prop · GP0359 · 2001-11-22 00:00:00 — Angående transpersoner ville utskottet skilja påtranssexualism och transvestism. Transsexualism, menade utskottet, har inget med personens sexuella läggning att göra utan berör könsidentiteten. Utskottetframhöll att diskriminering på grund av transsexualism är att betrakta somkönsdiskriminering. Transvestism däremot, menade utskottet, är ett sexuelltbeteende.Enligt RFSL förekommer hetspropaganda mot transpersoner på nätet och i trycktaskrifter och transpersoner drabbas troligen minst lika ofta av våld som homo-och bisexuella personer.Regeringen ifrågasätter inte att enskilda transpersoner ofta drabbas av hot,våld och andra kränkningar. Detta är naturligtvis oacceptabelt. Bestämmelsen omhets mot folkgrupp tar dock inte sikte på dessa sorters övergrepp mot enskilda.Sådana gärningar är kriminaliserade enligt andra bestämmelser. Bestämmelsen omhets mot folkgrupp tar i stället sikte på hets mot kollektivt bestämda grupper.Regeringen vill framhålla att de personer som ingår i beteckningen transpersoner naturligtvis inte är mindre skyddsvärda än andra. Men även om det skulleförekomma hetspropaganda mot transpersoner som grupp saknas det i vart fallbelägg för att detta skulle ha skett på ett sådant sätt att det nu skulle kunnamotivera någon ytterligare begränsning av yttrandefriheten. Denna grupp bördärför inte föras in i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Det är likväl viktigt att rättsväsendet uppmärksammar förekomsten av och ökar kunskapen om hot ochtrakasserier som riktar sig mot transpersoner. Det kan också vara motiverat atti annat sammanhang se över den generella kunskapen om transpersoner och derassituation. Som konstaterats utgör transpersoner, liksom homosexuella, enutsatt grupp i samhället. Det förhållandet att transpersoner som grupp inteföreslås komma att omfattas av regleringen i 16 kap. 8 § , får inteinnebära att enskilda transpersoner åtnjuter ett sämre skydd mot hot ochtrakasserier än personer i andra utsatta grupper.Även om det är just de homosexuellas utsatta situation som motiverar atttillämpningsområdet för bestämmelsen om hets mot folkgrupp utvidgas, anserregeringen att den lagtekniska utformningen av denna utvidgning bör ske på ettsätt som stämmer överens med utformningen av bestämmelsen i övrigt. Regeringenansluter sig här till uppfattningen, som också framförts av fleraremissinstanser, att brottsbeskrivningen bör generellt avse straffbaraanspelningar på sexuell läggning. Såsom RFSL har anfört innebär detta också atthomosexuella inte får en speciallagstiftning, utan att alla människor skyddas på ett likartat sätt. Lagrådet har inte ifrågasatt det sålunda föreslagnatillämpningsområdet utan tvärtom funnit att argumentet får godtas.Lagrådet anför dock att uttrycket sexuell läggning kan uppfattas på olika sättoch att det torde föreligga en betydande risk för att det kommer attmissuppfattas av många. Med hänsyn till det intresse av en klar och tydliglagstiftning som gör sig särskilt gällande vid strafflagstiftning förordarLagrådet att uttrycket, i tryckfrihetsförordningens och brottsbalkensbestämmelser om hets mot folkgrupp, skall ersättas med "homosexuell, bisexuelleller heterosexuell läggning".Regeringen delar Lagrådets uppfattning i fråga om intresset av en klar ochtydlig strafflagstiftning och har också förståelse för Lagrådets förslag.Utgångspunkten bör vara att lagstiftningen skall vara så klar och tydlig sommöjligt. Framför allt är det av rättssäkerhetsskäl viktigt att inte riskera attåstadkomma oförutsebara konsekvenser för enskilda. Det kan dock i sammanhangetnämnas att för mänskliga rättigheter har konstaterat att det ioch för sig ibland kan finnas ett behov av att använda mer eller mindre vagtformulerade uttryck i lagstiftningen, t.ex. i fråga om straffbestämmelser motrasistisk agitation (beslut i målet Suggoch Dobbs mot ).I fråga om uttrycket sexuell läggning har gett regeringen i uppdragatt utreda en enhetlig term i svensk lag för vad som betecknas som sexuell läggning (bet. 1997/98:JuU20, rskr.1997/98:276). Regeringen uppdrog däreftertill diskrimineringsutredning att se över användningen av uttrycketsexuell läggning i syfte att åstadkomma en konsekvent användning av uttrycket ilagstiftningen (dir. 1999:49). Utredningen har därefter - i betänkandet Etteffektivt diskrimineringsförbud, Om olaga diskriminering och begreppen ras ochsexuell läggning (SOU 2001:39) - uttalat att begreppet sexuell läggning, när det förekommer i lagtext, bör avse homo-, bi och heterosexuell läggning.Den s.k. förordade i sitt betänkande Förbud motdiskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning (SOU 1997:175) attbegreppet sexuell läggning skall användas som en lagteknisk, övergripande termför hetero-, homo- och bisexualitet. Lagen (1999:133) om förbud motdiskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning innehåller också, i 2§, en legaldefinition av begreppet sexuell läggning i enlighet med utredningensförslag. Regeringen har också föreslagit motsvarandelegaldefinition i sin proposition (2001/02:27) om likabehandling av studenter ihögskolan.Enligt regeringens mening är det ett angeläget intresse att utvecklingen mot att etablera uttrycket sexuell läggning som en vedertagen lagteknisk term förhomo-, bi- och heterosexualitet kan fortsätta, så att uttrycket, nu ochframöver, kan användas med denna innebörd på ett enhetligt och konsekvent sätt i lagstiftningen. Det har också i olika sammanhang framkommit att detta är enviktig fråga för många berörda. En sådan fortsatt konsekvent användning avuttrycket i lagstiftningen är också ägnad att undanröja de farhågor förmissuppfattningar som Lagrådet har uttryckt.Lagrådets förslag till utformning klargör i och för sig på ett mycket tydligtsätt den nu föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för bestämmelserna om hets mot folkgrupp. Regeringen gör dock bedömningen att det inte heller med enanvändning av det mer sammanfattande uttrycket sexuell läggning skulle kunnauppkomma sådan oklarhet som kan leda till rättsförluster för enskilda. På grundhärav och med beaktande särskilt av det nämnda intresset av utvecklingen mot att etablera uttrycket sexuell läggning som en vedertagen lagteknisk term stannarregeringen efter en samlad bedömning för att övervägande skäl talar för enanvändning av uttrycket sexuell läggning även i nu aktuella straffbestämmelser.Regeringen föreslår därför att bestämmelserna utformas så att de träffar hot och missaktning med anspelning på sexuell läggning.I sammanhanget kan också nämnas att författningsutredning (Ju 1999:13)i sitt delbetänkande Vissa grundlagsfrågor (SOU 2001:19) har föreslagit attskyddet för utsatta grupper i 1 kap. 2 § regeringsformen skall kompletteras ochförstärkas med en föreskrift om att det allmänna skall motverka bl.a.diskriminering på grund av sexuell läggning.Uttrycket sexuell läggning i bestämmelserna om hets mot folkgrupp skall alltså,liksom i övrig lagstiftning, omfatta homo-, bi- och heterosexuell läggning, meninte sådana sexuella intressen, variationer, inriktningar eller beteenden, somkan finnas hos såväl hetero- och homo- som bisexuella personer. Begreppetsexuell läggning omfattar således inte transsexualism eller transvestism. Detomfattar inte heller böjelser såsom exempelvis pedofili.Närmare om det straffbara områdetSom har sagts syftar den valda lagtekniska lösningen till att markeraatt samma principiella överväganden skall göras vid bedömningen av en sådangärning som avser exempelvis homosexuella som vid bedömningen av en gärning somavser någon av de andra grupper som skyddas av bestämmelserna om hets motfolkgrupp. I anledning av de synpunkter som Frikyrkosamråd (FSR) harframfört vill regeringen därför framhålla att vårt förslag till enkriminalisering av hets med anspelning på sexuell läggning, lika lite som denmotsvarande gällande kriminaliseringen av hets mot folkgrupp, är avsettatt hindra en fri och saklig debatt. Meningen är alltså inte att hindraresonemang och diskussioner om homosexualitet, bisexualitet ellerheterosexualitet vare sig inom kyrkor eller på andra håll i samhället. Det måste också vara möjligt för homosexuella och andra att i en fri och öppen debattbemöta och tillrättalägga felaktiga uppfattningar och på så sätt motverkafördomar som annars riskerar att konserveras och leva kvar i det fördolda.Den nuvarande lagstiftningen om hets mot folkgrupp innehåller ocksåbegränsningar så att inte varje yttrande som innehåller omdömen om en viss grupp eller varje uttryck för missaktning är straffbelagt. Således sägs i förarbetena bl.a. att det för straffbarhet bör krävas att det är fullt klart att uttalandet överskrider gränsen för en saklig och vederhäftig diskussion rörande gruppen ifråga. Vid prövningen av om en gärning utgör straffbar hets mot exempelvishomosexuella, måste också uttalandet eller meddelandet - liksom annars när detgäller prövningen av om en gärning utgör hets mot folkgrupp - alltid bedömas isitt sammanhang. Motiven för gärningen måste därvid beaktas.Ett visst utrymme för straffria kritiska eller liknande uttalanden måstesjälvfallet finnas. Avgörande blir hur meddelandet framstår vid en objektivbedömning. Vidare måste det med hänsyn till sammanhanget stå klart attgärningsmannens uppsåt med meddelandet varit att sprida ett sådant meddelandesom innefattar hot mot eller missaktning för gruppen i fråga. I detta sammanhang kan erinras om den uttryckliga s.k. instruktionen i tryckfrihetsförordningenoch yttrandefrihetsgrundlagen. Den innebär att den som dömer över missbruk avtryck- respektive yttrandefriheten eller vakar över dessa friheter skall betänka att de utgör grundvalar för ett fritt samhällsskick, uppmärksamma syftet mer än framställningssättet och hellre fria än fälla.Det som föreslås kriminaliseras är hets mot kollektivt bestämda grupper medanspelning på sexuell läggning. Det rör sig alltså om sådana kränkande omdömenoch hotfulla uttalanden om främst homosexuella som grupp som tar sinutgångspunkt i att gruppen har den läggning den har. Att endast citera ochdiskutera exempelvis religiösa urkunder faller inte inom det straffbara områdetenligt förslaget. Det bör däremot inte - lika litet som det är tillåtetatt utifrån religiösa texter hota eller uttrycka missaktning för muslimer ellerkristna - vara tillåtet att använda sådant material för att hota eller uttryckamissaktning för homosexuella som grupp. Det är här viktigt att skilja uttalanden och meddelanden som anspelar på läggningen som sådan och uttrycker hot ellermissaktning mot kollektivet på grund av denna läggning från sådana uttalandeneller andra meddelanden som anspelar på beteenden eller sådana uttryck somläggningen kan ta sig, men som inte kan tänkas syfta till att kränka eller hotahela den grupp av människor som har denna läggning. Det måste till exempel - påmotsvarande sätt som gäller i fråga om exempelvis uttalanden medanspelning på trosbekännelser - vara möjligt att diskutera olika livsstilar ochlivsåskådningar.7 Lagen med förbud mot politiska uniformer7.1 Nuvarande reglering och reformbehovetEnligt lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer (uniformslagen) är det förbjudet att bära uniform eller liknande klädedräkt som tjänar till attutmärka bärarens politiska meningsriktning (1 §). Förbudet avser ocksåuniformsdel, armbindel eller annat därmed jämförligt i ögonen fallandekännetecken. Den som överträder förbudet kan dömas till böter och det somolovligen har burits kan förverkas (2 §).Uniformslagen trädde 1947 och har inte ändrats i sak . Denföregicks av en provisorisk reglering i form av en fullmaktslag . Av förarbetena framgår att uniformsförbudet tillkommit för att motverka hot motallmän ordning och säkerhet. I motiven (prop. 1933:225 s. 7) anförde detföredragande statsrådet bl.a. att bärande av politiska uniformer hade visat sigverka utmanande, skärpa motsättningarna mellan anhängare av olika åskådningarsamt lätt kunna framkalla stridigheter och våldshandlingar mellan oliktänkande.Den nu gällande lagen om förbud mot politiska uniformer vilar på samma grunderoch är avsedd att klart markera att bärande av uniformer inte bör ingå som ettinslag i det politiska livet i ett demokratiskt samhälle (prop. 1947:100 s. 4).Frågan om innehållet i det politiska budskap som bäraren av uniformen ellerkännetecknet avser att förmedla berörs över huvud taget inte i förarbetena. Inte heller diskuteras förbudets förhållande till yttrandefriheten eller den friaåsiktsbildningen. Även om förbudet torde ha föranletts främst av vissa gruppersuniformering har lagstiftningen utformats så att den träffar all politiskuniformering utan åtskillnad i fråga om meningsriktning. Det saknas såledesutrymme för att vid en prövning beakta vilken politisk inriktning som uniformeneller kännetecknet representerar.Det är inte ovanligt att personer och grupper med rasistiska ellerfrämlingsfientliga sympatier offentligen bär hakkors eller andra symboler medanknytning till nazism på sina kläder. Det har tidigare antagits att bärande avsådana symboler skulle kunna bestraffas enligt uniformslagen. hardet dock satts i fråga om lagen är förenlig med regeringsformens bestämmelser om yttrandefrihet. Det finns sålunda två hovrättsavgöranden, enligt vilka personer som offentligen burit nazistiska symboler har frikänts från ansvar medmotiveringen att uniformslagen är uppenbart stridande mot grundlagen och därförinte kan tillämpas. har aldrig prövat lagen. Den anses nuallmänt obsolet, dvs. överspelad.I april 1996 (dvs. före Högsta domstolens dom i rättsfallet NJA 1996 s. 577)publicerade promemorian Förbud mot rasistiska symbolerm.m. (Ds 1996:33). I promemorian föreslogs att uniformslagen skulle upphävas och ersättas med en ny straffbestämmelse i (se avsnitt 5.1). gjordes bedömningen att det inte skulle införas något nytt förbud mot att bärauniform eller likartad klädsel, motsvarande det som finns i lagen om förbud motpolitiska uniformer.Promemorian remissbehandlades men ledde inte till lagstiftning. Samtligaremissinstanser tillstyrkte dock eller lämnade utan erinran förslaget om attupphäva uniformslagen.7.2 Uniformslagen bör upphävasRegeringens förslag: Lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer upphävs.Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.Remissinstanserna: De fåtal remissinstanser som har yttrat sig i denna deltillstyrker förslaget. Dit hör exempelvis ombudsmän (), Hovrättenför Nedre och Riksåklagaren.Skälen för regeringens förslag: Starka skäl talar för att ett sådant generelltförbud som uniformslagen ger uttryck för innebär en icke godtagbar inskränkningi den grundlagsstadgade yttrandefriheten. Lagen framstår dessutom som otidsenlig och föråldrad.Med hänsyn till utgången i rättsfallet NJA 1996 s. 577 och de bedömningar vi gör i avsnitt 5.2 anser vi att det inte finns något behov av ett specifikt förbud,vid sidan av bestämmelserna om hets mot folkgrupp, mot att bära rasistiskasymboler och liknande. Enligt vår bedömning finns det inte heller något behov av straffrättsliga sanktioner mot bärande av uniformering av annat slag.Vi föreslår därför att uniformslagen upphävs.8 Straffen för övergrepp i rättssak och mened8.1 Nuvarande regleringBrottet övergrepp i rättssakStraffbestämmelsen för övergrepp i rättssak finns i 17 kap. 10 § brottsbalken.Avsikten med bestämmelsen är att ge ett särskilt straffrättsligt skydd förintresset av att den som utför talan eller avger utsaga vid domstol ellermyndighet inte påverkas på ett otillbörligt sätt.För brottet övergrepp i rättssak döms den som uppsåtligen med våld eller hot omvåld angriper någon för att denne hos en domstol eller någon annan myndighetgjort en anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgetten utsaga eller för att hindra denne från en sådan åtgärd. Detsamma gäller densom med någon annan gärning som medför lidande, skada eller olägenhet eller medhot om en sådan gärning angriper någon för att denne avlagt vittnesmål ellerannars avgett en utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra henneeller honom från att avge en sådan utsaga.De förhörsutsagor som avses i bestämmelsen omfattar såväl vittnesmål sompartsutsagor, vare sig de avges under sanningsförsäkran eller vid något annatförhör. Vidare avses utsaga som någon avger i annan egenskap än som vittne hosen offentlig myndighet för att åstadkomma utredning. Alla s.k. förhörspersoneråtnjuter således skydd mot varje gärning som medför lidande, skada ellerolägenhet eller hot därom.Det mer inskränkta skyddet, som förutsätter att övergreppet innefattar våldeller hot om våld, tillkommer förutom förhörspersoner andra som hos domstoleller annan myndighet för talan för sig själva eller någon annan, dvs. partersom inte är förhörspersoner samt ombud. Även de som anhängiggör en sak genomanmälan till domstol, polis eller annan myndighet, s.k. anmälare, åtnjuter detta inskränkta skydd. Skyddet omfattar även blivande parter, ombud och anmälare.Brottsbeskrivningen avseende övergrepp i rättssak har i sak varit oförändradsedan tillkomst. Straffskalan har dock ändrats vid någratillfällen.Då trädde i kraft var straffskalan böter eller fängelse i högst . Den särskilda straffskalan för den grova formen av brottet tillkom den 1juli 1982 (prop. 1981/82:141, bet. 1981/82:JuU:49 respektive 60, rskr.1981/82:361). Skälen till att det grova brottet infördes var problem medanknytning till främst lagföring för grov narkotikabrottslighet. I propositionen anfördes att det hade förekommit i en, som det föreföll, ökande utsträckningatt vittnen och tilltalade inte velat tala fritt under förhören. Enligtdepartementschefen kunde det på goda grunder antas att orsaken i en hel del fall hade varit fruktan för lagstridiga repressalier av olika slag.Straffskalan ändrades igen (prop. 1992/93:141, bet.1992/93:JuU16, rskr. 1992/93:220). Straffskalan för övergrepp i rättssakändrades då till böter eller fängelse i högst för normalgraden av brottet och till fängelse i lägst och högst för det grova brottet.Straffskalan fick sin nuvarande utformning (prop. 1996/97:135,bet. 1996/97:JuU19, rskr 1996/97:218). De ändringar som då gjordes innebar förnormalgraden av brottet att straffmaximum höjdes till fängelse samt fördet grova brottet att straffminimum höjdes från till ett årsfängelse och att straffmaximum höjdes från fyra till fängelse. Höjningen av straffmaximum för övergrepp 1997 innebar att straffskalan fördenna typ av brott närmade sig straffskalan för mened.Bakgrunden till straffskärpningen var uppkomsten av grupper som öppet ställdesig utanför lagen och som inte gjorde någon hemlighet av att de negligerade denoffentliga rättsordningen. Starka skäl talade därför för att det straffrättsliga skyddet för vittnen och andra förhörspersoner måste förstärkas ytterligare. Mot denna bakgrund ansåg regeringen att det förelåg ett behov av en generelltsträngare syn på sådana direkta angrepp på rättsordningen som omfattas avstraffbestämmelsen för övergrepp i rättssak.Brottet menedI är det en allmän skyldighet att vittna i en rättegång. Bestämmelser om vittnen finns i 36 kap. . Vägran att avge vittnesmål kanföranleda vitesförläggande och häktning. Den som uppsåtligen under vittnesedlämnar någon osann uppgift eller förtiger sanningen döms för mened.Straffbestämmelsen om mened finns i 15 kap. 1 § . Bestämmelsen harvarit oförändrad . För att straff för mened skallkunna komma i fråga fordras att en utsaga avgetts under laga ed. Endastuttryckligen lagstadgade eder till bekräftande av en utsaga avses. Osann kan enutsaga vara inte bara då den oriktigt återger en inträffad händelse elleromständigheterna i en konkret situation utan även när den innehåller oriktiguppgift t.ex. om vetenskapliga rön eller om deras tillämplighet på ettföreliggande fall.Med avseende på straffet för mened har tre grader särskilts. För normalgradenstadgas fängelse i högst . Om brottet är ringa är straffet böter ellerfängelse . För grova fall är straffet fängelse i lägst tvåoch högst åtta år.Straffskalan för ringa fall kan t.ex. vara tillämplig där utsagan visserligeninte är utan betydelse för saken, men där dess betydelse för saken är ringa.Enligt 15 kap. 4 § andra stycket undgår vittne, som har rätt attvägra yttra sig men ändå vittnar och talar osanning, ansvar endast om vittnethar skälig ursäkt, men vittnets osanna utsaga bör kunna bedömas som ett ringafall om vittnet har någon men inte tillräcklig ursäkt.8.2 Straffskalorna för övergrepp i rättssak bör skärpasRegeringens förslag: Straffskalorna för övergrepp i rättssak anpassas tillstraffskalorna för mened. Detta innebär att straffet för grovt brott höjs tillfängelse i lägst två och högst , att böter utgår ur straffskalan förnormalgraden av brottet och att maximistraffet för normalgraden höjs tillfängelse samt att en särskild straffskala, böter eller fängelse ihögst , införs för ringa fall.Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommittén har dock också föreslagit att överlappningen av straffskalorna för brott avnormalgraden och grovt brott minskas för såväl övergrepp i rättssak som menedgenom att maximistraffet för brott av normalgraden i båda fallen sätts tillfängelse . Detta innebär att maximistraffet för normalgraden av brottetmened sänks från fyra till fängelse.Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrktkommitténs förslag om att straffskalan för övergrepp i rättssak skall anpassastill straffskalan för mened. , Östra avdelningen avstyrkerdock att en särskild straffskala införs för ringa fall av övergrepp i rättssak.Bl.a. , , och Ekobrottsmyndighetenavstyrker eller ställer sig tveksamma till kommitténs förslag att sänkamaximistraffet för mened av normalgraden från fyra till fängelse.Skälen för regeringens förslag: Den svenska rättsordningen bygger på att vittnen och målsägande fritt och sanningsenligt kan lämna sina berättelser infördomstolarna. Gärningar som faller under rubriceringen övergrepp i rättssak utgör ett angrepp på själva rättsordningen och ytterst på samhället. För atträttsordningen inte skall hotas är det av vikt att de som medverkar i enrättsprocess skyddas mot olika former av övergrepp. Bestämmelsen i 17 kap. 10 §brottsbalken om övergrepp i rättssak är av central betydelse för detta skydd.Det finns därför anledning att se mycket allvarligt på sådana gärningar somfaller under rubriceringen övergrepp i rättssak.Av de uppgifter från polis och åklagare som kommittén har redovisat framgår attförundersökningar rörande brott med anknytning till mc-gäng och rasistiskasammanslutningar ibland är förenade med stora svårigheter eftersom målsägandeoch vittnen inte vågar lämna upplysningar om brottet av rädsla för repressalierfrån den misstänkte eller någon i dennes umgängeskrets. Motsvarande svårigheterfinns vid förundersökningar avseende vissa grova narkotikabrott och annanorganiserad brottslighet. Detta talar för att gärningar som innefattar övergrepp i rättssak i vissa fall bör tillmätas ett högre straffvärde än vad som sker idag.Regeringen delar kommitténs och remissinstansernas uppfattning att brottetövergrepp i rättssak bör tillmätas samma straffvärde som brottet mened och attutgångspunkten bör vara att straffskalorna för brotten skall vara lika.Den föreslagna ändringen skall ses som en generell uppgradering av straffvärdetför övergrepp i rättssak. Detta bör leda till generellt något strängare straffför dessa brott.Avsikten är dock inte att påverka den nyanserade straffmätning efter brottetsstraffvärde som förekommer . En samlad bedömning måste göras avomständigheterna i det enskilda fallet. Även fortsättningsvis bör straffskalanför grovt brott reserveras för fall när gärningsmannen har visat särskildhänsynslöshet och betydande men för det allmänna eller någon enskild haruppkommit eller riskerat att uppkomma till följd av gärningen (se prop.1981/82:141 s. 34 ff. och prop.