prop · GO0343 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:43 Ändringar i Atomansvarighetslagen Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen behandlas frågan om ett utökat skadeståndsansvar för innehavare av atomanläggningar. Regeringen anser att skadeståndsan- svaret i första hand bör bäras av kärnkraftsindustrin. Ett obegränsat ansvar bör därför införas . Ett så långtgående ansvar strider dock mot den nuvarande lydelsen av om skadeståndsansvar på atomenergins område. I avvaktan på att revideras ett arbete som pågår föreslår regeringen att det högsta belopp som innehavaren av en atoman- läggning i ansvarar för skall höjas från 175 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR) till 300 miljoner SDR, vilket motsvarar . Ansvarsbeloppet för innehavare av en anläggning för framställning, bearbetning och förvaring av obestrålat uran samt för transport av sådant uran bör även i fortsättningen vara 10 miljoner SDR (ca ). Regeringen föreslår vidare en ändring av det särskilda statsansvaret enligt 31 a § atomansvarighetslagen så att det sammanlagda belopp som står till förfogande för ersättning enligt atomansvarighetslagen höjs från tre till . I propositionen föreslås också att skall avge en förklaring i enlighet med en rekommendation av . Rekommendationen avser omfattningen av det s.k. gemensamma statsansvaret, som regleras av en tilläggskonvention till Pariskonven- tionen. De nya reglerna föreslås träda i kraft . I syfte att förbereda övergången till ett obegränsat ansvar avser reger- ingen att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur ett obegränsat ansvar bör genomföras i atomansvarighetslagen. Bokmärket är inte definierat. 2 Förslag till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45) 4 3 Ärendet och dess beredning 7 4 Nuvarande ordning 8 4.1 Konventioner på atomansvarighetsområdet 8 4.2 Atomansvarighetslagen 10 4.3 Atomansvarigheten i några andra länder 12 5 Utgångspunkter och inriktning 13 6 Ansvaret för anläggningsinnehavare 15 6.1 Inledning 15 6.2 Obegränsat ansvar? 15 6.3 En höjning av ansvarsbeloppen för innehavare av atomanläggningar 19 6.3.1 Ansvarsbeloppet för innehavare av s.k. normalriskanläggning 19 6.3.2 Ansvarsbeloppet vid befattning med obestrålat uran 21 7 Det gemensamma statsansvaret enligt tilläggskonventionen 23 8 Det särskilda statsansvaret 24 9 Ikraftträdande 27 10 Kostnadsaspekter 28 11 Författningskommentar 28 Bilaga 1 Departementspromemorians huvudsakliga innehåll .31 Bilaga 2 Departementspromemorians lagförslag . Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser .39 Bilaga 4 Förteckning över deltagare vid möte i . Bilaga 5 råds rekommendation 41 Bilaga 6 Lagrådets yttrande .. .44 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ..45 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. godkänner att regeringen avger en förklaring i enlighet med Råds rekommendation av angående tillämpningen av konventionen utgörande tillägg till om skadeståndsansvar på atomenergins område, som den har ändrats genom tilläggsprotokoll och , och 2. antar regeringens förslag till lag om ändring i atomanvarighetslagen (1968:45). 3 Förslag till lag om ändring i atomansvarighetslagen (1968:45) Regeringen har följande förslag till lagtext. Härigenom föreskrivs att 17, 31 och 31 a §§ atomansvarighetslagen (1968:45) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 17 § För innehavare av en atoman- läggning i är ansvaret en- ligt denna lag begränsat till ett belopp motsvarande 175 miljoner särskilda dragningsrätter för varje olycka. Såvitt gäller en anläggning för enbart framställning, behand- ling eller förvaring av obestrålat uran är ansvaret dock begränsat till ett belopp motsvarande 10 miljo- ner särskilda dragningsrätter för varje olycka. Detsamma gäller i fråga om atomolyckor som upp- kommer under transport av sådant uran. För innehavaren av en atom- anläggning utanför be- stäms ansvarsbeloppet enligt an- läggningsstatens lag. I fråga om en atomolycka som inträffar under transport av atomsubstans avser anläggningshavarens ansvar enligt denna lag för andra skador än ska- dor på transportmedlet inte i något fall ett lägre sammanlagt belopp än motsvarande 10 miljoner sär- skilda dragningsrätter. För innehavare av en atoman- läggning i är ansvaret en- ligt denna lag begränsat till ett belopp motsvarande 300 miljoner särskilda dragningsrätter för varje olycka. Såvitt gäller en anläggning för enbart framställning, behand- ling eller förvaring av obestrålat uran är ansvaret dock begränsat till ett belopp motsvarande 10 miljo- ner särskilda dragningsrätter för varje olycka. Detsamma gäller i fråga om atomolyckor som upp- kommer under transport av sådant uran. För innehavaren av en atom- anläggning utanför be- stäms ansvarsbeloppet enligt an- läggningsstatens lag. I fråga om en atomolycka som inträffar under transport av atomsubstans avser anläggningshavarens ansvar enligt denna lag för andra skador än ska- dor på transportmedlet inte i något fall ett lägre sammanlagt belopp än motsvarande 10 miljoner sär- skilda dragningsrätter. Med uttrycket särskilda dragningsrätter avses de av använda särskilda dragningsrätterna. Omräkning från sär- skilda dragningsrätter till svenska kronor görs efter kursen den dag då atomolyckan inträffade. Vid omräkningen till kronor skall kronans värde beräknas i enlighet med den beräkningsmetod som den dagen tillämpar för sin verksamhet och sina transaktioner. De belopp som anges i första stycket innefattar inte ränta eller ersätt- ning för rättegångskostnader. 31 § Det sammanlagda beloppet av de ersättningar som skall utges i följd av en atomolycka, dels enligt 5 21 §§ samt 29 och 30 §§ av in- nehavare av atomanläggning och staten, dels enligt sådant avtal som avses i artikel 15 i tilläggskonven- tionen, är begränsat till ett belopp motsvarande 300 miljoner sär- skilda dragningsrätter. I beloppet inräknas icke ränta eller ersättning för rättegångskostnad. Med uttrycket särskilda drag- ningsrätter avses de av Interna- använda sär- skilda dragningsrätterna. Förs ta- lan om ersättning, skall omräkning från särskilda dragningsrätter till svenskt mynt göras efter kursen den dag då olyckan inträffade, om ej för viss olycka annan dag fast- ställs genom överenskommelse mellan de stater som tillträtt tilläggskonventionen. Vid omräk- ning till svenskt mynt skall kronans värde beräknas i enlighet med den beräkningsmetod som tillämpar för sin verksamhet och sina transaktioner. Om det belopp som med tillämpning av första och andra styckena står till förfogande för gottgörelse av statsmedel enligt 29 och 30 §§ icke förslår till ersättning för skadorna, nedsättes ersättningarna och därpå belöpande ränta med samma kvotdel. Bestämmelsen i 19 § andra stycket äger motsvarande tillämpning. Det sammanlagda beloppet av de ersättningar som skall betalas till följd av en atomolycka, dels enligt 5 21 §§ samt 29 och 30 §§ av innehavare av atomanläggning och staten, dels enligt sådant avtal som avses i artikel 15 i tilläggskonventionen, är begränsat till ett belopp motsvarande 425 miljoner särskilda dragnings- rätter. I beloppet inräknas inte ränta eller ersättning för rätte- gångskostnader. Med uttrycket särskilda drag- ningsrätter avses de av Interna- använda sär- skilda dragningsrätterna. Förs ta- lan om ersättning, skall omräkning från särskilda dragningsrätter till svenska kronor göras efter kursen den dag då olyckan inträffade, om det inte för en viss olycka fastställs en annan dag genom överenskommelse mellan de stater som tillträtt tilläggskonventionen. Vid omräkning till svenska kronor skall kronans värde beräknas i en- lighet med den beräkningsmetod som tillämpar för sin verksamhet och sina transaktioner. Om det belopp som med tillämpning av första och andra styckena står till förfogande för ersättning av statsmedel enligt 29 och 30 §§ inte räcker för att er- sätta skadorna, sätts ersättningarna och räntan på ersättningarna ned med samma kvotdel. Bestämmelsen i 19 § andra stycket tillämpas också i fråga om dessa ersättningar. 31 a § Åvilar ansvarighet för en atomskada innehavare av atomanläggning här i riket och förslår det sammanlagda beloppet av de ersättningar som skall utges enligt 17 § första stycket och 18 § första stycket samt av statsmedel enligt 29 31 §§ eller annars enligt tilläggskonventionen icke till full ersättning för uppkommen skada, utges ytterligare ersättning för skada som har uppkommit a) här i riket, b) i , eller , c) annars ombord på ett fartyg eller ett luftfartyg som är registrerat i , , eller , eller d) på annat ställe, om skadan har tillfogats svensk medborgare eller svensk juridisk person. Ersättning enligt första stycket utgår också för skada i annan stat som har tillträtt tilläggskonventio- nen i samma mån som ersättning i denna stat skulle utgå för atom- skada som uppkommer i . Det sammanlagda beloppet av de ersättningar som skall utges i följd av en atomolycka, dels enligt 5 21 §§ och 29 31 §§ av inneha- vare av atomanläggning och staten, dels enligt sådant avtal som avses i artikel 15 i tilläggskonventionen, dels av staten enligt första och andra styckena, är begränsat till . I beloppet inräknas icke ränta eller ersättning för rättegångskostnad. Är en innehavare av en atoman- läggning här i landet ansvarig för en atomskada och räcker det sammanlagda beloppet av de er- sättningar som skall betalas enligt 17 § första stycket och 18 § första stycket samt av statsmedel enligt 29 31 §§ eller annars enligt tilläggskonventionen inte till full ersättning för uppkommen skada, betalas ytterligare ersättning för skada som har uppkommit a) här i landet, b) i , eller , c) annars ombord på ett fartyg eller ett luftfartyg som är registrerat i , , eller , eller d) på annat ställe, om skadan har tillfogats svensk medborgare eller svensk juridisk person. Ersättning enligt första stycket betalas också för skada i annan stat som har tillträtt tilläggskon- ventionen i samma mån som er- sättning i denna stat skulle betalas för atomskada som uppkommer i . Det sammanlagda beloppet av de ersättningar som skall betalas till följd av en atomolycka, dels enligt 5 21 §§ och 29 31 §§ av innehavare av atomanläggning och staten, dels enligt ett sådant avtal som avses i artikel 15 i tilläggs- konventionen, dels av staten enligt första och andra styckena, är be- gränsat till . I beloppet inräknas inte ränta eller ersättning för rättegångskostna- der. Denna lag träder i kraft . 5 Ärendet och dess beredning Enligt 17 § atomansvarighetslagen (1968:45) är en innehavare av en atomanläggning ersättningsansvarig för atomskador upp till 175 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR) vilket motsvarar ca . Detta belopp gäller (prop. 1994/95:134, bet. 1994/95:LU25, rskr. 1994/95:304). Ansvarsbeloppet skall enligt 22 § samma lag vara täckt av en försäkring som anläggningsinnehavaren skall ta och vidmakthålla. Om det belopp för vilket anläggningsinnehavaren är ansvarig inte räcker till för att täcka de uppkomna skadorna, betalas enligt atomansvarighetslagen kompletterande ersättning av statsmedel. har vid ett flertal tillfällen framhållit det angelägna i att regeringen följer utvecklingen på försäkringsmarknaden och efter hand som förhållandena medger ett ökat ersättningsansvar för anläggnings- innehavarna återkommer till med förslag (bet. 1991/92:LU12 s. 6, 1991/92:LU29, 1992/93:LU39 och 1994/95:LU25). Frågan om anläggningsinnehavarens ansvar har också uppmärksammats energipolitiska överenskommelse mellan socialdemokraterna, och . Där uttalas att partierna är eniga om att anläggningsinnehavarnas ersättningsskyldighet bör utökas (prop. 1996/97:84 s. 11). Genom beslut förordnade f.d. kammarrättslagmannen att utreda vissa frågor rö- rande ersättningsansvar för atomskador. Utredarens överväganden och förslag till lagändringar redovisades i promemorian Ändringar i atoman- svarighetslagen (Ds 1997:55). I promemorian föreslogs bl.a. att ansvaret för innehavare av atomanläggning i skulle vara obegränsat och att innehavaren skulle vara skyldig att ta och vidmakthålla en ansvarsförsäkring till ett belopp om lägst 300 miljoner SDR. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i promemorian återges i bilaga 2. Promemorian remissbehandlades /98. En samman- ställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (hos , dnr Ju97/2996). En förteckning över remissin- stanserna finns i bilaga 3. inbjöd företrädare för bl.a. kärn- kraftsindustrin och försäkringsbranschen till ett möte om de frågor som behandlas i denna proposition. En förteckning över deltagarna vid mötet finns i bilaga 4. har vidare haft fortlöpande kontakter med Svenska atomförsäkringspoolen. Representanter för Svenska atomförsäkringspoolen, och uppvaktade företrädare för politiska ledning . En rekommendation antagen av Råd angående vissa atomansvarighetsfrågor finns i bilaga 5. En inofficiell översättning till svenska finns parallellt vid den engelska texten av rekommendationen. I denna proposition behandlar regeringen frågor om ansvar för inne- havare av atomanläggningar och supplerande ersättning av statsmedel. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över lagförslaget. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådsre- lagförslag stämmer överens med propositionens. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. 6 Nuvarande ordning 6.1 Konventioner på atomansvarighetsområdet Det finns tre konventioner i kraft på atomansvarighets- området. Dessa är om skadeståndsansvar på atom- energins område (), dess tilläggskonvention (även kallad Brysselkonventionen) och om skadestånds- ansvar för atomskada. och tilläggskonventionen har arbetats fram inom och utveckling (). Konventionerna, som antogs , syftar till en enhetlig regional reglering av atomansvarighetsfrågorna i . Konventionerna med ändringsprotokoll antagna 1964 och 1982 finns intagna i prop. 1968:25 respektive prop. 1981/82:163 samt i överenskommelser med främmande makter (SÖ 1968:17 20 och SÖ 1983:31 32). har tillträtt båda konventionerna. Förutom av har tillträtts av , , , , , , , , , , , och . Av dessa länder är samtliga utom , och också anslutna till tilläggskonventionen. Inom handläggs en ansökan av om tillträde till . bygger på följande fyra grundläggande principer: 1) ansvaret för atomskador är strikt, 2) ansvaret kanaliseras till anlägg- ningsinnehavaren, 3) ansvaret skall vara begränsat till beloppet och i tiden samt 4) ansvaret skall vara täckt av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Enligt artikel 7 i konventionen skall anläggnings- innehavarens ansvar bestämmas till 15 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR), vilket motsvarar ca . Beloppet får sättas högre eller lägre men får inte understiga 5 miljoner SDR. Enligt artikel 10 måste innehavaren ha en försäkring eller annan ekonomisk garanti som täcker det ansvarsbelopp som har bestämts i enlighet med artikel 7. Ansvarsbeloppet för anläggningsinnehavare har kommit att variera kraftigt mellan de stater som är parter till . Vissa stater har höjt nivåerna med betydande belopp medan andra stater har kommit att ligga kvar i närheten av de miniminivåer som konventionen anger (jfr avsnitt 4.3). Mot denna bakgrund antog () en rekommendation enligt vilken konventionsstaterna bör sträva efter att höja anläggningsinnehavarnas ersättningsansvar till 150 miljoner SDR, vilket vid tiden för antagandet av rekommendationen motsvarade . är föremål för en omfattande över- syn. De huvudfrågor som behandlas under den pågående revideringen gäller bl.a. konventionens geografiska tillämpningsområde, ansvarsbe- lopp, obegränsat ansvar och definitionen av begreppet atomskada . Såvitt gäller frågan om obegränsat ansvar råder enighet om att det i konventionen skall införas en regel som möjliggör för kon- ventionsstaterna att ålägga anläggningsinnehavare ett obegränsat ansvar. Revideringsarbetet beräknas vara slutfört . Enligt tilläggskonventionen betalas kompletterande ersättning av statsmedel om ansvarsbeloppet enligt inte räcker till full ersättning åt de skadelidande. Bestämmelserna i gäller även beträffande ersättningar som utgår enligt tilläggskonventio- nen, om inte annat uttryckligen anges. Ersättning enligt och tilläggskonventionen utgår med sammanlagt högst 300 miljoner SDR per olycka. Detta maximibe- lopp är indelat i tre steg. Anläggningsinnehavarens ansvar utgör det för- sta steget. Andra steget utgör intervallet mellan anläggningsinnehavarens ansvar och 175 miljoner SDR och betalas av den stat där anläggnings- innehavarens anläggning är belägen. Till det tredje steget, som utgör in- tervallet mellan 175 miljoner SDR och 300 miljoner SDR, och alltså uppgår till 125 miljoner SDR, skall de stater som är anslutna till tilläggskonventionen (s.k. Brysselstater) gemensamt betala efter en särskild formel. Till av det erforderliga beloppet skall staterna bidra i förhållande till sin bruttonationalprodukt, medan bidraget till de återstående fördelas i förhållande till staternas respektive kraftproduktion (baserad på kärnteknik) uttryckt i s.k. termisk effekt. bidrag skulle uppgå till omkring en tjugondel av det totala beloppet eller 6,75 miljoner SDR (ca ). antog en rekommendation som innebär att de stater som är anslutna till tilläggskonventionen skall avge en förkla- ring i en underrättelse till konventionens depositarie. Staterna skall för- klara att om lagstiftningen i en Brysselstat ålägger anläggningsinne- havare ett ansvarsbelopp som överstiger 175 miljoner SDR för varje olycka, skall de övriga staterna inte åberopa artikel 3 i konventionen för att vägra att bidra upp till 125 miljoner SDR för att täcka en atomskada som överstiger 300 miljoner SDR. Rekommendationen beskrivs närmare i avsnitt 7. påbörjades ett arbete med att revidera Brysselkon- ventionen. Vid denna revidering behandlas bl.a. frågorna om vilka stater som skall kunna tillträda konventionen, ersättningssystemets uppbygg- nad, ersättningsbeloppens storlek och grunderna för beräkningen av staternas bidrag till det gemensamma statsansvaret. Arbetet beräknas kunna avslutas . , som har utarbetats inom atomenergiorgan , antogs . Den bygger på samma grundprinciper som . hade 32 stater tillträtt . Ingen av dem är part till . antogs ett tilläggsprotokoll till . Genom detta tilläggsprotokoll har omfattande ändringar gjorts i konventionen bl.a. i fråga om skadebegrepp och ansvarsbelopp. Tilläggsprotokollet har ännu inte trätt i kraft. undertecknades i ett protokoll rörande tillämpningen av och (det s.k. ge- mensamma protokollet, se prop. 1991/92:31 och internationella överenskommelser, SÖ 1992:2). Protokollet länkar samman de båda ersättningssystemen. Detta sker genom att det geografiska tillämpningsområdet för de båda konventionerna utvidgas till att omfatta skador även i en stat som hör till det andra konventionssystemet. På så sätt blir skador som inträffar i en stat som tillhör ersättningsgilla enligt , om den skadeorsakande anläggningen är belägen i ett land som har tillträtt den sistnämnda konventionen, och vice versa. Genom protokollet har således öppnats en möjlighet för flera skadelidande att få sina skador ersatta. En fjärde atomansvarighetskonvention är en antagen konvention om supplerande ersättning för atomskada (Convention on Supplementary Compensation for Nuclear Damage), som har utarbetats inom . Konventionen, som innehåller bestämmelser om ersättning av statsmedel, har ännu inte trätt i kraft. 6.2 Atomansvarighetslagen I regleras ansvaret för skador som uppkommer till följd av atomolyckor i atomanläggningar t.ex. kärnkraftsreaktorer och anläggningar för framställning eller behandling av atomsubstanser eller för förvaring av sådana substanser och under transport av atomsubstanser av atomansvarighetslagen (1968:45). Denna lag bygger på och tilläggskonventionen. I atomansvarighetslagen är anläggningsinnehavarens ersättningsansvar bestämt till 175 miljoner SDR för varje olycka. För en anläggning som är avsedd enbart för framställning, behandling eller för- av obestrålat uran samt vid transport av sådant uran är ansvarsbe- loppet 10 miljoner SDR. Ansvaret skall vara täckt av en försäkring. Re- geringen, eller en myndighet som regeringen bestämmer, kan befria anläggningsinnehavaren från försäkringsskyldigheten om anläggningsin- nehavaren ställer godtagbar ekonomisk säkerhet för sina förpliktelser och sörjer för regleringen av inträffade skador (27 § andra stycket). Som exempel på sådan ekonomisk säkerhet anges i förarbetena bankgaranti och deposition av värdehandlingar (SOU 1959:34 s. 53, SOU 1962:14 s. 82 f. och prop 1968:25 s. 147 f.). Ersättningsbeloppen har senast övervägts då anläggningsinnehavarens ansvarsbelopp höjdes från till 175 miljoner SDR (prop. 1994/95:134, bet. 1994/95:LU25, rskr. 1994/95:304, SFS 1995:420). Ersättningsansvaret enligt det första ersättningssteget (se avsnitt 4.1) omfattar även skador som har uppkommit i andra stater än konventions- stater, förutsatt att olyckan har inträffat i (3 §). Regeringen kan enligt samma stadgande bestämma att anläggningsinnehavarens ansvar inte skall omfatta skador i en stat som inte är konventionsstat, om inte ersättning i den staten skulle ha betalats för en skada i (reciprocitetsprincipen). Regeringen har dock inte utnyttjat denna möjlighet. Genom den senaste höjningen av det ansvarsbelopp som gäller för an- läggningsinnehavare har det andra ersättningssteget statsansvaret upp till 175 miljoner SDR förlorat sin betydelse i . Enligt den bestämmelse som ansluter till tilläggskonventionens tredje ersättningssteg betalas ersättning för skador som har uppkommit i Sve- rige eller i andra stater anslutna till Brysselkonventionen (s.k. Brysselstater, se ovan) eller på eller över det fria havet ombord på fartyg eller luftfartyg som är registrerade i eller någon annan Bryssel- stat. Vidare ersätts skador som har uppkommit på eller över det fria havet i andra fall, om skadan har tillfogats en Brysselstat eller en medborgare i en sådan stat, varvid dock ersättning för skador på fartyg eller luftfartyg betalas endast om fartyget vid tiden för atomolyckan var registrerat i en Brysselstat (29 §). Utöver de ersättningsregler som har föranletts av och tilläggskonventionen (17 och 28 31 §§, jfr föregående avsnitt) in- fördes 1982 ett fjärde ersättningssteg i atomansvarighetslagen. Enligt detta skall staten, i de fall en anläggningsinnehavare här i landet är ansva- rig och de ersättningar som utgår enligt första tredje ersättningsstegen inte räcker till för att ersätta uppkommen skada, betala ersättning (31 a §). Även ersättningen enligt det fjärde steget är underkastad vissa inskränkningar. Svenska statens ansvar omfattar bara skador i , , och samt skador som har upp- kommit ombord på fartyg eller luftfartyg som är registrerade i något av dessa länder. Därutöver ersätts skador som svenska medborgare eller svenska juridiska personer har lidit, oavsett var skadan har inträffat. Även skador i en annan Brysselstat ersätts, dock endast enligt reciprocitets- principen. Värdeutvecklingen på den särskilda dragningsrätten har lett till att maximibeloppet i steg tre överstiger vad som kan betalas ut enligt det fjärde ersättningssteget. Det innebär att någon ersättning inte kan betalas ut enligt detta ersättningssteg. Om det, efter att en atomolycka har inträffat, visar sig att det ansvars- belopp som gäller enligt första fjärde stegen inte räcker till ersättning för uppkommen skada, bereds ersättning av statsmedel enligt grunder som bestäms i en särskild lag (33 §). Någon viss ersättningsnivå garanteras inte genom bestämmelsen. Bestämmelsen är inte begränsad till fall då skador har uppkommit i eller har orsakats av en atomolycka för vilken innehavaren av en atomanläggning i är ansvarig (prop. 1981/82:163 s. 50 51 och s. 65). Sammanfattningsvis gäller följande ersättningsbelopp i . (Belopp som har bestämts i SDR anges omräknade till svenska kronor. Beräkningen utgår från att 1 SDR motsvarar .) Miljoner kronor Steg 1 (inom Anläggningsinnehavaren 0 1 925 vilket steg 2 ryms)