prop · GO03139 · 2001-05-28 00:00:00 — Bestämmelsen, som har motiverats närmare i avsnitt 6.5.5, innebär att beslut om förhör och tvångsmedel ombord på utländska fartyg utanför svenskt inre vatten skall vara förbehållet åklagare och rätten. görs inga ingripanden i den ekonomiska zonen och i begränsad utsträckning i territorialhavet. Ett beslut om förhör eller tvångsmedel innebär i praktiken att fartyget måste stoppas och kvarhållas i vart fall . Vid ett beslut om att husrannsakan eller annan utrednings- åtgärd skall vidtas ombord på ett utländskt fartyg utanför inre vatten, måste därför den havsrättsliga regleringen iakttas. Vilka begränsningar som gäller i detta avseende regleras i 10 och 11 §. Av andra stycket följer att en tjänsteman vid eller en polisman själv får besluta om en utredningsåtgärd eller ett tvångsmedel om det är fara i dröjsmål. Kustbevakningstjänstemannen eller polis- mannen kan naturligtvis inte vidta andra utredningsåtgärder eller tvångsmedel än vad vederbörande har generell befogenhet att besluta om. Befogenheten är avsedd att kunna utövas då kontakt inte hinner etableras med åklagare då ett fartyg är på väg bort från svenskt jurisdiktions- område. Det innebär att en kustbevakningstjänsteman i dessa fall kan besluta om t.ex. husrannsakan för att bevisningen skall kunna säkras. Det ankommer då på tjänstemannen att göra de bedömningar som anges i 10 och 11 §§. Har befogenheten utnyttjats skall åtgärden skyndsamt anmälas till åklagaren, som har att pröva vidare åtgärder beträffande fartyget. 10 § Ombord på ett utländskt fartyg som befinner sig i terri- torialhav får åtgärder som avses i 9 § vidtas endast om det finns grundad anledning att anta att ett förbjudet utsläpp har skett från fartyget inom Sveriges sjöterritorium eller att det på fartyget i svenskt inre vatten har begåtts ett brott som avses i 10 kap. 3 eller 4 §. Om utsläpp har skett från ett utländskt fartyg i ekonomiska zon, gäller i fråga om rätt att vidta åtgärder vad som föreskrivs i 11 och 12 §§. Bestämmelsen reglerar under vilka förutsättningar förhör får hållas och tvångsmedel vidtas ombord på utländska fartyg i territorialhavet med anledning av överträdelser i svenskt sjöterritorium. till artikel 27 och artikel 220 punkt 2 i havsrättskonventionen. Med förbjudet utsläpp avses sådant utsläpp som har skett i strid med bestämmelserna i eller i strid med föreskrifter som har meddelats med stöd av VlfL. För att en utredningsåtgärd eller ett tvångsmedel skall kunna vidtas mot fartyget, skall det finnas grundad anledning att anta att det har skett ett förbjudet utsläpp från fartyget inom svenskt sjöterri- Det krävs således att det objektivt sett skall finnas anledning att rikta misstankarna mot ett visst fartyg. Misstanken kan även avse en överträdelse av 10 kap. 3 eller 4 § VlfL. En rättsligt åtgärd kan då bara ske om överträdelsen har skett på inre Det följer av den begränsning som gäller för straffrättslig juris- diktion mot utländska fartyg under oskadlig genomfart i territorialhavet. Bestämmelsen behandlas närmare under avsnitt 6.5.4. 11 § Ombord på ett utländskt fartyg som befinner sig i territo- rialhav eller ekonomiska zon får åtgärder som avses i 9 § vidtas med anledning av ett utsläpp i den ekonomiska zonen endast 1.om det är klarlagt att det har skett ett förbjudet utsläpp från fartyget, och 2.detta utsläpp har medfört eller kan medföra betydande skador på den svenska kusten eller därmed sammanhängande intressen eller på tillgångar inom Sveriges sjöterritorium eller i ekonomiska zon. Trots bestämmelserna i första stycket får förhör enligt 23 kap., beslag enligt 27 kap. i form av oljeprov eller husrannsakan enligt 28 kap. 1 § genomföras om det finns grundad anledning att anta att det har skett ett förbjudet utsläpp från fartyget i den ekonomiska zonen och 1.utsläppet har medfört eller kan medföra betydande förorening av den miljön, och 2.fartygets befälhavare har vägrat att lämna uppgifter om fartygets identitet och registreringshamn, senaste och nästa anlöpningshamn eller annan relevant information som har begärts, eller har lämnat uppgifter som uppenbarligen inte överensstämmer med verkliga förhållanden, och 3.ett ingripande mot fartyget är påkallat av omständigheterna i övrigt. Bestämmelsen reglerar under vilka förutsättningar förhör får hållas och tvångsmedel får vidtas ombord på utländska fartyg i den ekonomiska zonen eller i territorialhavet med anledning av ett förbjudet utsläpp i den ekonomiska zonen. Regleringen ansluter till artikel 220 punkterna 3, 5 och 6 i havsrättskonventionen. I första stycket regleras förutsättningarna för att hålla förhör och vidta tvångsmedel med anledning av ett utsläpp i den ekonomiska zonen. Bestämmelsen ansluter till artikel 220 punkt 6 i havsrättskonventionen, vilken ger kuststaten befogenhet att inleda rättsligt förfarande, däri inbegripet kvarhållande av fartyget, i enlighet med statens lagar. För att kunna vidta åtgärder i denna situation krävs att det är klarlagt att det har skett ett förbjudet utsläpp från fartyget och detta utsläpp har medfört eller kan medföra betydande skador på den svenska kusten eller därmed sammanhängande intressen eller på tillgångar inom Sveriges sjöterri- torium eller i ekonomiska zon. För en sådan åtgärd krävs således att det kan anses objektivt klarlagt att det har skett ett utsläpp från fartyget. Beviskravet torde främst vara uppfyllt i fall då utsläppet direkt har observerats, t.ex. från något av flygplan. Regeringen har i avsnitt 6.4 behandlat begreppet betydande skada. Att märka är att det för den ovillkorliga rätten att väcka åtal enligt 10 kap. 11 § 1 VlfL förutsätts att ett fall av betydande skada verkligen har inträffat för kuststaten. För ett ingripande enligt den nu aktuella bestämmelsen räcker det dock med att det objektivt sett föreligger en risk för att utsläppet kommer att medföra betydande skador för kuststaten. Detta innebär inte att det föreligger något motsatsförhållande. för ingripandet är det sällan möjligt att konstatera att betydande skador för kuststaten har inträffat på grund av utsläppet eller med full säkerhet kommer att inträffa. Även för det fall någon betydande skada inte slutligen inträffar kan också åtal väckas vid svensk domstol under vissa förhållanden. Det gäller enligt 10 kap. 11 § punkterna 2 och 3 VlfL när flaggstaten inte har inlett rättsligt förfarande efter det att den har underrättats om brottet eller när flaggstaten tidigare vid upprepande tillfällen har underlåtit att iaktta sina skyldigheter. Andra stycket reglerar möjligheten att i övriga fall vidta utrednings- åtgärder då det inte kan anses klarlagt att ett utsläpp har skett från ett utländskt fartyg. Andra stycket ansluter till artikel 220 punkterna 3 och 5 i havsrättskonventionen, där kuststaten under vissa angivna förutsätt- ningar ges rätt att företa en fysisk inspektion. Vad som kan komma i fråga enligt denna bestämmelse är en husrannsakan och åtgärder som kan vidtas i samband därmed när fartyget är kvar ute till sjöss, dvs. förhör och tagande av oljeprov. Beslag i form av annat än ett oljeprov skulle kunna komma i strid med havsrätten, eftersom ett sådant beslag eventuellt kan leda till att fartyget inte kan fortsätta sin resa och därmed uppehålls längre än vad som är tillåtet enligt havsrätten. Det finns emellertid inget som hindrar att exempelvis handlingar dokumenteras i samband med undersökningen av fartyget, exempelvis genom foto- grafier. 11 kap. 14 § avskärmar möjligheten att i de nu aktuella fallen föra in ett fartyg till hamn, utom då det är uppenbart nödvändigt för att företa just en husrannsakan. För att företa en utredningsåtgärd enligt andra stycket förutsätts att det finns grundad anledning att anta att det har skett ett förbjudet utsläpp från fartyget i den ekonomiska zonen och att utsläppet har medfört eller kan medföra betydande förorening av den miljön. Det förutsätts således inte att hotet om skada riktar sig direkt mot kuststaten. Då det föreligger grundad anledning att anta att ett utsläpp har skett från ett visst fartyg skall kuststaten först begära att befälhavaren lämnar information om fartygets identitet och registreringshamn, senaste och nästa anlöpshamn och annan relevant information som krävs för att fastställa huruvida en överträdelse har ägt rum. Är utsläppet av den omfattning som anges i bestämmelsen och har man från fartyget vägrat svara på ett anrop via VHF bör i de flesta fall en undersökning av fartyget anses påkallad av omständigheterna. Har däremot befälhavaren lämnat uppgift om fartygets namn och nästa anlöpshamn, men vägrat att svara på andra frågor av betydelse för att utreda överträdelsen, kan det vara så att en undersökning av fartyget bör avvaktas till dess fartyget anlöper hamn. För att vidta ytterligare åtgärder än de som anges i andra stycket krävs att det blir klarlagt, exempelvis på grund av vad som framkommit vid en undersökning med stöd av andra stycket, att ett förbjudet utsläpp har skett. Ytterligare åtgärder kan då vidtas med stöd av första stycket. Bestämmelsen motiveras närmare under avsnitt 6.5.4. 12 § Åtgärder som avses i 9 § får, utöver vad som anges i 10 och 11 §§, vidtas mot ett utländskt fartyg som befinner sig utanför Sveriges sjö- territorium om de förutsättningar som anges i 10 eller 11 § föreligger och fartyget har blivit föremål för förföljande. Rätten till förföljande upphör när fartyget kommer in på en annan stats territorialhav. I denna bestämmelse regleras möjligheten att vidta åtgärder mot ett utländskt fartyg om det har blivit föremål för förföljande (hot pursuit). Denna rättighet för kuststaten följer av artikel 111 i havs- rättskonventionen. Innebörden av bestämmelsen är att kuststaten kan vidta en rättslig åtgärd utanför Sveriges sjöterritorium, under samma förutsättningar som i territorialhavet eller den ekonomiska zonen, om fartyget har blivit föremål för förföljande. De närmare förut- sättningarna för att vidta förföljande kommenteras i avsnitt 6.2.2. 13 § I fråga om ett utländskt fartyg som har sådant certifikat som avses i 4 kap. 1 § eller motsvarande handlingar utfärdade av behöriga utländska myndigheter och som medför handlingar som avses i 5 kap. 1 § skall dessa handlingar granskas innan andra utredningsåtgärder vidtas. När handlingarna har granskats får en åtgärd som avses i 9 § vidtas endast om granskningen av handlingarna inte är tillräcklig för att bekräfta en misstanke om att det på fartyget har begåtts ett sådant brott som avses i 1 §. Av artikel 220 i havsrättskonventionen framgår att först om en inspektion ger anledning därtill får ett rättsligt förfarande inledas. Inspektionen som sådan skall gå till på det sätt som anges i artikel 226. Bestämmelserna ger upphov till vissa tolkningsproblem. Formuleringen i artikel 226 får dock närmast tolkas som att man får se förfarandet i flera led. Först när en kontroll av handlingarna varken kan bekräfta eller dementera ett miss- tänkt utsläpp får en fysisk inspektion ske av själva fartyget samt andra åtgärder vidtas som hållande av förhör, tagande i beslag m.m. Bestämmelsen i artikel 226 bör därför i denna del ses som en regel som begränsar möjligheterna att vidta tvångsåtgärder. Ett beslut om husrann- sakan, dvs. en vidare fysisk inspektion än granskning av handlingarna, kan emellertid baseras på en sådan granskning som redan har gjort. Utgångspunkten för bestämmelsen i havsrättskonventionen måste vara att en mer ingripande inspektion än vad som är nödvändigt inte får ske då ett utländskt fartyg har erforderliga handlingar. 2000/01:139 kontrollen av handlingarna sker av eller bör inte ha någon betydelse. Exempelvis en husrannsakan får företas om en granskning av handlingarna inte är en tillräcklig utredningsåtgärd för att bekräfta misstanken om ett otillåtet utsläpp. Regelns praktiska implikationer i övrigt har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.5.4). Denna bestämmelse gäller oavsett om det utländska fartyget befinner sig på inre vatten, i territorialhavet eller i den ekonomiska zonen. 14 § En tjänsteman vid eller en polisman får stoppa ett fartyg och hålla kvar det som behövs för att hålla förhör enligt 23 kap. eller använda ett tvångsmedel enligt 24 28 kap. . Om det uppenbart behövs för att åtgärden skall kunna genomföras får fartyget även föras in till hamn. Hålls ett fartyg kvar av skäl som anges i 11 § andra stycket får fartyget föras in till hamn endast om det uppenbart behövs för att en husrann- sakan skall kunna genomföras. Fartyget skall därefter tillåtas att avgå, om det inte efter husrannsakan finns förutsättningar enligt 11 § första stycket att vidta någon ytterligare åtgärd. Finns det inte längre fog för en åtgärd skall den hävas. Paragrafen är en anpassning av 4 § LKP för brottsutredningar som avser olagliga utsläpp. Av bestämmelsen framgår vilka befogenheter en tjänsteman vid och en polisman har att stoppa och hålla kvar ett fartyg samt att föra in det till hamn för att hålla förhör enligt 23 kap. eller genomföra åtgärder enligt 2428 kap. . Bestämmelsen är en ren verkställighetsregel och förut- sätter således att behörig beslutsfattare har förordnat om en utredningsåt- gärd eller ett tvångsmedel. Bestämmelsen är tillämplig både på utländska och svenska fartyg och oavsett om fartyget befinner sig på inre vatten, i territorialhavet eller i den ekonomiska zonen. Av bestämmelsen framgår att ett fartyg får stoppas och kvarhållas som det behövs för att genomföra åtgärden. Beträffande utländska fartyg utanför inre vatten får åtgärder av nu aktuellt slag endast vidtas om förutsättningar föreligger enligt 10, 11 eller 12 §. Enligt huvudregeln skall åklagare eller rätten besluta om så dan utredningsåtgärd eller tvångsmedel som kan föranleda att fartyget stoppas eller kvarhålls. Om det är fara i dröjsmål får ett sådant beslut fattas av kustbevakningstjänsteman eller polis. Se närmare om detta i kommentaren till 9 §. Ett fartyg får bara föras in till hamn om det uppenbart behövs för att åtgärderna skall kunna genomföras. Denna begränsning har motiverats närmare i avsnitt 6.5.5. I vad mån fartyget behöver föras in till hamn torde ofta vara beroende av t.ex. vilka väderförhållanden som råder. Det är naturligtvis också avhängigt av vilken utredningsåtgärd eller vilket tvångsmedel som skall vidtas. Den allmänna regeln om att strängare medel än förhållandena kräver inte skall vidtas, skall naturligtvis iakttas. Vidare är att märka att åtgärden skall hävas om det inte finns fog för den. I tredje stycket finns en särskild reglering för det fall att det finns grundad anledning att anta att ett utsläpp har skett från ett utländskt fartyg i den ekonomiska zonen, dvs. att 11 § andra stycket har tillämpats. Vad havsrättskonventionen ger rätt till under dessa förhållanden är endast att företa en fysisk inspektion. Det bör då endast i yttersta undantagsfall komma i fråga att fartyget förs in i hamn. Det kan bara bli aktuellt om det uppenbart behövs för att företa just en husrannsakan av fartyget, t.ex. därför att väderförhållandena omöjliggör en sådan undersökning ute till havs. Ytterligare åtgärder när fartyget har förts till hamn kan bara vidtas om det då, exempelvis på grundval av undersökningen av själva fartyget, kan anses klarlagt att ett utsläpp har skett, dvs. om 11 § första stycket kan tillämpas. 15 § Om en åtgärd avseende ett utländskt fartyg har vidtagits med stöd av detta kapitel skall konsuln eller den närmaste diplomatiske represen- tanten för den stat där fartyget är registrerat (flaggstaten) genast under- rättas om åtgärden och omständigheterna kring denna. Sådan under- rättelse skall, när så är möjligt, även lämnas till sjöfartsmyndigheten i samma stat. Väcks åtal för brott som avses i 1 § och har brottet begåtts på ett utländskt fartyg i territorialhav eller ekonomiska zon skall flaggstaten underrättas om åtalet på det sätt som anges i första stycket. Paragrafen ansluter närmast till havsrättskonventionens artikel 231, men reglerar bara underrättelseskyldigheten till flaggstaten när straffrättsliga åtgärder har vidtagits mot ett utländskt fartyg (dvs. inte när åtgärder av annat slag har vidtagits). 16 § Har en förundersökning inletts om brott mot en bestämmelse om förbud mot utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen och kan det skäligen befaras att brottet har begåtts på ett fartyg registrerat i en främmande stat, skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer pröva om den staten skall upplysas om överträdelsen och tillställas utredningen i syfte att lagföringen i stället skall ske där (flagg- statsrapport). Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före- skrifter om flaggstatsrapport vid otillåtna utsläpp av skadliga ämnen och om flaggstatsrapport i fråga om andra brott som avses i 1 §. I bestämmelsen, som har utformats efter Lagrådets förslag, regleras den skyldighet som föreligger enligt MARPOL att skicka en s.k. flaggstats- rapport. Med flaggstat avses den stat där fartyget är registrerat. Bestämmelsen kommenteras närmare i avsnitt 6.5.7. Av artikel 4 i MARPOL följer ett åtagande för alla stater att, då en överträdelse har skett under den statens jurisdiktion, antingen föranstalta om rättsligt för- farande eller tillställa flaggstaten upplysningar och bevis som visar att en överträdelse har skett. Flaggstaten har då enligt samma artikel en skyldighet att inleda rättsligt förfarande om staten finner att tillräckliga Prop. 2000/01:139 bevis föreligger. Det förekommer att den svenska förundersökningen läggs ned av orsaker som inte hindrar flaggstaten från att väcka åtal. Det kan t.ex. vara så att den misstänkte har lämnat utan att det kan förmodas att han kommer att återvända. Det kan också vara så att fartyget inte har kunnat undersökas efter det konstaterade utsläppet och att utredningen därför har omöjliggjorts. I dessa fall skall flaggstatsrapport alltid skickas. I vissa fall är det en förutsättning för domsrätt att flaggstaten inte har inlett rättsligt förfarande efter att ha underrättats om brottet. Även i sådana situationer skall en flaggstatsrapport alltid skickas. Det är således viktigt att utredningen bedrivs i bevissäkrande syfte, även om inte någon lagföring i första hand kan förväntas ske i . Det kan även bli aktuellt att skicka en flaggstatsrapport då lagföringen av lämplighetsskäl bör ske i flaggstaten. Det som då avses är främst att det är fråga om en allvarlig överträdelse och en lagföring i flaggstaten kan möjliggöra en strängare påföljd än vad som på grund av begräns- ningslagen är möjlig i . Under alla förhållanden gäller för att flaggstatsrapport skall skickas att det med rimlig grad av säkerhet skall kunna antas (skäligen kan miss- tänkas) att det från ett visst fartyg har skett ett otillåtet utsläpp. Regeringen avser att, såsom har skett i förordningen (1978:108) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott, föreskriva att Riks- åklagaren skall besluta huruvida flaggstatsrapportering skall ske eller inte. 17 § Vad som sägs i 6 och 8 §§ lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning gäller även vid tillämpningen av detta kapitel. Enligt denna paragraf gäller 6 och 8 §§ LKP även vid tillämpningen av 11 kap. VlfL. I 6 § LKP föreskrivs att de befogenheter som ges i den lagen endast får utövas av kustbevakningstjänsteman som uppfyller de krav som uppställs i fråga om tjänsteställning, utbildning och erfarenhet eller i annat avseende. I 8 § LKP föreskrivs bl.a. att en kustbevakningstjänsteman inte får använda strängare medel än vad förhållandena kräver vid verk- ställande av åtgärder enligt LKP. 9.2Fartygssäkerhetslagen (1988:49) 2 § Befälhavaren skall se till att ha den kännedom om fartyget som han eller hon behöver för att kunna fullgöra sina skyldigheter beträffande säkerheten på fartyget och för att förhindra förorening. Innan en resa påbörjas, skall befälhavaren se till att fartyget görs sjöklart. När en ombordanställd tillträder sin befattning ombord, skall han eller Prop. 2000/01:139 hon genom befälhavarens försorg få nödvändig kännedom om fartyget, om grundläggande säkerhetsbestämmelser och bestämmelser till skydd mot förorening från fartyg samt om åtgärder vid sjöolycka. Ändringen i paragrafen rör befälhavarens ansvar då det gäller att för- hindra förorening från fartyg. I första stycket slås fast att befälhavaren inte bara skall skaffa sig den kännedom som behövs om fartyget för att kunna fullgöra sina skyldig- heter beträffande säkerheten på fartyget utan också för att förhindra förorening. Av tredje stycket framgår att befälhavaren har en skyldighet att se till att en ombordanställd som tillträder en befattning ombord får behövlig kännedom inte bara om grundläggande säkerhetsbestämmelser, utan även om bestämmelser till skydd mot förorening från fartyg. Bestämmelsen har betydelse vid bedömningen av befälhavarens eventuella oaktsamhet och bristande tillsyn enligt 10 kap. 2 § VlfL. Bestämmelsen, som ansluter till den s.k. ISM-koden, motiveras i avsnitt 6.6.2. 9.3Lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning 2 a § I stället för vad som sägs i 2 § gäller 11 kap. lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg i fråga om och kustbevakningstjänstemäns befogenheter att vidta åtgärder vid misstanke om brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller förorening från fartyg. Innebörden av denna nya paragraf är att i fråga om åtgärder vid miss- tanke om brott mot VlfL eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av VlfL, ersätts 2 § LKP av bestämmelserna i 11 kap. VlfL. Åtgärder i fråga om dessa brott som vidtas i brottsutredande syfte regleras således i VlfL, medan polisiära uppgifter i brottsupptäckande syfte och för att avvärja brott alltjämt regleras i LKP (jfr 1 och 3 §§ LKP samt 13 § polislagen (1984:387)). Om anledning förekommer att brott har förövats har kustbevaknings- tjänsteman enligt 2 § LKP samma befogenheter som enligt rättegångs- balken tillkommer en polisman att hålla förhör och vidta andra åtgärder med stöd av 23 kap. 3 § tredje stycket rättegång sbalken, ta med någon till förhör med stöd av 23 kap. 8 § , gripa någon med stöd av 24 kap. 7 § första stycket och företa husrannsakan med stöd av 28 kap. 5 § , om åtgärden har till syfte att eftersöka den som skall gripas eller att verkställa beslag. Det är då fråga om ingripanden i brottsutredande syfte vid misstanke om att brott har förövats. Genom bestämmelserna i 11 kap. 2 samt 58 §§ VlfL ges kustbevak- ningstjänstemän i förhållande till vad som gäller enligt LKP utvidgade befogenheter att vidta åtgärder vid misstanke om brott mot bestämmelser i eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd I dessa fall har kustbevakningstjänstemän nämligen samtliga de Prop. 2000/01:139 befogenheter som de har enligt 2 § LKP att vidta snabba åtgärder, men därutöver mer långtgående befogenheter som i högre grad överens- stämmer med vad som gäller för en polisman. Någon begräns ning på så sätt att åtgärden bara får utövas i omedelbar anslutning till den gärning som föranlett denna gäller inte enligt VlfL (jfr 5 § LKP). Att märka är emellertid att kustbevakningstjänstemän fortfarande skyndsamt skall anmäla alla åtgärder som vidtas till åklagare eller till den som har rätt att leda förundersökningen. Vårt uppdrag har varit att utreda frågor om ingripanden vid oljeutsläpp och utsläpp av andra skadliga ämnen till sjöss med syfte att förbättra de rättsliga möjligheterna att kunna beivra de olagliga utsläppen. I upp- draget har ingått att kartlägga och utvärdera hur nuvarande regel system på området fungerar i praktiken samt att mot bakgrund av denna utvärde- ring och en allmän översyn av lagstiftningen lämna förslag till åtgärder som kan leda till effektivare ingripanden från myndigheternas sida. Upp- draget har även omfattat att lämna förslag på hur frågan om svensk domsrätt kan lösas när det gäller olagliga oljeutsläpp och andra utsläpp av förorenande ämnen i ekonomiska zon.