prop · GP0325 · 2001-10-25 00:00:00 — Regeringen är inte beredd att låta alla som befinner sig utomlands få utsträckt tid för att lämna in sin självdeklaration. De som befinner sig utomlands på grund av en semesterresa eller tjänsteresa har i regel haft möjlighet att planera inlämnandet av självdeklarationen. Det är endast de fall då sådan möjlighet saknas som den utsträckta tiden skall gälla. Så är fallet när den deklarationsskyldige är bosatt utomlands eller, utan att ha sin hemvist där, stadigvarande vistas utomlands på grund av t.ex. studier eller arbete. I de fallen kan det ta innan deklarationsblanketten når den deklarationsskyldige. Det kan också ta att samla in och kontrollera alla uppgifter då man befinner sig på avstånd och det kan ta att återsända självdeklarationen till skattemyndigheten. Det är svårt att i lagtexten närmare ange vilka som skall omfattas. För att göra lagtexten tydligare har avgränsningen ändrats till att avse de som är bosatta eller stadigvarande vistas utomlands. Motsvarande bestämmelser om deklarationstidpunkter finns i 2 kap. 28 § den gamla lagen. 6 § I första stycket anges vart en självdeklaration skall lämnas. Motsvarande reglering finns i 2 kap. 29 § den gamla lagen. I andra stycket anges att elektroniska deklarationer får tas emot av för en skattemyndighets räkning. Detta är en följd av att deklarationer som lämnas som ett elektroniskt dokument kommer att ges in till en mottagningsfunktion hos . Bestämmelsen är ny. 1 § För bl.a. stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund finns särskilda bestämmelser om att vissa inkomster är undantagna från skattskyldighet i 7 kap. inkomstskattelagen (1999:1229) och i 6 § tredje stycket lagen (1997:323) om statlig förmögenhetsskatt. För att kunna kontrollera skattskyldigheten behöver skattemyndigheten vissa uppgifter. Dessa särskilda uppgifter skall lämnas på samma sätt som gäller för självdeklarationer. Paragrafen har sin motsvarighet i 2 kap. 26 § den gamla lagen. Vilka stiftelser, föreningar och trossamfund som skall lämna särskilda uppgifter räknas inte längre upp i bestämmelsen utan det gäller alla stiftelser, föreningar och trossamfund som omfattas av bestämmelserna om undantag från skattskyldighet enligt 7 kap. Någon ändring av vilka uppgifter som skall lämnas har inte skett. 2 § Svenska handelsbolag är skattskyldiga för statlig fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel och särskild löneskatt på pensionskostnader och skall lämna självdeklaration om underlag för någon sådan skatt skall fastställas. Uppgifterna enligt 3 kap. 5 § och övriga uppgifter som skall lämnas till ledning för delägarnas taxeringar lämnas därför i första hand i självdeklarationen när sådan skall lämnas. I andra fall skall de lämnas som särskilda uppgifter. Uppgifterna som skall lämnas är desamma som anges i 3 kap. 18 och 19 §§. Paragrafen har sin motsvarighet i 2 kap. 25 § den gamla lagen. Det som gäller för handelsbolagen gäller även de europeiska ekonomiska intressegrupperingarna. De skall enligt artikel 40 i rådets förordning (EEG) nr 2137/85 av om europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG) beskattas på samma sätt som svenska handelsbolag, dvs. medlemmarna skall beskattas för grupperingens inkomster. När det gäller uppgiftslämnandet behandlas de därför på samma sätt som handelsbolagen. I denna del är bestämmelsen ny. 3 § Bestämmelser om sjöinkomstavdrag och skattereduktion för sjöinkomst finns i 64 kap. 2 § respektive 65 kap. 11 § inkomstskattelagen (1999:1229). Avdraget och skattereduktionen är beroende av vilket fartområde ett fartyg går i. I punkt 4 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370) fanns bestämmelser om att en redare skall lämna vissa uppgifter till för bestämmande av vilket fartområde fartyget går i. Bestämmelserna om uppgiftsskyldigheten har inte tagits in i inkomstskattelagen utan förs nu in i den nya lagen. I sak är uppgifterna som skall lämnas desamma. 4 § I paragrafen anges när de särskilda uppgifterna skall lämnas. Enligt första stycket skall stiftelser, föreningar, registrerade trossamfund, svenska handelsbolag och europeiska ekonomiska intressegrupperingar lämna sådana särskilda uppgifter som skall lämnas enligt 1 eller 2 § på samma sätt som gäller för självdeklarationer. Det innebär t.ex. att de skall lämnas och att de efter medgivande från kan lämnas i form av ett elektroniskt dokument. Motsvarande bestämmelser finns för handelsbolag i 2 kap. 25 § tredje stycket den gamla lagen och för stiftelser i 2 kap. 26 § fjärde stycket den lagen. Enligt andra stycket skall redare lämna de uppgifter som behövs för bestämmande av vilket fartområde ett fartyg går i året före det år uppgifterna avser. Dessa uppgifter ligger till grund för beslut om fartområden för det kommande beskattningsåret. Om förhållanden som har betydelse för klassificeringen ändras skall redaren anmäla detta till . Verket fattar då ett nytt beslut om klassificeringen. Motsvarande bestämmelser fanns tidigare i punkt 4 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370). 6 kap. Kontrolluppgift om intäkt i inkomstslaget tjänst Prop. 1 § I bestämmelsen anges att det skall lämnas kontrolluppgift om alla inkomster som utgör intäkt i inkomstslaget tjänst. Det är tillräckligt att intäkten som sådan är att hänföra till inkomstslaget tjänst. Även om inkomsten är undantagen från skattskyldighet på grund av den så kallade sex- eller tolvmånadersregeln (3 kap. 9 § inkomstskattelagen [1999:1229]) skall kontrolluppgift lämnas. Vad som skall tas upp i tjänst anges i 11 kap. inkomstskattelagen. Det gäller bl.a. löner, arvoden, kostnadsersättningar, pensioner, förmåner, sjukpenning och föräldrapenning. I den gamla lagen var bestämmelserna om vad som kontrolluppgift skall lämnas om utspridda i flera paragrafer, se 3 kap. 4, 6, 13, 14, 17 och 19 §§ den gamla lagen. Kontrolluppgiftsskyldigheten kommer att vara knuten till skatteplikten enligt inkomstskattelagen om inte särskilt undantag gjorts. Om det tillkommer nya typer av skattepliktiga ersättningar eller förmåner kommer dessa automatiskt att omfattas av kontrolluppgiftsskyldigheten utan att någon lagändring är nödvändig. 2 § I paragrafen anges för vem och av vem kontrolluppgift om intäkt i inkomstslaget tjänst skall lämnas. Kontrolluppgift skall lämnas för fysiska personer och dödsbon. Det är den som har betalat ut beloppet eller gett ut förmånen som skall lämna kontrolluppgift. I regel är det arbetsgivaren eller uppdragsgivaren när det är fråga om lön, arvoden och förmåner. När det gäller sociala förmåner är det den myndighet som har beslutat om förmånen som skall lämna kontrolluppgiften. I fråga om pensioner och livräntor är det försäkringsföretaget e.d. som skall lämna kontrolluppgiften. I de fall utbetalningen sker genom förmedling av någon annan, t.ex. då löner betalas ut genom en banks försorg, är det den som har lämnat förmedlingsuppdraget som skall lämna kontrolluppgiften. Motsvarande bestämmelser om för vem kontrolluppgift skall lämnas finns i 3 kap. 4 § andra stycket, 13 § andra stycket, 14 § tredje stycket och 19 § andra stycket den gamla lagen. Bestämmelser om vem som skall lämna kontrolluppgift finns i 3 kap. 4 § första stycket, 13 § första stycket, 14 § första stycket och 19 § första stycket den gamla lagen. 3 § I bestämmelsen regleras att arbetsgivaren skall lämna kontrolluppgift om arbetstagaren har utnyttjat en rabatt, bonus eller annan förmån som utges på grund av kundtrohet eller liknande och som grundar sig på utgifter för vilka arbetsgivaren svarat. Bestämmelsen infördes efter förslag i prop. 1996/97:19 och motsvarar 3 kap. 4 § första stycket andra meningen den gamla lagen. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 4 § Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 4 § första stycket sista meningen den gamla lagen. Angående innehållet i sak, se prop. 1997/98:133, bet. 1997/98:SkU26, rskr. 1997/98:264. 5 § Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från kontrolluppgiftsskyldigheten. Den omfattar bestämmelserna i 3 kap. 5 § punkterna 12 a samt 3 kap. 4 § fjärde stycket den gamla lagen. Enligt punkt 1 behöver kontrolluppgift under vissa förutsättningar inte lämnas för ersättning eller förmån för tillfälligt arbete som en fysisk person eller dödsbo har gett ut. Ersättningen eller förmånen får inte utgöra en utgift i en näringsverksamhet. Inte heller får skatteavdrag ha gjorts. Om skatteavdrag har gjorts skall alltid kontrolluppgift lämnas. Ersättningen skall också ha ett lägre värde än . I förhållande till lagrådsremissen har i fråga om skatteavdraget hänvisningen till skattebetalningslagen tagits bort. Har ett skatteavdrag gjorts även om någon skyldighet inte har förelegat skall den skattskyldige ändå tillgodoräknas den betalda skatten vid bestämmandet av den slutliga skatten. För andra ersättningar och förmåner gäller enligt punkt 2 en generell beloppsgräns om . Understiger utbetalt belopp tillsammans med värdet av utgiven förmån behöver den som är uppgiftsskyldig enligt 1 § således inte lämna någon kontrolluppgift. Även här gäller att något skattavdrag inte skall ha gjorts. Genom införandet av en generell beloppsgräns om för andra skattepliktiga belopp som är att hänföra till tjänst än som avses i punkt 1 har beloppsgränsen för pension, livränta m.m. sänkts från till (jfr 3 kap. 14 § tredje stycket den gamla lagen). I förhållande till lagrådsremissen har av samma skäl som anförts under punkt 1 i fråga om skatteavdraget hänvisningen till skattebetalningslagen tagits bort. Punkt 3 omfattar 3 kap. 4 § fjärde stycket den gamla lagen. Undantaget avses omfatta samtliga ersättningar och förmåner som skall beskattas i inkomstslaget tjänst och som enligt 3 kap. 21 § skall redovisas i självdeklarationen. Punkt 4 omfattar 3 kap. 5 § punkt 2 a den gamla lagen. Den som har redovisat skatteavdrag i en förenklad skattedeklaration undantas från skyldigheten att lämna kontrolluppgift om ersättningarna. Uppgiftsskyldigheten fullgörs i stället genom den förenklade skattedeklarationen (se prop. 2000/01:7). 6 § I första stycket anges vilka uppgifter som skall redovisas i kontrolluppgiften. Här anges endast det som är specifikt för kontrolluppgifter om intäkter i inkomstslaget tjänst. Vissa generella uppgifter som alltid skall redovisas i kontrolluppgiften framgår av 14 kap. 8 §. Enligt punkt 1 är det värdet av den ersättning eller den förmån som har getts ut som skall redovisas. I vissa fall behövs mer detaljerade bestämmelser om vilka uppgifter som skall redovisas. I de flesta fall kan regeringen utfärda sådana genom så kallade verkställighetsföreskrifter meddelade genom en förordning. De bestämmelser om vilka uppgifter som skall redovisas när det gäller bilförmån som finns i 3 kap. 7 § fjärde stycket den gamla lagen kommer därför att tas in i en förordning. Om ersättningen endast avser en del av året skall detta anges enligt punkt 2. I en kontrolluppgift om sjöinkomst skall enligt punkt 3 anges antalet dagar som sjöinkomst har uppburits samt på vilket fartyg och i vilket fartområde tjänstgöringen har ägt rum. Kontrolluppgiftsskyldigheten infördes efter förslag i prop. 1995/96:227. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 10 § den gamla lagen. I förhållande till lagrådsremissen har redaktionella ändringar gjorts. Om värdet av en bil-, kost- eller bostadsförmån har justerats enligt 9 kap. 2 § andra stycket skattebetalningslagen (1997:483) skall det anges i kontrolluppgiften enligt punkt 4. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 7 § andra stycket den gamla lagen. Om kontrolluppgiften avser pension skall det enligt punkt 5 anges om ersättningen utgår på grund av en tjänstepensionsförsäkring. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 14 § tredje stycket tredje meningen den gamla lagen. Enligt punkt 6 skall arbetsställenummer enligt lagen (1984:533) om arbetsställenummer m.m. anges, om sådant nummer har tilldelats. Motsvarande bestämmelse finns i 4 § nämnda lag. Den bestämmelsen föreslås nu upphävas. Om ett engångsbelopp har getts ut för en personskada skall enligt andra stycket det anges om sådan ersättning har getts ut tidigare på grund av samma skada. För varje sådant belopp gäller enligt 11 kap. 38 § inkomstskattelagen (1999:1229) att av beloppet skall tas upp till beskattning. För samma skada får dock den del som inte tas upp inte överstiga 15 prisbasbelopp. Uppgifterna behövs för kontroll av att rätt belopp tas upp som intäkt. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 14 § fjärde stycket den gamla lagen. Enligt tredje stycket skall det i kontrolluppgiften anges tidigare och nuvarande ägare, på vilket sätt äganderätten övergått samt vem som förfogar över försäkringen, om kontrolluppgiften avser ersättning på grund av en pensionsförsäkring som har tagits på annat sätt än i samband med tjänsten. Kontrolluppgiftsskyldigheten är till för att kontrollera att försäkringen inte används för icke avdragsgilla gåvor eller understöd. Uppgiftsskyldigheten infördes efter förslag i prop. Det nuvarande sakliga innehållet fick bestämmelserna efter förslag i prop. slopades avdragsrätten för makes pensionsförsäkring och försäkringstagaren blev i vissa fall skattskyldig för utfallande belopp även efter en överlåtelse av försäkringen. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 16 § första stycket den gamla lagen. De materiella bestämmelserna för pensionsförsäkringar har numera ändrats så att insättande av andra förmånstagare än den försäkrade är omöjligt och överlåtelse av försäkringen har begränsats till ett fåtal särskilt angivna fall (se 58 kap. 6 och 17 §§ inkomstskattelagen). Paragrafen har med vissa redaktionella ändringar utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 7 § Av paragrafen framgår det att med utbetalat belopp likställs även vissa andra belopp. I punkt 1 avses behållning på pensionssparkonto i vissa fall. Det är i de fall avskattning av pensionssparkonto sker enligt 58 kap. 33 § inkomstskattelagen (1999:1229). Motsvarande kontrolluppgiftsskyldighet finns i 3 kap. 14 § andra stycket den gamla lagen. I punkt 2 avses kapital hänförligt till pensionsförsäkring som blir skattepliktigt med anledning av att det överförs eller överlåts på sådant sätt som anges i 58 kap. 19 § inkomstskattelagen. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 14 § tredje stycket fjärde meningen den gamla lagen. I punkt 3 avses t.ex. ändring av en pensionsförsäkring i strid med bestämmelserna i 58 kap. 17 § inkomstskattelagen. Här avses också en sådan ändring av ett försäkringsavtal för en pensionsförsäkring eller insättande av ny förmånstagare som enligt 2 kap. 12 § lagen (1999:1230) om ikraftträdande av inkomstskattelagen medför att den mot försäkringen svarande premiereserven och övriga tillgodohavanden för ändringen anses som belopp som på grund av försäkringen utbetalats under det beskattningsår då ändringen sker (jfr 3 kap. 17 § den gamla lagen). I lagrådsremissen utgjorde bestämmelsen ett andra stycke i 6 § men har i enlighet med Lagrådets förslag förts in i en egen paragraf. 8 § Bestämmelsen om att det i kontrolluppgiften skall anges om den uppgiftsskyldige skall betala arbetsgivaravgifter på ersättningarna och förmånerna motsvarar 3 kap. 9 § första stycket den gamla lagen. Liksom skall det anges för varje belopp. 9 § Bestämmelsen reglerar hur ersättningar som en arbetsgivare eller en uppdragsgivare utbetalt som ersättning för utgifter i arbetet skall redovisas i kontrolluppgiften. Värdet av ersättningen behöver endast anges om ersättningen avser andra utgifter än sådana som enligt 12 kap. 2 § första och andra styckena inkomstskattelagen (1999:1229) skall dras av utan någon beloppsmässig begränsning och utbetalaren enligt bestämmelserna i 8 kap. 19 eller 20 § skattebetalningslagen (1997:483) är skyldig att göra skatteavdrag från ersättningen. I övriga fall, dvs. då ersättningen avser sådana utgifter som avses i 12 kap. 2 § första och andra styckena inkomstskattelagen, är det tillräckligt att det i kontrolluppgiften anges att ersättning utgetts och vad den avser. Genom hänvisningen i 12 kap. 2 § den föreslagna lagen till 6 kap. den lagen gäller begränsningen även beträffande sådana ersättningar som utbetalats till personer som är begränsat skattskyldiga. Jämför bl.a. 6 § 1 och 2 lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. Bestämmelsen motsvarar delvis 3 kap. 5 § 3 och 3 kap. 9 § andra och tredje styckena den gamla lagen. Bestämmelsen har efter påpekande ändrats i förhållande till departementspromemorians förslag. I promemorian föreslogs att kontrolluppgift inte skulle behöva lämnas om den uppgiftsskyldige inte var skyldig att göra skatteavdrag från ersättningen. Det skulle ha medfört att den skattskyldige inte heller hade behövt redovisa ersättningen i sin deklaration (se 3 kap. 4 §). Den skattskyldige bör redovisa vissa ersättningar i självdeklarationen då all kostnadsersättning inte svarar mot en avdragsgill utgift. 10 § Paragrafen anger hur inkomster som getts ut i annat än pengar skall värderas. Bestämmelserna motsvarar 3 kap. 7 § första stycket den gamla lagen. Av värderingsreglerna i 61 kap. inkomstskattelagen (1999:1229) Prop. 2001/02:25 framgår när förmånsvärdet skall sättas ned på grund av att den skattskyldige har betalt ersättning för förmånen. Bestämmelsen i 3 kap. 6 § andra stycket den gamla lagen om att förmånsvärdet skall sättas ned med betald ersättning har därför tagits bort. 7 kap. Kontrolluppgift om intäkt i inkomstslaget näringsverksamhet 1 § I paragrafen regleras skyldigheten att lämna kontrolluppgift om ersättningar och förmåner till näringsidkare. Det är endast i vissa fall som kontrolluppgift skall lämnas. Vilka dessa är framgår av 3 §. 2 § Här finns angivet för vem kontrolluppgiften skall lämnas och av vem. Motsvarande bestämmelser finns i 3 kap. 4 § första stycket första meningen och andra stycket, 13 § första och andra styckena samt 20 § den gamla lagen. I förhållande till lagrådsremissen har kontrolluppgiftsskyldigheten utökats beträffande juridiska personer. Kontrolluppgifter lämnas bl.a. för registrering av skatteavdrag. I de fall en juridisk person saknar F- skattsedel skall skatteavdrag göras vid utbetalning av ersättning för arbete. För att skatteavdraget skall registreras måste kontrolluppgift lämnas. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vad kontrolluppgiften skall innehålla. Innebörden av punkt 1 är att uppgift skall lämnas om ersättningar och förmåner för arbete som under kalenderåret uppgått till och skatteavdrag har gjorts eller borde ha gjorts. Det är fråga om ersättningar till en enskild näringsidkare eller en juridisk person som saknar F-skattsedel. Det gäller också ersättningar till den som har F-skattsedel med villkor att den endast får åberopas i näringsverksamhet men som inte skriftligen har åberopat den. Punkten har sin motsvarighet i 3 kap. 4 § tredje stycket första ledet den gamla lagen. I förhållande till lagrådsremissen har i fråga om skatteavdraget hänvisningen till skattebetalningslagen (1997:483) tagits bort. Har ett skatteavdrag gjorts även om någon skyldighet inte har förelegat skall den skattskyldige ändå tillgodoräknas den betalda skatten vid bestämmandet av den slutliga skatten. Skatteavdraget har i de fallen inte gjorts enligt skattebetalningslagen. Vidare har i förhållande till lagrådsremissen nödvändiga följdändringar gjorts med hänsyn till utvidgningen av kontrolluppgiftsskyldigheten om juridiska personer i 2 §. Punkt 2 avser och de allmänna försäkringskassornas skyldighet att lämna kontrolluppgift om sjukpenning, rehabiliteringspenning och smittbärarpenning. Skyldigheten att lämna kontrolluppgift framgår av 3 kap. 13 § den gamla lagen. Enligt tredje stycket den paragrafen skall det i kontrolluppgiften anges om den utbetalda ersättningen avser anställning eller annat förvärvsarbete. Punkt 3 avser sådant näringsbidrag som avses i 29 kap. inkomstskattelagen (1999:1229). Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 20 § den gamla lagen. Punkt 4 avser royaltyer och liknande avgifter. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 19 § den gamla lagen. Lagrådet har påpekat att definitionen av royalty inte är densamma i 3 kap. 23 § och i 7 kap. 3 §. Det är samma typ av ersättning som avses i såväl förevarande paragraf som i 3 kap. 23 §. Ersättningen bör därför beskrivas på samma sätt. Regeringen har valt att i båda fallen använda sig av definition. 4 § Bestämmelsen reglerar skyldigheten för bank att lämna kontrolluppgift om utbetalning från skogskonto, skogsskadekonto och upphovsmannakonto. Kontrolluppgiftsskyldigheten för utbetalningar från särskilt konto enligt den upphävda skogskontolagen (1954:142) har varit reglerad i 9 a § skogskontolagen. Motsvarande kon- trolluppgiftsskyldighet har införts för utbetalningar från upp- hovsmannakonto. Beskattningen av uttagen från kontona är reglerad i 21 kap. respektive 32 kap. inkomstskattelagen (1999:1229). 8 kap. Kontrolluppgift om ränta, fordringsrätt och skuld Lagrådet har påpekat att det är olyckligt att använda samma uttryck, ränta, för såväl ränteinkomster som ränteutgifter. För att det klart skall framgå om det är fråga om ränteinkomster eller ränteutgifter har därför 1 och 7 §§ samt vissa mellanrubriker formulerats om. Vidare har Lagrådet anfört att det i klargörande syfte kan vara lämpligt att komplettera de nämnda paragraferna så att det klart framgår att bestämmelserna gäller andras ränteutgifter och skulder. Det framgår emellertid av 1 kap. 4 § att kontrolluppgifter endast lämnas om andra än uppgiftslämnaren själv. Vidare framgår det av de bestämmelser som anger för vem och av vem som kontrolluppgift skall lämnas. Regeringen anser det därför inte behövligt att ytterligare ange att det skall vara fråga om andras ränteinkomster och fordringsrätter respektive andras ränteutgifter och skulder. I lagrådsremissen fanns det med bestämmelser om kontrolluppgift om ersättning vid återbetalning av lån , räntekompensation och om tomträttsavgäld. Enligt 42 kap. 7, 8 och 27 §§ inkomstskattelagen (1999:1229) framgår att sådan ersättning, kompensation och avgäld behandlas som ränta. Av 1 kap. 5 § följer att termer och uttryck har samma betydelse och tillämpningsområde som i inkomstskattelagen. Särskilda bestämmelser för dessa uppgifter är därför inte nödvändiga. 1 § Bestämmelsen om skyldighet att lämna kontrolluppgift om ränteinkomster och fordringsrätt motsvarar inledningen till 3 kap. 22 § den gamla lagen. Med fordringsrätt avses fordran i såväl svenska kronor som utländsk valuta. Termerna har samma betydelse och tillämpningsområde som i inkomstskattelagen (1999:1229) (se 1 kap. 5 §). Bestämmelsen är därför tillämplig även på terminer, optioner och liknande avtal vars underliggande tillgångar kan hänföras till en fordran i svenska kronor eller utländsk valuta eller som avser ränteindex eller index beroende av en utländsk valuta (se 48 kap. 3 och 4 §§ inkomstskattelagen). Den omfattar också sådan ränta som utgår enligt lagen (1999:158) om investerarskydd och som utbetalas av . 2 § Kontrolluppgift om ränteinkomster och fordringsrätter skall lämnas för fysiska personer och dödsbon. Detta innebär en inskränkning i förhållande till den gamla lagen. Enligt 3 kap. 22 § andra stycket 1 den gamla lagen skall kontrolluppgift lämnas för den som tillgodoräknats ränta eller till vilken ränta har betalats ut, dvs. för både fysiska och juridiska personer. Av 3 kap. 23 § 1 och 2 den gamla lagen framgår dock att vissa juridiska personer är undantagna från kretsen för vilka kontrolluppgift skall lämnas. Det är den som tillgodoräknat eller betalt räntan som skall lämna kontrolluppgiften. Vilka som omfattas är närmare angivet i andra stycket. Det är alla där räntan utgör en utgift i verksamheten. I 3 kap. 22 § första stycket den gamla lagen är det mer detaljerat angivet vem som skall lämna kontrolluppgift. I den gamla lagen har uppgiftsskyldigheten begränsats till den som från allmänheten tar emot och förvaltar pengar med individuell räntegottskrivning (se prop. 1984/85:180 s. 132). Den begränsningen är nu borttagen och uppgiftsskyldigheten gäller alla juridiska personer, utom dödsbon, och fysiska personer som är näringsidkare.