsskillnad på grund av hemskillnad får dock alltid väckas i den stat där båda makarna är medborgare (artikel 7 tredje stycket). finns numera endast i , och . I samband med ett yrkande om äktenskapsskillnad eller hemskillnad får även frågor om tillfälligt hävande av sammanlevnaden, bodelning, skadestånd samt vårdnad om barn prövas (artikel 8 första stycket). Ett yrkande om vårdnad om barn som väcks senare upptas i den stat där svaranden har sitt hemvist även om yrkandet avser ändring av ett beslut som meddelats i en annan stat (artikel 8 andra stycket). 3 Generellt tillämpliga bestämmelser om domstols internationella behörighet i äktenskapsmål i de nordiska länderna De ändringar nordiska äktenskapskonvention som aktualiseras av II-förordningen medför att konventionens tillämpningsområde blir snävare (jämför avsnitt 5 nedan) eftersom den endast blir tillämplig då makarna är medborgare och har sitt hemvist i en fördragsslutande stat. För och del kommer II-förordningen att i viss utsträckning få tillämpas i stället och i övrigt blir respektive lands nationella lagstiftning enligt följande tillämplig. : Dansk domstols internationella behörighet i mål om äktenskap och föräldraansvar regleras i retsplejeloven § 448 c. Dansk domstol har behörighet att pröva ett ovan avsett ärende om svarande har sitt hemvist (bopael) i , om käranden har sitt hemvist i och antingen har varit bosatt där eller tidigare haft sitt hemvist där, om käranden är dansk medborgare och det kan visas att han på grund av sitt medborgarskap inte kan väcka talan i sin hemviststat, om bägge parter är danska medborgare och svaranden inte motsätter sig att målet prövas vid dansk domstol, eller om äktenskapsskillnad yrkas på grund av ett avgörande om hemskillnad som givits i som föregått yrkandet. Mål om upphävande eller bestånd av ett äktenskap kan prövas i om äktenskapet har ingåtts där. : Domstol i är enligt 8 § lagen (5.12.1929/379) angående vissa familjerättsliga förhållanden av internationell natur internationellt behörig att pröva ett ärende som rör äktenskapsskillnad om någondera maken har hemvist i , om sökanden har haft hemvist i eller annan nära anknytning till och inte kan få ärendet prövat i den främmande stat där någondera maken har hemvist, eller detta skulle innebära oskäliga svårigheter för sökanden, och om det med hänsyn till omständigheterna kan anses befogat att ärendet prövas i . Därtill kan allmän åklagare i vissa fall föra talan om dömande till äktenskapsskillnad om vigseln förrättats av en finsk myndighet med vigselrätt och någondera maken har hemvist i samt om äktenskapet ingåtts trots att någondera makens äktenskap fortfarande varit i kraft och båda makarna har hemvist i . : Reglerna om en isländsk domstols internationella behörighet i mål om äktenskap finns i äktenskapslagens § 114. De isländska bestämmelserna påminner mycket om de danska, med undantag för den i gällande femårsbestämmelsen beträffande skilsmässa på grund av hemskillnad. Den isländska lagen innehåller ingen tidsgräns för ansökan om äktenskapsskillnad efter hemskillnad. : Regler beträffande norsk domstols internationella behörighet i mål om hemskillnad och äktenskapsskillnad finns i tvistemålslåva § 419 a och § 420. Norsk domstol är behörig att pröva ett mål om hem- respektive äktenskapsskillnad om svaranden har hemvist i , eller om käranden har hemvist i och har bott i eller har bott i , eller om käranden är norsk medborgare och på grund av detta inte kan få sin talan prövad sin hemviststat. Mål om hem- och äktenskapsskillnad kan också prövas i , om bägge makarna är norska medborgare och svaranden inte motsätter sig norsk domstols behörighet. Därtill kan mål om äktenskapsskillnad, oavsett makarnas medborgarskap och hemvist, prövas vid norsk domstol, om domstolen dömt makarna till hemskillnad. : Svensk domstols internationella behörighet i äktenskapsmål, dvs. mål om äktenskapsskillnad och mål om huruvida man och kvinna är förenade i äktenskap med varandra regleras i 3 kap. 2-3 §§ lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Svensk domstol är behörig att pröva ett mål om äktenskapsskillnad om båda makarna är svenska medborgare, om käranden är svensk medborgare och har hemvist i eller har haft hemvist i sedan han fyllt , om käranden inte är svensk medborgare men har hemvist i , om svaranden har hemvist i , om saken rör ogiltighet av vigsel som förrättats av svensk myndighet eller om regeringen, eller myndighet som regeringen bestämmer, finner skäl att talan prövas i . Sådant tillstånd kan lämnas under förutsättning att en av makarna är svensk medborgare eller att käranden ej kan få sin talan prövad i den stat där han är medborgare. En svensk domstol är vidare behörig att uppta talan av den andra maken till gemensam handläggning, om domstolen är behörig att pröva talan väckt av den ena maken, samt uppta makarnas gemensamma ansökan om äktenskapsskillnad i situationer då svensk domsrätt endast föreligger beträffande en av dem. 4 Rådets förordning om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn (II-förordningen) 4.1 Domsrättsreglerna Domsrättsgrunderna i II-förordningen är flera och alternativa i förhållande till varandra. Enligt artikel 2 tillkommer behörigheten att ta upp frågor om äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap domstolarna i den medlemsstat inom vars territorium 1. makarna har hemvist, 2.makarna senast hade hemvist om en av dem är bosatt där, 3.svaranden har hemvist, 4. om ansökan är gemensam, någon av makarna har hemvist, 5. sökanden har hemvist om sökanden har varit bosatt där innan ansökan gjordes eller 6. sökanden har hemvist om sökanden har varit har varit bosatt där innan ansökan gjordes och sökanden antingen är medborgare i den berörda medlemsstaten eller, när det gäller och , har domicil där. Domsrätt föreligger även för domstolarna i den medlemsstat i vilken båda makarna är medborgare eller, när det gäller och , i vilken båda makarna har domicil. "Domstol" omfattar samtliga behöriga myndigheter i medlemsstaterna (artikel 1.2). Därtill innehåller II-förordningen även särskilda behörighetsregler beträffande genkäromål (artikel 5) och domstols behörighet att omvandla beslut om hemskillnad till äktenskapsskillnad (artikel 6). Behörighetsgrunderna i förordningen är alternativa och inte hierarkiskt rangordnade. Detta innebär att makar beroende på omständigheterna i det enskilda fallet har en möjlighet att välja mellan två eller kanske till och med flera staters domstolar. Artikel 3 i förordningen innehåller behörighetsbestämmelser gällande domstols behörighet att ta upp frågan om föräldraansvar i samband med att den prövar en ansökan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap. De domstolar i en medlemsstat som är behöriga enligt artikel 2 att pröva en ansökan om äktenskapsskillnad m.m. är också behöriga att ta upp frågor som rör föräldraansvaret för makarnas gemensamma barn när barnet har hemvist i den medlemsstaten. När barnet har hemvist i någon annan medlemsstat är dessa domstolar behöriga att ta upp en fråga om föräldraansvar om åtminstone en av makarna har föräldraansvar för barnet och domstolarnas behörighet har godtagits av makarna och är till barnets bästa. Domstolarnas behörighet att pröva frågor om föräldraansvar upphör så snart frågan om äktenskapsskillnad etc. har avgjorts slutligt eller när frågan om föräldraansvar avgörs slutligt om detta sker eller så snart dessa förfaranden har avslutats av något annat skäl. En talan mot en make som har hemvist i en medlemsstat eller är medborgare i en medlemsstat får väckas vid en annan medlemsstats domstolar endast i enlighet med behörighetsreglerna i II-förordningen (artikel 7). När ingen domstol är behörig enligt förordningens behörighetsregler, så skall behörigheten i varje medlemsstat bestämmas enligt den statens lag (artikel 8.1). Om en talan som har väckts avser ett fall som domstolen inte är behörig att ta upp enligt förordningen och en domstol i en annan medlemsstat är behörig enligt förordningen, skall den förstnämnda domstolen förklara sig obehörig, dvs. den skall avvisa talan (artikel 9). Det gäller oberoende av om svaranden går i svaromål eller inte. I sammanhanget kan nämnas att II-förordningen inte innehåller några bestämmelser om tillämplig lag, varför lagvalsfrågan får bedömas i enlighet med i varje medlemsstat gällande internationellt privaträttsliga regler. Artikel 11 i II-förordningen innehåller regler om hur domstolarna skall förfara när mål om samma sak mellan samma parter väcks vid domstolar i olika medlemsstater, s.k. litispendens. Artikeln avser också mål som har samband med varandra mellan samma parter. Om en talan väcks vid domstolar i olika medlemsstater rörande samma sak och målen gäller samma parter skall, till dess det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, den domstol vid vilken talan väckts senare självmant låta handläggningen av målet vila (artikel 11.1). Om talan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskaps väcks vid domstolar i olika medlemsstater och målen inte avser samma sak men gäller samma parter skall, till dess att det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, den domstol vid vilken talan väckts senare självmant låta handläggningen av målet vila (artikel 11.2). Denna regel kan bli tillämplig t.ex. där den ena rättegången avser äktenskapsskillnad och den andra annullering av äktenskapet. När det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, skall den domstol vid vilken talan väckts senare självmant avvisa talan till förmån för den förstnämnda domstolen (artikel 11.3). 4.3 II-förordningens förhållande till andra internationella instrument Enligt artiklarna 36.1 och 37 i II-förordningen ersätter denna, med vissa undantag och till den del frågorna omfattas av förordningens tillämpningsområde, sådana vid konventionens ikraftträdande gällande konventioner som ingåtts mellan två eller flera medlemsstater. I artikel 37 bestäms uttryckligen att II-förordningen i ovan avsedd omfattning skall gälla framför bl.a. om erkännande av äktenskapsskillnader och hemskillnader, europeiska konvention om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vårdnad av barn och, under förutsättning att barnet har sitt hemvist i en medlemsstat (Europarådskonvention), om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn. Däremot skall bestämmelserna om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn alltid gå före II-förordningens bestämmelser (artikel 4). Eftersom II-förordningens materiella tillämpningsområde sammanfaller med nordiska äktenskapskonvention vad gäller bestämmelserna om domstols behörighet i mål om äktenskapsskillnad och hemskillnad, behörighet att pröva frågor om vårdnad om barn i samband med ett yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad samt bestämmelserna om erkännande av dessa avgöranden, är äktenskapskonventionen en sådan konvention som avses i artikel 36.1 i II. Enligt huvudregeln kommer således II-förordningens bestämmelser att ersätta äktenskapskonventionens motsvarande bestämmelser i förbindelser mellan och . I förbindelser med , och kommer äktenskapskonventionen dock även fortsättningsvis att vara tillämplig eftersom II-förordningen inte kan påverka de skyldigheter som och har gentemot dessa stater. nordiska konvention om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (nordiska domskonvention) handlar bl.a. om frågor rörande verkställighet av vårdnadsavgöranden som erkänns enligt artikel 22 nordiska äktenskapskonvention. Beträffande dessa avgöranden sammanfaller regleringen med II-förordningens reglering. Domskonventionen har genomförts i de fördragsslutande staterna, förutom , genom antagandet av ensartade lagar. I förhållande till gäller fortfarande nordiska konvention om erkännande och verkställighet av domar (nordiska domskonvention). Då fråga är om verkställighet av ett avgörande om föräldraansvar som hör till II-förordningens tillämpningsområde, ersätter dess bestämmelser om verkställighet de nordiska domskonventionernas motsvarande reglering i förbindelser mellan och . Om senare kommer att omfattas av II-samarbetet, kommer detta att gälla även i förhållande till . I enlighet med artikel 36.2 (a) i II-förordningen har och rätt, om de så önskar, att avge en förklaring om att nordiska äktenskapskonvention skall gälla, helt eller delvis, i förbindelserna dem emellan i stället för bestämmelserna i . Artikeln innehåller ingen bestämmelse om förklaringens innehåll. Förklaringen kan när som helst återkallas helt eller delvis. Enligt artikel 36.2 (b) skall principen om icke-diskriminering på grund av nationalitet iakttas när och domstolar tillämpar den nordiska konventionens bestämmelser. Konsekvensen av denna begränsning är att domstolens behörighet att pröva t.ex. ett äktenskapsmål förutsätter, förutom att båda makarna måste vara nordiska medborgare, att de även har hemvist i en nordisk stat. Om en av eller båda makarna har sitt hemvist i en annan EU-stat där II-förordningen är tillämplig, skall frågan om domstols behörighet avgöras enligt II-förordningen. Om varken nordiska äktenskapskonvention eller II-förordningen äger tillämpning, bestäms frågan om domstolens internationella behörighet i enlighet med respektive interna internationellt processrättsliga bestämmelser. I artikel 36.2 (c) konstateras att bestämmelserna om domstols behörighet i varje framtida överenskommelse mellan de nordiska medlemsstaterna och som gäller de frågor som regleras i II-förordningen, skall vara i linje med II-förordningens behörighetsregler. Enligt artikel 36.2 (d) skall en dom given i eller erkännas och verkställas i de övriga medlemsstaterna i enlighet med bestämmelserna i , om domstolen som givit domen grundat sin behörighet på en bestämmelse som har motsvarighet i II-förordningen. 5 Behovet att ändra nordiska äktenskapskonvention En utgångspunkt för II-förordningens domsrättsregler har varit att domsrätt aldrig skall kunna grundas enbart på den ena makens medborgarskap. Behörighet förutsätter alltid någon ytterligare anknytning. Om och avser att nordiska äktenskapskonventionen skall äga företräde framför II-förordningen, innebär detta att vissa bestämmelser i den nordiska konventionen måste ändras, bl.a. så att artikel 7.2 inte längre gäller i förbindelser dem emellan. Ett skäl för fortsatt tillämpning av nordiska äktenskapskonvention är det önskvärda att samma bestämmelser om domstols behörighet att pröva äktenskapsmål skall gälla i alla de nordiska länderna. För att kunna åstadkomma detta måste även , och avstå från den i artikel 7.2 intagna behörighetsgrunden. Behovet av ändring av äktenskapskonventionen berör därmed samtliga konventionsstater. Det förhållandet att artikel 7.2 nordiska äktenskapskonvention kan tillämpas medför ett behov att ändra de övriga behörighetsreglerna gällande frågor om hemskillnad och äktenskapsskillnad, eftersom behörigheten i äktenskapsmål enligt konventionen annars skulle bli för snäv. I en situation där t.ex. den ena av makarna är svensk och den andra finsk medborgare och deras gemensamma hemvist varit i men där de efter söndring i äktenskapet flyttat tillbaka till sina respektive tidigare hemländer innebär en tillämpning av äktenskapskonventionen efter avgiven förklaring i enlighet med II-förordningen att det saknas behörig domstol som kan pröva ett yrkande om äktenskapsskillnad mellan makarna. Dessutom bör behörighetsreglerna enligt artikel 7 ses över så att de är i linje med II-förordningens behörighetsregler i en strävan att se till att likadana regler gäller i likadana situationer. Om till sitt innehåll motsvarande behörighetsbestämmelser är tillämpliga enligt II-förordningen och nordiska äktenskapskonvention minskar dessutom betydelsen av vilket regelsystem som är tillämpligt i det enskilda fallet. Därtill kommer och åtagande enligt artikel 36.2 (c) i II-förordningen att se till att framtida överenskommelser skall vara i linje med behörighetsreglerna i förordningen.