prop · GO03150 · 2001-01-01 00:00:00 — Det är också angeläget att likvidationsinstitutet inte används för att sopa igen spåren efter oegentligheter som den tidigare bolagsledningen eventuellt har gjort sig skyldig till. Det är mot den bakgrunden väsentligt att de krav på lämplighet och självständighet som har berörts i det föregående - och som torde motsvara gällande rätt - verkligen upprätthålls. Enligt vår mening bör kraven därför komma till uttryck i lagtexten. Vi föreslår således att det i lagtexten tas in ett allmänt krav på att en likvidator skall vara lämplig för uppdraget. Vi föreslår vidare en lagregel om att det till likvidator inte får utses någon som har ingått i bolagets ledning eller genom aktieinnehav har haft det bestämmande inflytandet i bolaget. Från den sistnämnda regeln bör dock avsteg kunna göras, om det finns särskilda skäl. Vi har övervägt om det därutöver bör ställas särskilda krav på likvidatorernas kompetens, t.ex. att de måste vara advokater e.d. Vi har dock funnit att ett generellt sådant krav skulle kunna bli alltför betungande. Vad gäller likvidatorns kvalifikationer bör det därför - utöver det nyssnämnda kravet på lämplighet - inte ställas andra krav än de krav som gäller för styrelseledamöter. Till frågan om styrelseledamöters kvalifikationer återkommer vi i avsnitt 5.3. 4.7.4 Entledigande av likvidator Regeringens förslag: Det införs en uttrycklig bestämmelse om att en likvidator kan entledigas. Om likvidatorn själv ansöker om att bli entledigad, skall ansökan prövas av den instans som har förordnat honom eller henne. I övriga fall skall frågor om entledigande av likvidator prövas av allmän domstol (13 kap. 28 § aktiebolagslagen). Kommitténs förslag: Kommittén har inte lämnat något förslag i denna del. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Det finns - till skillnad från aktiebolagslag - inte några särskilda bestämmelser om entledigande av likvidator. Det får anses följa av 8 kap. 11 § aktiebolagslagen att en likvidator som själv önskar frånträda sitt uppdrag har rätt göra det. I vilken utsträckning bestämmelserna i 8 kap. om entledigande av styrelseledamöter kan tillämpas på likvidatorer är däremot oklart. Det har dock ansetts att det är möjligt att entlediga en likvidator (se t.ex. prop. 1975:103 s. 507). Det har därvid antagits att det ankommer på den instans som har förordnat likvidatorn att fatta beslut om entledigande (se t.ex. prop. 1993/94:43 s. 18). Vi anser att möjligheten att entlediga en likvidator bör komma till uttryck i lagtexten. I de fall då likvidatorn själv ansöker om att bli entledigad är det naturligt att frågan prövas av den instans som har förordnat honom eller henne. Detta stämmer också med den ordning som har ansetts gälla. I de situationer då någon annan begär att likvidatorn skall entledigas kan emellertid en sådan ordning ifrågasättas. I dessa situationer är frågan om entledigande typiskt sett tvistig i något avseende. Det kan vara fråga om motsättningar mellan olika aktieägare eller mellan likvidatorn och vissa aktieägare. Om frågan om entledigande initieras av någon annan än likvidatorn själv, bör den därför prövas av domstol, oavsett vem som har förordnat likvidatorn. Såsom Lagrådet har påtalat, bör det i lagtexten anges vad som krävs för att en likvidator skall entledigas. Bestämmelserna om detta kan lämpligen utformas med konkurslagens (1987:672) bestämmelser om entledigande av förvaltare som förebild (se 7 kap. 5 §). Vi föreslår sålunda att en likvidator skall entledigas dels om han eller hon begär att få avgå och visar skäl till det, dels om han eller hon inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget. 4.7.5 Förseningsavgifter Regeringens förslag: Bolag i likvidation skall kunna åläggas att betala förseningsavgift, om de inte i rätt tid ger in årsredovisningshandlingar som avser tiden efter likvidationsbeslutet (8 kap. 7 § årsredovisnings-lagen). Kommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att förbudet mot att förplikta bolag i likvidation att betala förseningsavgift tas bort helt (SOU 1999:36 s. 121). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte uttalat sig i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: I 8 kap. 5-11 §§ årsredovisningslagen (1995:1554) finns bestämmelser om att kan besluta om att bolag som inte ger in årsredovisningshandlingar till i rätt tid skall betala särskilda förseningsavgifter. Enligt 7 § får någon sådan avgift dock inte åläggas bolag som har gått i likvidation. Undantagsbestämmelsen tillkom på inrådan av Lagrådet och motiverades med att syftet med förseningsavgifter knappast gör sig gällande sedan ett bolag har gått i likvidation (se prop. 1994/95:67 s. 45 och 84 f.). I likhet med kommittén anser vi att det inte är motiverat att undanta bolag i likvidation från bestämmelserna om förseningsavgifter, såvitt gäller den redovisning som likvidatorn är skyldig att avge under likvidationen. Det är viktigt att också bolag i likvidation offentliggör sina årsredovisningar i rätt tid. Försummar de att göra det, bör de, liksom vanliga bolag, kunna drabbas av sanktioner. Däremot finns det, enligt vår uppfattning, fortfarande fog för den nuvarande undantagsbestämmelsen, såvitt gäller redovisningshandlingar som avser tiden före likvidationsbeslutet. Redovisningen för tiden före likvidationsbeslutet skall upprättas av den styrelse som bolaget då hade. Ofta rör det sig emellertid här om bolag som har gått i likvidation just därför att de inte har haft någon styrelse eller därför att styrelsen tidigare inte har gett in redovisningshandlingar till . Likvidatorn kan i dessa situationer ha svårigheter att läka brister som avser tiden före likvidationen. 4.8 Upplösning genom avregistrering Regeringens förslag: Den nuvarande bestämmelsen om upplösning av aktiebolag genom avförande ur aktiebolagsregistret tas bort. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 102 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot kommitténs förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt 13 kap. 18 § aktiebolagslagen skall ett aktiebolag som inte har gett in någon anmälan till , under vissa i lagtexten närmare angivna förutsättningar, avföras ur registret och därmed anses upplöst. Denna bestämmelse fyller numera knappast någon praktisk funktion, eftersom verket är skyldigt att bevaka att bolagen sänder in årsredovisningar och att verka för likvidation av bolagen om så inte sker. Vi föreslår därför att bestämmelsen tas bort. 4.9 Upplösning efter konkurs 4.9.1 Frågor om rättskapacitet och partshabilitet Regeringens bedömning: Frågor om aktiebolags rättskapacitet och partshabilitet under och efter en konkurs bör inte lagregleras i detta sammanhang. Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (SOU 1999:36 s. 103 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot kommitténs bedömning. Skälen för regeringens bedömning: En fråga som har behandlats ofta inom såväl doktrin som rättspraxis är den om ett aktiebolags rättskapacitet och partshabilitet under och efter en konkurs. Rättsläget på detta område är, trots en ganska omfattande rättspraxis, delvis oklart. De frågeställningar som aktualiseras är komplicerade och inrymmer flera svåra avvägningar. anser vi att den pågående översynen av aktiebolagslagen inte är rätt sammanhang att lösa dessa frågor. Samma frågor uppkommer i fråga om andra associationer och de bör lösas i ett större sammanhang. Vi lämnar därför inte några förslag i denna del. 4.9.2 Likvidation efter avslutad underskottskonkurs Regeringens förslag: Om det efter en avslutad underskottskonkurs framkommer någon tillgång som inte omfattas av konkursen, skall det inledas ett likvidationsförfarande (13 kap. 49 § aktiebolagslagen). Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 124). Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot kommitténs förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande rätt skall ett bolag anses upplöst om konkurs har ägt rum och denna har avslutats utan överskott. I sådana situationer kan det emellertid förekomma att det efter konkursen visar sig finnas tillgångar som inte omfattas av konkursen. Detta kan inträffa t.ex. om bolaget vinner en rättegång som konkursboet har valt att inte inträda i. Det finns inte några bestämmelser om hur en sådan situation skall hanteras. I praxis har det ansetts att ett likvidationsförfarande bör kunna inledas (se t.ex. NJA 2000 s. 144 och NJA 2001 s. 144). Situationen bär likheter med den som föreligger vid en s.k. överskottskonkurs (se 13 kap. 19 § andra stycket aktiebolagslagen). Om ett bolag har försatts i konkurs och konkursen har avslutats med överskott, är bolaget skyldigt att gå i likvidation. Enligt vår uppfattning är ett likvidationsförfarande ändamålsenligt även i den situation som har beskrivits här. Vi föreslår att regler om detta tas in i lagen. En särskild fråga är hur man skall hantera situationen då det efter konkursen finns kvar egendom som saknar värde eller som har ett negativt värde. Det kan gälla t.ex. fastigheter som är föremål för rivningsförelägganden eller som kräver miljösanering. Sådan egendom är av naturliga skäl svår att avyttra och egendomen riskerar då att bli kvar i det upplösta bolaget efter att konkursen har avslutats. Problemet med s.k. abandonerad egendom har konkursrättslig och miljörättslig anknytning och är f.n. föremål för överväganden inom . Vi lämnar därför inte här några förslag i detta avseende. 4.9.3 Likvidation efter avslutad överskottskonkurs Regeringens förslag: Nuvarande förfarande för likvidation efter avslutad överskottskonkurs förenklas så att rätten i anslutning till beslutet om utdelning också skall besluta om att bolaget skall gå i likvidation (13 kap. 50 § aktiebolagslagen). Om ett bolag har gått i likvidation på grund av en överskottskonkurs, skall bolagsstämman, under vissa i lagen angivna förutsättningar, kunna besluta att bolaget skall fortsätta verksamheten i stället för att likvideras (13 kap. 44 § aktiebolagslagen). Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Förslaget om att rätten skall besluta om likvidation i anslutning till beslut om utdelning i överskottskonkurser har dock inte kommit till uttryck i författningsförslaget (SOU 1999:36 s. 105). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har i huvudsak instämt i kommitténs förslag eller inte haft några invändningar mot det. i och har dock avstyrkt förslaget om att ett bolag skall kunna fortsätta verksamheten efter avslutad överskottskonkurs. har, utan att avstyrka förslaget om att bolaget skall kunna återuppta verksamheten efter en överskottskonkurs, ansett att det inte bör vara möjligt för aktieägarna att själva råda över frågan om fortsatt drift genom att under konkursen tillskjuta medel eller ingå underhandsackord. Skälen för regeringens förslag: Om ett aktiebolag har försatts i konkurs och konkursen avslutas med överskott, skall bolagsstämman inom efter konkursens avslutande besluta att bolaget skall gå i likvidation (se 13 kap. 19 § aktiebolagslagen). Detta förfarande bör enligt vår mening kunna förenklas på så sätt att rätten i anslutning till att den beslutar om utdelning i konkursen också beslutar om likvidation. Vi föreslår därför bestämmelser med denna innebörd. En särskild fråga är om det bör vara möjligt för aktieägarna att efter en avslutad överskottskonkurs besluta att bolaget skall återuppta verksamheten i stället för att upplösas genom likvidation. har bolagsstämman i vissa situationer möjlighet att avbryta en inledd likvidation. Någon sådan möjlighet finns emellertid inte när likvidationen har föregåtts av en konkurs (se 13 kap. 17 § första stycket aktiebolagslagen). Bolaget är då förhindrat att fortsätta sin verksamhet även om det skulle finnas såväl vilja som ekonomiska förutsättningar för fortsatt drift. Denna begränsning kan förefalla onödig, t.ex. om det under konkursen har visat sig att bolagets ekonomiska ställning är bättre än vad man tidigare hade anledning att utgå från. Man kan också tänka sig att bolagets aktieägare under konkursen önskar tillskjuta medel för att möjliggöra fortsatt drift av bolaget eller att fortsatt drift möjliggörs genom underhandsackord med borgenärerna. En möjlighet för aktieägarna att i de beskrivna situationerna driva bolaget vidare efter konkursen skulle alltså kunna sägas vara i såväl bolagets som borgenärernas intresse. Mot dessa skäl bör, såsom flera remissinstanser har påpekat, ställas intresset av att upprätthålla den princip som gäller om att ett bolag som har försatts i konkurs skall upplösas (jfr dock avsnitt 4.9.1). Man kan alltså räkna med att ett bolag som en gång har försatts i konkurs genom ett lagakraftvunnet beslut inte kommer att kunna uppträda på marknaden på nytt. En ändring i detta avseende skulle medföra att det inte längre skulle kunna dras några sådana bestämda slutsatser av ett konkursbeslut. Enligt vår uppfattning bör man inte låta överväganden av ordningskaraktär vara avgörande. Av större betydelse är om en möjlighet till fortsatt drift efter en överskottskonkurs är ägnad att medföra några praktiska olägenheter eller risker. Det kan då konstateras att möjligheten till fortsatt drift naturligtvis endast skall kunna komma i fråga sedan konkursen har avslutats och borgenärerna har erhållit betalning. Borgenärernas rätt i konkursen kommer alltså inte att påverkas och någon risk för att ett bolag använder förfarandet i syfte att undkomma betalningsansvar uppkommer därmed inte. Inte heller torde möjligheten till fortsatt drift efter konkurs kunna utnyttjas för att kringgå aktiebolagslagens kapitalskyddsregler. gäller, som förutsättning för att bolagsstämman skall kunna besluta om upphörande av likvidationen, att bolagets eget kapital är intakt. Därtill kommer att bolagsstämmans beslut om upphörande av likvidation förutsätter att det inte har skett någon utskiftning (se 13 kap. 17 § första stycket aktiebolagslagen). Detta ger enligt vår uppfattning tillräckliga garantier för att aktieägarna inte tillgodogör sig bolagets tillgångar på ett otillbörligt sätt. Om bestämmelserna förenas med begränsningar av de angivna slagen bör, enligt vår mening, en möjlighet till fortsatt drift efter överskottskonkurs inte innebära några beaktansvärda olägenheter eller risker. Vi föreslår därför att sådana bestämmelser införs. Enligt vår uppfattning finns det inte anledning att, såsom har ansett, särreglera den situationen att överskottet i konkursen har uppkommit till följd av ett underhandsackord eller tillskott från aktieägarna. 5 Åtgärder mot oseriösa förfaranden i aktiebolag 5.1 Styrelselösa bolag 5.1.1 Problembilden Så kallad bolagsplundring går som regel till så att oseriösa personer köper ett aktiebolag och tömmer det på samtliga eller huvuddelen av dess tillgångar. De plundrade bolagen innehåller därefter ofta endast skulder. Den gamla styrelsen brukar avträda från sitt uppdrag i samband med köpet och köparen utser i regel inte någon ny styrelse. När förundersökning inleds, finns det inte någon styrelse som kan redogöra för vad som har förekommit i bolaget. Det förekommer också att de bolag som plundras byter ägare och styrelse upprepade gånger. Avsaknaden av styrelse är uppenbarligen ägnad att försvåra utredandet av ekonomisk brottslighet. Att ett aktiebolag saknar styrelse kan också leda till andra slag av problem. I aktiebolagslagen finns bestämmelser om personligt betalningsansvar för styrelseledamöter, som fortsätter bolagets verksamhet trots att bolaget saknar föreskriven täckning för sitt aktiekapital (se avsnitt 4.3). Vidare finns det bestämmelser om skadeståndsskyldighet för styrelseledamöter gentemot bl.a. bolagets borgenärer (se 15 kap. aktiebolagslagen). Det är tydligt att för en borgenär som önskar vända sig mot en ledamot i styrelsen för betalning av en bolagets skuld eller för att utkräva skadestånd möter det svårigheter om någon styrelse inte finns registrerad. Saknar bolaget styrelse eller annan behörig ställföreträdare, medför det också olägenheter för den som vill rikta anspråk mot bolaget, eftersom det inte finns någon som kan ta emot anspråket på bolagets vägnar. Dessa olägenheter har visserligen minskat genom särskilda delgivningsbestämmelser. Om ett försök med sedvanlig delgivning med ett aktiebolag har misslyckats eller delgivningsförsök bedöms som utsiktslösa och det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna, får delgivning ske genom att myndigheten sänder handlingen med post till aktiebolaget på dess registrerade postadress och minst senare skickar ett meddelande om att handlingen har sänts (se 9 § tredje stycket delgivningslagen, 1970:428). Genom denna bestämmelse blir det som regel praktiskt möjligt att delge ett styrelselöst bolag. kan det emellertid för borgenärer m.fl. vara angeläget att komma i direkt kontakt med någon som har behörighet att företräda bolaget. För att komma tillrätta med bolag som saknar registrerad behörig styrelse innehåller aktiebolagslagen bestämmelser om att i dessa fall skall besluta att bolaget skall gå i likvidation (se 13 kap. 4 a § aktiebolagslagen, jfr ovan avsnitt 4.5). Det har emellertid visat sig att en del bolag försöker kringgå likvidationsreglerna. Det har exempelvis hänt att ett styrelselöst bolag har anmält en ny styrelse strax före den dag då enligt vad verket meddelat skulle avgöra frågan om likvidation. har då avbrutit likvidationsförfarandet. Så snart det sistnämnda beslutet förelegat, har den nya styrelsen avgått och bolaget har på nytt stått utan registrerad styrelse. Också i de fall då aktiebolagsregistret innehåller uppgifter om bolagets styrelse kan olika slag av problem uppkomma. När det inleds en förundersökning rörande brott i bolaget, gör inte sällan de som enligt aktiebolagsregistret sitter i styrelsen invändning om att de avgått innan de aktuella oegentligheterna började och att de därför inte känner till vad som har förekommit. Vanligen företes protokoll och andra handlingar som stöder en sådan invändning. Till följd därav kan de personer som utåt har stått som ansvariga för bolaget inte alltid hållas ansvariga för vad som har förekommit inom bolaget. Det finns mot den bakgrunden anledning att överväga om reglerna behöver skärpas. 5.1.2 Förkortade tidsfrister i likvidationsförfarandet? Regeringens förslag: Bestämmelserna om tvångslikvidation skärps så att ett bolag utan behörig styrelse skall kunna förpliktas att gå i likvidation än (13 kap. 23 § aktiebolagslagen). Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (SOU 1999:36 s. 79 f.). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt kommitténs förslag eller inte haft några invändningar mot det. Ett par remissinstanser har ansett att likvidationsförfarandet kan förkortas ytterligare. Bakgrund: Det förfarande som föregår Patent- och registreringsverkets beslut om tvångslikvidation av styrelselösa bolag ser ut på följande sätt. När har uppmärksammat att bolaget saknar beslutför registrerad styrelse, sänder verket en påminnelse till bolaget med anmaning att utse så många ledamöter som behövs för att styrelsen skall bli fulltalig och anmäla de nyvalda till . Påminnelsen delges inte bolaget utan sänds med vanlig post till bolagets senast anmälda postadress. utfärdade verket 846 respektive 914 sådana påminnelser. Vidtar bolaget inte några åtgärder inom den angivna tiden, förelägger bolaget samt aktieägare och borgenärer som vill yttra sig i ärendet att komma in med skriftligt yttrande till myndigheten . I föreläggandet upplyses att bolaget kan förpliktas att gå i likvidation, om behörig styrelse inte anmäls inom angiven tid. Föreläggandet delges bolaget och kungörs i Post- och minst två och högst före utgången av den utsatta tiden. utfärdades förelägganden i 162 respektive 217 fall och beslut om likvidation fattades i 89 respektive 114 fall. Skälen för regeringens förslag: Det står klart att ett förkortat likvidationsförfarande skulle öka möjligheterna att inom rimlig tid komma tillrätta med styrelselösa bolag. Det finns därför all anledning att undersöka om något eller några av momenten i det nuvarande förfarandet kan tas bort eller förkortas. Vad som närmast kan övervägas är ett avskaffande av de påminnelser som föregår föreläggandet, en förkortning av tiden för yttrande och ett avskaffande av kravet på att bolaget delges föreläggandet. Också seriöst drivna aktiebolag kan ibland stå utan behörig styrelse på grund av dödsfall och andra hastigt inträffade händelser. Det framstår som rimligt att dessa bolag först tillsänds en påminnelse, innan föreläggandefasen tar vid. Påminnelserna har också visat sig ha effekt i av fallen. Det mera kostnads- och tidskrävande föreläggandeförfarandet kan i dessa fall undvikas. Systemet med utsändande av påminnelser bör alltså bestå. Det kan visserligen förekomma att har tillgång till sådan information om bolaget att det får anses mindre lämpligt att fördröja ärendet genom att sända ut en påminnelse. Så kan t.ex. vara fallet om bolaget har varit föremål för ett likvidationsförfarande som har avbrutits därför att bolaget i sista stund har anmält en ny styrelse. Om den nya styrelsen har avgått kort därefter, är det - såsom en remissinstans har varit inne på - rimligt att kan utfärda ett nytt likvidationsföreläggande. Det kan emellertid ske redan enligt gällande regler och fordrar alltså ingen lagändring. Nästa fråga är om påminnelsefasen, f.n. , bör förkortas. Tiden bör uppenbarligen inte vara så kort att aktieägarna inte får tid och rådrum att vidtala nya styrelseledamöter samt att kalla till och hålla en extra bolagsstämma för styrelseval. Enligt vår mening går det därför knappast att sätta tiden kortare än . Vi föreslår därför inte någon ändring i denna del. Kan tiden för yttrande förkortas? Ett likvidationsföreläggande skall kungöras i Post- och minst två och högst före utgången av den i föreläggandet utsatta tiden. Det är i praktiken inte möjligt att kungöra föreläggandet som det meddelas. Minsta tid för yttrandet blir därför drygt . Enligt Patent- och registreringsverkets rutiner bestäms tiden regelmässigt . Enligt vår uppfattning finns det inte något behov av att ge bolagen så för yttrande som nuvarande regler medger. Föreläggandet till bolaget har som regel föregåtts av en påminnelse och kommer alltså inte överraskande för bolaget. Minsta tiden för yttrande bör därför sättas till en månad. Det bör emellertid vara möjligt för att i det enskilda fallet bestämma , t.ex. när föreläggandet inte har föregåtts av någon påminnelse. Någon längsta tid för yttrandet bör inte anges i lagen. Med vårt förslag att tiden för yttrande i likvidationsärendet skall vara minst en månad kommer ett bolag som saknar behörig styrelse att kunna förpliktas att gå i likvidation drygt efter det att bristen på behörig styrelse uppmärksammades. Det innebär en halvering av tiden jämfört med . Behöver likvidationsföreläggandet delges bolaget? delges alltid likvidationsföreläggandet med bolaget. Just det förhållandet att bolaget saknar behörig styrelse ökar typiskt sett delgivningssvårigheterna. Det kan synas tala för att bolaget borde få stå sitt kast och acceptera att likvidationsärendet genomförs utan formell delgivning. är det rimligt att bolaget så långt möjligt bereds tillfälle att bevaka sin rätt i likvidationsärendet. Det kan också konstateras att de nya bestämmelserna om särskild delgivning med aktiebolag av allt att döma avsevärt har förbättrat möjligheterna till delgivning med aktiebolag. I enstaka fall torde visserligen svårigheterna fortfarande vara betydande, t.ex. om bolaget inte har någon registrerad postadress. Enligt vår mening kan emellertid dessa fall - som är mycket få och där delgivning i sista hand ändå kan ske med hjälp av kungörelsedelgivning - inte motivera att kravet på delgivning av likvidationsföreläggandet tas bort. Frågan om föreläggandet behöver kungöras i Post- och har behandlats i avsnitt 4.6.2.