prop · GO03130 · 2001-01-01 00:00:00 — Miljö- och landsbygdsprogrammets ersättningar för hävd respektive restaurering av värdefulla ängs- och betesmarker är tillsammans med informationsinsatser de viktigaste verktygen för att uppnå delmålet. Därutöver kan restaureringar ske med hjälp av de lokala investeringsprogrammen, så länge programmet löper, och anslag för skötsel av naturreservat. Bland ängsmarkerna är bl.a. hävden av våtslåttermarker viktig. Miljö- och landsbygdsprogrammet ger också möjlighet till ersättning för bl.a. miljövänliga investeringar, marknadsföring och nyföretagande. Tillsammans med övriga statliga och kommunala program ger Miljö- och landsbygdsprogrammet de förutsättningar för specialisering och kombinationer av olika näringsfång som medger en fortsatt hävd av dessa marker. Enligt regeringens bedömning är en förutsättning för att uppnå delmålet att länsstyrelserna aktivt söker upp markägare, informerar om och samordnar insatser och medel från såväl Miljö- och landsbygdsprogrammet som strukturfondsprogrammet, lokala investeringsprogrammet och andra program. I arbetet med den Nationella bevarandeplanen för odlingslandskapet är lokal förankring och lokalt deltagande viktiga framgångsfaktorer. Delmål 2 (bevarande och nyskapande av småbiotoper i odlingslandskapet) Småbiotoper som åkerholmar, dikesrenar, småvatten, alléer, odlingsrösen och stenmurar är livsmiljö för värdefulla arter och utgör spridningslinjer för arter med dålig spridningsförmåga. De bidrar också till den variation i odlingslandskapet som många arter kräver. Småbiotoperna är därför nödvändiga för att populationer inte skall isoleras och därmed bli än mer sårbara för genetiska och andra slumpfaktorer. De utgör ofta också värdefulla kulturelement som är viktiga för odlingslandskapets karaktär. För många arter är dessa marker de refugier som möjliggör att de kan finnas kvar. I många fall kan tillfälligt sparade åkerkanter ge ökade möjligheter för biologisk mångfald i odlingslandskapet. Avsikten med bevarandet och återskapandet är att vända den negativa trend som Artdatabanken redovisat för arter knutna till odlingslandskapet. Jordbruksrationaliseringarna de har inneburit att en stor del av ovan nämnda småbiotoper har avlägsnats eller inte längre hävdas och därmed växer igen. Längst har försvinnandet gått i slättbygderna men det finns även andra bygder där det råder brist på småbiotoper. I de utpräglade slättbygderna har utarmningen gått så långt att det behöver skapas nya småbiotoper. Erfarenheter från , och visar att det med relativt enkla medel går att snabbt öka den biologiska mångfalden i ett enahanda åkerlandskap genom att anlägga ytor med avvikande vegetation på strategiska platser. Sådana nya småbiotoper kan komplettera de befintliga men inte ersätta dem, då nyskapade miljöer sällan är lämpliga för krävande arter. Biotopskyddet har tillsammans med jordbrukets miljö- och landsbygdsprogram bromsat men inte helt stoppat försvinnandet av småbiotoper. Delmålet innebär enligt regeringens bedömning att dispenser från biotopskydd enligt 7 kap. 11 § i allmänhet skall åtföljas av krav på att sökanden vidtar kompensationsåtgärder. Regeringen avser att i enlighet med och kommitténs förslag uppdra åt att tillsammans med andra berörda myndigheter ta fram en strategi för hur mängden småbiotoper i slättbygden skall kunna öka samt utveckla metodik för att följa utvecklingen. Strategin bör även uppmärksamma slättbygdens kulturhistoriska värden. Det är önskvärt att strategin kan färdigställas inför utvärderingen av delmålen. Om det finns behov avser regeringen att senare uppdra åt att även klarlägga i vilka regioner som bristen på småbiotoper utgör ett hinder för bevarandet och spridningen av odlingslandskapets biologiska mångfald samt ta fram en strategi för hur mängden småbiotoper kan ökas i dessa regioner. Genom uppdraget bör det klarläggas i vilka regioner som bristen på småbiotoper utgör ett hinder för bevarandet och spridningen av odlingslandskapets biologiska mångfald. Vid behov bör det även tas fram en strategi för hur mängden småbiotoper kan ökas i dessa regioner. Vägrenar är småbiotoper som i vissa fall hyser stor biologisk mångfald. Vägens omgivning innehåller dessutom ofta andra värdefulla småbiotoper såsom alléer, stenmurar och milstenar. bör fortsätta arbetet med att dels säkerställa artrikedomen och kulturelementen i de natur- och kulturhistoriskt värdefulla vägrenarna, dels utveckla artrikedomen i övriga vägrenar, särskilt i slättlandskapet. bör också fortsätta utvecklingen av metoder för att tillvarata det slagna gräset för användning i komposterings-, rötnings- eller förbränningsanläggningar. Delmål 3 (skötsel av kulturbärande landskapselement) Odlingslandskapets kulturbärande landskapselement som t.ex. fornlämningar, alléer, gärdesgårdar och stenmurar är en omistlig del av vårt kulturella och historiska arv, som de har ett stort upplevelsevärde för många människor. De har också betydelse för den biologiska mångfalden genom att utgöra livsmiljöer för sällsynta och hotade djur- och växtarter. Det är därför viktigt att beakta helheten i odlingslandskapet vid inrättande av kulturreservat enligt 7 kap 9 § . Landskapselementen behöver hävdas för att finnas kvar. Kunskapen om hur de traditionellt hävdas håller dock på att försvinna. Att vända denna utveckling är ett nödvändigt steg för att uppnå delmålet. Miljö- och landsbygdsprogrammet är ett viktigt verktyg för att nå delmålet och ger möjligheter att integrera natur- och kulturmiljöaspekter i bevarandearbetet. Målet för delprogrammet för skötsel av landskapselement har utökats och antalet landskapselement som kan hävdas beräknas öka med . Det finns också möjlighet till ersättning för bevarande av vissa överloppsbyggnader, dvs. byggnader som hör samman med tidigare markanvändning, exempelvis ängslador. Delmål 4 (genetiska resurser hos domesticerade växt- och djurarter) Konventionen om biologisk mångfald omfattar även det hållbara nyttjandet och bevarandet av domesticerade växt- och djurarter samt de genetiska resurser som dessa är bärare av. Många av dessa kulturväxter, lantsorter och lantraser har egenskaper som gått förlorade i konventionella växtsorter och husdjur men som visat sig viktiga att genetiskt bevara. Det kan gälla resistens hos växter eller sundhet och god fertilitet hos djur. Gamla kulturväxter och lantraser bär ofta på arvsanlag och egenskaper som dels utgör ett viktigt underlag för framtida växtförädling och husdjursavel, dels har funktioner för övrig biologisk mångfald. Så är exempelvis flera kulturväxter värdväxter för hotade insekter. Betesdjur av lantraserna har också egenskaper som gör dem speciellt lämpade för landskapsvård såsom härdighet, låga krav på betesmarken och förmåga att försvara sig mot rovdjur. Regeringen har (dnr. Jo 1998/2885, Jo 1999/429) beslutat att inrätta ett nationellt program för växtgenetiska resurser. skall ansvara för programmets genomförande, uppföljning och utvärdering. Nordiska genbanken för husdjur samlar information om och samordnar viss verksamhet som rör ett urval av odlingslandskapets husdjursraser. Husdjurs- och avelsföreningar och några djurparker, däribland Ark, bedriver avelsarbete och informerar om de raser de arbetar med. De enskilda djurhållarna behöver emellertid såväl ökad avelsgenetisk kunskap som ekonomiskt stöd. finns genom Miljö- och landsbygdsprogrammet stöd till avelsföreningarnas information samt ett begränsat ekonomiskt stöd till den som håller vissa hotade husdjursraser. Detta stöd utgår dock inte för alla raser, exempelvis inte för fjäderfäraser, och är inte tillräckligt för att ensamt säkra bevarandet av de hotade raserna. Regeringen har påbörjat arbetet med en strategi för husdjursgenetiska resurser som tillsammans med utvärderingen av den gemensamma jordbrukspolitiken och översyn av Miljö- och landsbygdsprogrammet kommer att klarlägga om det finns behov av ytterligare stöd till dem som håller hotade husdjursraser. De insatser som görs av dem som håller hotade husdjursraser är nödvändiga för att säkerställa ett långsiktigt bevarande. Delmål 5 (åtgärdsprogram för hotade arter och biotoper) För allt fler arter knutna till odlingslandskapet minskar populationerna. Enligt Artdatabanken gäller detta arter knutna till hävdade sandmarker och fuktmarker som strandängar men även arter knutna till naturbetesmarker och arter beroende av dynga. Målet syftar till att värna de arter som är så sällsynta att de inte kan återhämta sig på egen hand även om förutsättningar skapas genom restaurering och återskapande av potentiella livsmiljöer. Det gäller främst de arter som i rödlistan anges som akut eller starkt hotade. I odlingslandskapet är 15-80 hotade arter i behov av särskilda insatser . Det exakta antalet beror av hur andra insatser lyckas tillgodose arternas behov. Regeringen bedömer att ca 50 åtgärdsprogram behöver genomföras . Särskild hänsyn bör tas till arter och biotoper som är listade i EG:s art- och habitatdirektiv (92/93/EEG) och fågeldirektiv (79/409/EEG). Som första steg behövs i några fall fortsatt inventeringsarbete för att hitta lokaler för de aktuella arterna. För åtskilliga arter är dock kunskapen så god att åtgärdsprogram snabbt bör kunna tas fram och börja tillämpas. För övriga arter bör åtgärdsprogrammen börja tillämpas successivt . Regeringen avser att uppdra åt att i samverkan med berörda myndigheter, kommuner, markägare och frivilligorganisationer utforma och genomföra åtgärdsprogrammen. Vid ekologisk produktion förbättras förutsättningarna för biologisk mångfald i odlingslandskapet. Åtgärder för att öka andelen ekologiskt odlad mark är därför av betydelse för att kunna nå delmålet. Delmål 6 (lantbrukets ekonomibyggnader) Delmålet syftar till att utarbeta ett program för hur de äldre karaktärsgivande ekonomibyggnaderna kan underhållas och om möjligt fortsätta att nyttjas. skall ett sådant program finnas. Den traditionella bebyggelsen är av stor betydelse för landskapets karaktär och regionala särart. Upplevelsen och förståelsen av den svenska historien och det svenska kulturlandskapets omdaning och utveckling levandegörs då kulturmiljöer bevaras. Även bebyggelsens värde för regional utveckling och marknadsföring har understrukits i bl.a. Miljö- och landsbygdsprogrammet. Delmålet fokuserar på odlingslandskapets ekonomibyggnader eftersom det är dessa som är mest hotade. Det bidrar även till att utveckla den helhetssyn på odlingslandskapet som många remissinstanser efterlyst. Miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap i ett generationsperspektiv I regeringens bedömning av miljökvalitetsmålet i ett generationsperspektiv bygger den fjärde punkten på förslag till beskrivningar av skogs- och mellanbygderna respektive slättbygderna. Även sjätte och åttonde punkten bygger på en kompletterande beskrivning föreslagen av kommittén. Den nionde punkten har kompletterats för att omfatta även kulturmiljöaspekten. I övrigt är punkterna desamma som redovisades i propositionen 1997/98:145 Svenska miljömål. Konsekvenser av förslagen Regeringens förslag innebär att jordbrukare som bedriver ett hållbart jordbruk som bevarar natur- och kulturvärden ges möjlighet att fortsätta driften som incitamentet att ytterligare inrikta driften mot hållbart brukande ökar för samtliga jordbruksföretag. Länsstyrelserna behöver fortsätta sitt arbete med att informera markägare och brukare om odlingslandskapets värden och stärka arbetet med att samordna de olika ersättningsformer som finns, främst Miljö- och landsbygdsprogrammet, strukturstöd och lokala investeringsbidrag. Länsstyrelserna och kommunerna kommer att behöva intensifiera arbetet med att samordna sina resurser. Samhällsinsatserna inom området kommer därmed att bli effektivare. För delmålen 1-3, samt 6 krävs att i samarbete med regionala aktörer, regionaliserar de nationella målen till operativa mål för länet och för de naturgeografiska och kulturhistoriska regionerna. Regeringens förslag innebär att en stor del av odlingslandskapets biologiska mångfald gynnas, att natur- och kulturhistoriska värden stärks och att det öppna varierade landskapet behålls som en del av jordbrukets negativa miljöeffekter på biologisk mångfald motverkas. Det varierade landskapet har stort värde för friluftsliv och rekreation och medför också positiva effekter för turistnäringen. Ett bevarat odlingslandskap med ängar, hagar och traditionell bebyggelse är positivt för bygdens identitet och människors trygghet och förankring. De ökade möjligheterna till diversifiering och utveckling av nya produkter har positiva effekter på sysselsättningen i glesbygd och möjligheterna till en levande landsbygd. I skrivelsen En hållbar utveckling av landsbygden, m.m. (skr. 1999/2000:14), har regeringen förklarat sin avsikt att se över Miljö- och landsbygdsprogrammet . Regeringen avser att efter översynen och efter att ha övervägt förutsättningar för utökad EG-finansiering genom tillförsel av ytterligare medel från EG-budgeten eller genom modulering, överväga en utökning av programmet. Behovet av åtgärder och utvecklingen av programmet bör vara avgörande för hur en sådan utbyggnad bör se ut. löpande utvärdering av den gemensamma jordbrukspolitiken, utvärderingen av EU:s jordbrukspolitik samt forskningsresultat kan också leda till ett effektivare utnyttjande av insatta medel. Den statsfinansiella kostnaden för att nå alla delmål under miljökvalitetsmålet uppskattas till totalt ca . Utgifterna för huvuddelen av de föreslagna åtgärderna har budgeterats i Miljö- och landsbygdsprogrammet fram . Formuleringen av delmålen bygger på antagandet att åtgärderna i Miljö- och landsbygdsprogrammet förlängs i en kommande programperiod och att erhåller en finansiering från EU minst i nivå med den nuvarande. Regeringen bedömer att det behövs ytterligare resurser för bl.a. utveckling av program för växtgenetiska resurser och skydd av hotade arter. Regeringen beräknar därför att, i jämförelse med utgiftsnivå för delmålen, tillföra ca 2002-2003, och ca (se vidare avsnitt 25). 19 Storslagen fjällmiljö Av fastställt miljökvalitetsmål Fjällen skall ha en hög grad av ursprunglighet vad gäller biologisk mångfald, upplevelsevärden samt natur- och kulturvärden. Verksamheter i fjällen skall bedrivas med hänsyn till dessa värden och så att en hållbar utveckling främjas. Särskilt värdefulla områden skall skyddas mot ingrepp och andra störningar. Inriktningen är att miljökvalitetsmålet skall nås inom en generation. Delmål för miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö Regeringens förslag: 1. Skador på mark och vegetation orsakade av mänsklig verksamhet skall vara försumbara . Buller i fjällen från motordrivna fordon i terräng och luftfartyg skall minska och uppfylla följande specifikation, nämligen att - av terrängskotrar i trafik skall uppfylla högt ställda bullerkrav (lägre än ), - buller från luftfartyg skall vara försumbart både inom regleringsområde klass A enligt terrängkörningsförordningen (1978:594) och inom av nationalparksarealen. skall merparten av områden med representativa höga natur- och kulturvärden i fjällområdet ha ett långsiktigt skydd som vid behov omfattar skötsel och restaurering. skall åtgärdsprogram finnas och ha inletts för de hotade arter som har behov av riktade åtgärder. Regeringens bedömning: Miljökrav bör införas för terrängskotrar. I avvaktan på obligatoriska buller- och avgaskrav bör ett system för frivillig miljöklassning av nya terrängskotrar utvecklas och införas. Ett sådant system bör kompletteras med styrmedel för att påskynda introduktionen av miljöanpassade terrängskotrar. Ett regionalt miljö- och hushållningsprogram för fjällområdet kan ge ytterligare underlag för arbetet att nå miljökvalitetsmålet. Miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö bör i ett generationsperspektiv enligt regeringens bedömning innebära bl.a. följande: * Fjällens karaktär av betespräglat storslaget landskap med vidsträckta sammanhängande områden bibehålls. * Fjällens biologiska mångfald bevaras. * Främmande arter och genetiskt modifierade organismer som kan hota den biologiska mångfalden introduceras inte. * Kulturmiljövärden, särskilt det samiska kulturarvet, bevaras och utvecklas. * Rennäring, turism, jakt, fiske och annat nyttjande av fjällen liksom bebyggelse och annan exploatering bedrivs med hänsyn till naturens långsiktiga produktionsförmåga, biologisk mångfald, natur- och kulturmiljövärden samt värden för friluftsliv. * Låg bullernivå eftersträvas. * Förslitningen av fjällvegetationen minskar och lavtäckets utbredning ökar i omfång och tjocklek. * Hotade arter och arter som drabbats av stark tillbakagång har möjlighet att sprida sig till nya lokaler inom sina naturliga utbredningsområden så att långsiktigt livskraftiga populationer säkras. * Lokala bestånd av fisk och andra vattenlevande arter i fjällens sjöar och vattendrag bibehålls. * Arealen områden med stora upplevelsevärden eller höga natur- och kulturvärden som är fria från buller och andra störningar ökar. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Kommittén föreslog för delmålet om buller i fjällen ett något snabbare utbyte av äldre terrängskotrar. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker kommitténs förslag till delmål. Invändningarna rör främst delmålet om skador på mark och vegetation. Flera remissinstanser, bl.a. Länsstyrelserna i , och , och (), anser att delmålet om skador på mark och vegetation inte är realistiskt. anser att delmålet blir provisoriskt i avvaktan på Rennäringspolitiska kommitténs arbete. i är tveksam till en begränsning av turism och renskötsel för att minska nyttjandet av fjällen. anför att underlag saknas för dra säkra slutsatser beträffande vegetationstäcket. anser att målen är vagt formulerade och därmed svåra att följa upp. framhåller att rennäringens påverkan på de betespräglade växterna och den biologiska mångfalden i första hand bestäms av slaktuttaget. betonar att EG:s maskindirektiv inte medger att bullerkrav ställs på snöskotrar. Snöskoterägares anser att bullerkrav för terrängskotrar måste vara rimliga och samordnas med utvecklingen på världsmarknaden. Remissinstanserna är positiva till utarbetandet av ett regionalt miljö- och hushållningsprogram för fjällområdet. Bakgrund till miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö: Fjällen tillhör och mest opåverkade miljöer och har mycket höga natur- och upplevelsevärden. Människor har levt i fjällmiljön under och fjällen har därför betydande kulturmiljövärden. Ekosystemen innehåller relativt få arter och klimatet karakteriseras av kalla vintrar och korta somrar. Produktionsförmågan är i allmänhet låg i både mark- och vattenekosystemen och känsligheten för yttre störningar är ofta stor. I princip hela fjällområdet omfattas av rennäringen som bedrivs av den samiska befolkningen. Fjällområdet är attraktivt för rekreation och friluftsliv i olika former. har tidigare beslutat att avsätta vissa områden i fjällen som nationalparker och att fjällvärlden utgör område av riksintresse enligt 3 och 4 kap. med hänsyn till områdets natur- och kulturvärden. Mark- och vattenområden som har betydelse för rennäringen skyddas enligt 3 kap. . I syfte att främja en hållbar utveckling i fjällen redovisades i propositionen 1995/96:226 Hållbar utveckling i landets fjällområden ett samlat förslag till åtgärder rörande planering, miljöanpassning av terrängkörning, rennäring, flyg, mineralutvinning och turism. beslutade om vissa åtgärder med anledning av propositionen (bet. 1996/97:JoU5, rskr. 1996/97:63). I 65 a § rennäringslagen (1971:437) sägs att rennäringen skall bedrivas med bevarande av naturbetesmarkernas långsiktiga produktionsförmåga så att dessa ger en uthålligt god avkastning som den biologiska mångfalden behålls. I samband med införandet av en ny struktur i arbetet med miljömål beslutade om miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:183). Det förutsattes därvid att regeringen skulle återkomma till med förslag till delmål avseende bl.a. hotade arter i fjällmiljön samt trafik med motordrivna fordon i terräng och flyg. Skälen för regeringens förslag och bedömning: På grundval av förslag från föreslår regeringen - utöver de delmål som har efterfrågat - ytterligare två delmål: att begränsa skador på mark och vegetation samt att stärka skyddet för främst områden med höga kulturvärden. I finns olika områden med miljö- och hushållningsproblem av regional räckvidd som det finns skäl att uppmärksamma också i ett riksperspektiv. Inom samhällsplaneringen för en hållbar utveckling har länsstyrelserna att bevaka att riksintressen i fråga om mark- och vattenanvändningen tillgodoses, att de nationella miljökvalitetsmålen får genomslag i planeringen och att statlig sektorsplanering inom olika områden ges en regional anpassning och samordnas i hållbar riktning. Det finns mot den bakgrunden skäl att på regional nivå behandla miljö- och hushållningsfrågorna mer sektorsövergripande. Med ett sådant arbete kan dessa frågor ges ökad tyngd i den lokala och regionala samhällsplaneringen. Miljösituationen i fjällområdet bör analyseras i ett regionalt perspektiv som en strategi och åtgärder tas fram för en bättre miljö framför allt för de mest känsliga områdena i fjällen. Regeringen avser att ge berörda länsstyrelser i uppdrag att upprätta ett regionalt miljö- och hushållningsprogram för fjällområdet. Ett sådant arbete kan med utgångspunkt i de regionala miljöstrategierna, nationella miljökvalitetsmål och riksintressen enligt ta till vara de utvecklingsmöjligheter och den potential för sysselsättning och tillväxt som ligger i resurshushållning och miljöanpassning inom ett visst område. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö kan nås inom en generation. Det förutsätter dock att berörda sektorer och samhället i övrigt lever upp till de krav på hänsyn till miljön som kommer till uttryck i de föreslagna delmålen. Delmål 1 (begränsa skador på mark och vegetation) Fjällmiljön är särskilt känslig och ett alltför intensivt nyttjande leder till skador på mark och vegetation. Extrema klimatförhållandena i samverkan med låg produktionsförmåga ger växtligheten sämre betingelser för återhämtning. framhöll betydelsen av att täckningsgraden hos främst lavtäcket i bottenskiktet skall vara av minst samma omfattning som och att den inte får försämras genom mänsklig påverkan som renskötsel, turism eller luftburna föroreningar. Lokalt och regionalt behövs ökad täckningsgrad hos vegetationstäcket. har påverkan från bl.a. terrängkörningen och rennäringen ökat i omfattning. Även påverkan från turistnäringen har medfört skador på mark och vegetation. Miljökvaliteten har successivt försämrats sett över och vissa områden i fjällen uppvisar långt gångna skador. Ett överutnyttjande av betesresursen har förekommit lokalt. är renbetet en förutsättning för att bevara såväl biologisk mångfald som betesresursen. Begränsningar av skador på mark och vegetation förutsätter minskad barmarkskörning, bättre lokal reglering av antalet renar och ökad hänsyn i turistnäringen. I syfte att behålla vegetationstäcket på kalfjället och förhindra erosionsskador föreslog kommittén som delmål att skador på mark och vegetation orsakade av mänsklig verksamhet är försumbara. Flera remissinstanser anser att kommitténs delmål inte är realistiskt. i anför bl.a. att fjällandskapet i hög grad är ett kulturlandskap som har påverkats av renbetning. Renskötseln kommer så länge den pågår att fortsätta att sätta sin prägel på fjällområdet och den liksom annan näringsverksamhet orsakar tidsbegränsade skador. Regeringen gör samma bedömning som men vill ändå uppmärksamma de problem som på vissa platser förekommer och som kan härledas till ett lokalt ökat betestryck. Delmålet bör framför allt ta sikte på nya, varaktiga skador sedan olika åtgärder har vidtagits och fått verka . Det gäller t.ex. införande av terrängkörningsplaner och utveckling av nya, mindre miljöskadande terrängfordon.