prop · GP0331 · 2001-10-11 00:00:00 — Det skall ske en viss kontroll mellan myndigheterna när det gäller beviljade godkännanden. Olika myndigheter kan ha olika uppfattningar om det föreligger bristande överensstämmelse eller ej. För det fall den medlemsstat som beviljade typgodkännandet bestrider att bristande överen sstämmelse föreligger, skall de berörda medlems staterna söka lö sa Prop. 2001/02:31 denna tvist (art. 11.6). Kommissionen skall hållas underrättad och vid behov inleda samråd i syfte att nå fram till en uppgörelse. Varje beslut som innebär att godkännande vägras eller åter kallas, att registrering vägras eller att försäljning förbjuds skall i detalj ange de skäl på vilket beslutet grundas. Berörd part skall underrättas om beslutet och upplysas om möjligheter till överklagande samt tidsfrister inom ramen för gällande lagstiftning i medlemsstaterna (art. 12). 4.2.1.2Särdirektiven under direktiv /156/EG Avgaskraven för lätta och tunga bilar regleras närmare i tre olika sär- direktiv. Av dessa reglerar ett personbilar och lätta lastbilar (70/220/EEG), ett utsläpp från dieselmotorer i tunga bilar (88/77/EEG) och ett dieselrök från bilar med dieselmotorer (72/306/EEG). Dessa direktiv ändras kontinuerligt i takt med att kraven skärps. Från början innebar direktiven inte någon total harmonis ering. Från och med ikraftträdandet av rådets direktiv /441/EEG av om ändring av direktiv /220/EEG om tillnärmning av medlems staternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon har dock direktiven på avgasområdet fullständigt harmoni- serats, vilket medför att det inte längre finns något utrymme för natio- nella krav på området. Endast bensindrivna tunga bilar och bilar som drivs enbart med elektricitet faller utanför tillämpningsområdet för avgasdirektiven, varför det är möjligt att införa nationella krav för dessa fo rdonskategorier. Skärpningar av de gränsvärden för avgasutsläpp som fastställs i bil- avgasdirektiven brukar ske i två steg. Från och med en första tidpunkt får medlemsländerna inte längre utfärda typgodkännaden vad gäller avgaser om inte fordonen uppfyller den nya kravnivån. Fordonen får däremot säljas, tas i bruk och registreras därefter. Från och med en senare tidpunkt, vanligen efter den första tidpunkten, i nträder försäljningsförbud, förbud mot registrering och ibruktagande av nya fordon med typgodkännanden enligt den äldre kravnivån. De nya skärpta gränsvärdena blir då obligatoriska krav. I direktiv /220/EEG fastställdes gränsvärden för utsläpp av kol- monoxid, kolväten och kväveoxider från motorer hos lätta bilar. A vgas- kraven har successivt skärpts genom flera tillägg till d irektiven. Även gränsvärden för utsläpp av förorenande partiklar från dieselmotorer har införts. Genom direktiv /441/EEG infördes krav på katalytisk avgasrening som blev obligatoriskt inom EU . I detta direktiv infördes även vissa bestämmelser om hållbarhetsprov för utsläppsbegränsande anordningar i anslutning till typgodkännandet. Med utsläppsbegränsande anordningar avses de komponenter i ett fordon som styr eller begränsar avgasutsläpp eller utsläpp genom avdunstning, det som vanligen benämns avgasreningssystemet. Auto/Oil-programmet och direktiv /69/EG I och rådets direktiv /12/EG av om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon och om ändring av direktiv /220/EEG initierades det s.k. Auto/Oil- programmet. Detta är ett europeiskt program för luftkvalitet, utsläpp från vägtrafik, bränslen och motortrafik, som genomförs av kommissionen. Auto/Oil-arbetet har lett till direktiv om skärpta avgaskrav för lätta bilar (98/69/EG) och för tunga bilar (1999/96/EG) samt ett direktiv om bränslekvaliteten (98/70/EG)28. Från gäller och rådets direktiv /69/EG av om åtgärder mot luf tförorening genom avgaser från motorfordon och om ändring av rådets direktiv /220/EEG. Direktivet innebär att EU:s obligatoriska avgaskrav för lätta fordon skärps enligt en tidtabell som löper mellan och . De bindande gränsvärdena fastläg gs i två nivåer. De införs för nya typgodkännanden med början och . Krav- nivåerna kallas inom bilbranschen Euro III och Euro IV. gäller de skärpta avgaskraven för nya modeller som typ- godkänns. gäller de nya kraven för samtliga bilar vid registrering, försäljning eller ibruktagande. Gränsvärdena för utsläpp av kolmonoxid, kolväten, kväveoxider, kombinationer av dessa och partiklar skärps. Därutöver innehåller direktivet några väsentliga komplement till EG- rätten. Särskilda kallstartskrav införs för bensindrivna fordon i syfte att minska utsläppen av kolväten och kolmonoxid. Fordonen skall vidare förses med ett datoriserat felsökningssystem, OBD ( On-Board Diagnostic), varmed menas ett i en bil inbyggt felsökningssy stem som via en kontrollampa skall signalera till föraren när avgasreningen inte fungerar korrekt. Lampan kan släckas endast genom ett besök på verk- stad eller liknande. Felkoder lagras i systemet så att man kan utläsa när felet uppstod. För bensindrivna bilar införs kraven . För dieseldrivna personbilar och lätta lastbilar med en referensvikt om högst sker införandet vid nya typgodkännanden och för övriga lätta lastbilar och bussar . efter dessa datum gäller kraven för samtliga nya fordon i respektive kategori. Ett system med tillverkaransvar för bilarnas avgasrening och kontroll av fordon i bruk införs med början ( Conformity of vehicles in use). Dessa regler är den viktigaste förändringen som införs genom direktivet och har det svenska systemet som förebild. Tillverkaransvaret skall omfatta alla lätta bilar. En skillnad är att det svenska tillverkaransvarets civilrättsliga del inte har någon mot svarighet i det gemensamma systemet inom EU. I direktivet regleras vidare vilken myndighet som får göra hållbarhets- kontroller, hur dessa skall gå till och om kontrollerna skall få konse- kvenser för tillverkaren i form av tvång att åtgärda fordonen. Kart- läggande undersökningar kan dock alltid göras utan att tillverkaren direkt på grund av resultatet av dessa kan tvingas att vidta åtgärder. Vid sådana frivilliga kontroller kan tillverkarna inte tvingas att medverka vid kontrollerna, kontrollerna får inte några omedelbara rättsliga följder och 28 EGT L 350, 28.12.1998, s. 58 (Celex 31998L0070). medlemsstaterna kan välja om de vill genomföra dem. Utformningen av de frivilliga kontrollerna är inte reglerad i EG-rätten. De obligatoriska hållbarhetskontrollerna får endast göras av den myndighet som godkänt fordonen (typgodkännandemyndigheten). Eftersom det alltid är den ursprungliga typgodkännandemyndigheten som har de reella befogen- heterna enligt direktivet, är det viktigt att skilja mellan kontroller genom- förda av denna och kar tläggande undersökningar av andra myndigheter. Medlemsstaterna skall, på grundval av sina egna undersökningar, kunna anmäla misstankar om fel till den typgodkännande myndigheten (bilaga 1 avsnitt 7.1.7.5). Kontroll av hållbarheten hos fordon i bruk skall i första hand ske genom tillverkarens egenkontroll (s.k. Audit). Tillverkarens egenkontroll är också central när det gäller kontroll av produktionsöverensstämmelse, dvs. Det är således inte bara typgodkännande- myndighetens egen misstanke eller en medlemsstats anmälan som kan leda till en kontrollprocess. I princip bör tillverkaren, om denne vid sin egenkontroll finner att produkten är bristfällig, själv initiera ett åter- kallande. Om tillverkaren skulle bestrida att fel föreligger kan typgodkännande- myndigheten tvingas att utföra provning i enlighet med den statistiska kontrollmetoden (bilaga 1 avsnitt 7.1.7). Myndigheten väljer ut bilar för provning i samarbete med tillverkaren och denne får också vara med vid själva provningen (bilaga 1 avsnitt 7.1.7.2). Bilarna skall ha gått och högst (från högst ) eller vara och högst (bilaga 1 tillägg 3 p 2.2). Fordon som visar tecken på missbruk, felanvändning eller manipulering exkluderas från prövningen. Om prövningen visar att fordonen inte uppfyller kraven, skall myndigheten se till att fordonen blir åtgärdade. Myndigheten kan ålägga tillverkaren att ta fram en åtgärdsplan, som kan innebära att alla fordon måste återkallas. Myndigheten skall meddela om planen godkänns eller inte. Om tillverkaren skulle vägra att medverka till att lägga fram en åtgärd splan kan typgodkännandet dras in. Denna situation torde bli sällsynt eftersom ett återkallande skulle innebära dålig publicitet för tillverkaren och kan medfö ra kör- och försäljningsförbud. Om en åtgärds plan tas fram skall denna godkännas av typgodkännande- myndigheten och tillverkaren är ansvarig för att planen genomförs (bilaga 1 avsnitt 7.1.7.4). Å tgärdsplanen skall bl.a. innehålla information om de ändringar som skall utföras på fordo nen, om hur tillverkaren tänker informera fordonens äg are och en beskrivning av hur de föreslagna åtgärderna påverkar utslä ppen, bränslekonsumtionen, kör- dugligheten och säkerheten för varje fo rdonstyp som omfattas av planen. När en åtgärdsplan har fastställts skall andra länder genom typgodkän- nandemyndighetens försorg få vetskap om planen från godkännandet. Medlemsländerna kan begära att åtgärdspaketet i planen skall tillämpas på samtliga fordon inom dess territorium. Detta blir ett nationellt beslut om att åtgärdsplanen skall verkställas i fråga om de fordon som finns i landet (bilaga 1 avsnitt 7.1.7.4). Tillverkaren har enligt direktivet ansvaret för att planen genomförs och detta ansvar avser genomförande i varje land som begär detta. I åtgärds- planen skall som ovan nämnts bl.a. anges hur tillverkaren skall nå Eftersom det är tillverkaren som är ansvarig för att alla Prop. 2001/02:31 fordonsägare skall få information om att det finns en åtgärdsplan skall det inte behövas någon representant för tillverkaren i de olika lä nderna. I åtgärdsplanen skall även anges var åtgärderna skall genomföras. Avgasdirektiven innehåller även bestämmelser som begränsar me dlems- staternas rätt att använda skattestimulanser för att skynda på intr oduce- ringen av miljövänligare bilar. Artikel 5 i direktiv /69/EG styr medlemsländernas möjlighet att använda ekonomiska styrmedel. Sådana incitament får endast gynna motorfordon som på förhand uppfyller gränsvä rdena i raderna A (2000-kraven) och B (2005-kraven) i tabellen i avsnitt 5.3.1.4 i bilaga 1 till direktivet, det s.k. typ 1-testet. Storleken på de ekonomiska styrmedlen är också begränsade. Den beloppsmässiga differentieringen får inte vara större än vad som motsvaras av merkost- naden för att utrusta ett fordon så att det uppfyller kraven i en bättre miljöklass. Den dag en kravnivå blir obligatorisk måste skatterabatten för berörda fordon upphöra. Direktivet berör inte medlemsstaternas rätt att beakta utsläpp av fö roreningar och av andra ämnen i beräkningsunderlaget för väg- trafikskatter på motorfordon. Grunddirektivet 70/220/EEG för lätta bilar ändrades även genom kom- missionens direktiv /77/EG29 av om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /220/EEG om tillnärm- ning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftfö rorening genom avgaser från motorfordon. Syftet med direktivet är att åstad- komma en harmoniserad kvalitetsnivå för ersättningskatalysatorer avsedda att monteras på fordon som inte är utrustade med OBD-system. Med ersättningskatalysator menas en katalysator eller ett katalysator- system som skall ersätta en originalkatalysator på ett fordon som är god- känt enligt direktiv /220/EEG. Ersättningskatalysatorn kan godkännas som en separat teknisk enhet enligt direktiv /156/EEG. Under förut- sättning att sådana katalysatorer uppfyller kraven i direktiv /220/EEG får medlemsstaterna inte vägra bevilja EG-typgodkännanden eller förbjuda att de säljs eller installeras i fordon. gäller ett förbud att sälja eller installera ersättningskatalysatorer som inte uppfyller kraven i direktivet. Förutom dessa bestämmelser om godkännande av ersättningskatalysatorer finns inga gemensamma bestämmelser om godkännande av reservdelar. Avgaskrav för tunga bilar Avgaskraven i fråga om utsläpp av gas- och partikelformiga föror eningar från dieselmotorer i tunga bilar finns i direktivet 88/77/EEG. Kraven skärps i etapper liksom för lätta bilar. En skillnad mot kraven för lätta bilar är att avgaskraven för tunga bilar inte är sådana att det krävs att 29 EGT L 286, 23.10.1998, s. 34 (Celex 31998L0077). fordonet är utrustat med en katalysator för att kunna uppnå kraven. 2001/02:31 finns inte heller några gemensamma bestämmelser om tillverkarens ansvar för avgasreningens hållbarhet. I bilagan till nämnda d irektiv anges dock att de komponenter som kan påverka utsläppen av gasformiga fö roreningar måste vara så utformade, konstruerade och monterade att motorn vid normal användning uppfyller kraven i direktivet, trots de vibrationer den kan utsättas för (bilaga 1 punkt 6.1). Direktiv /306/EEG innehåller bestämmelser om synlig rök i avgaserna från dieseldrivna motorer. Auto/Oil-programmet och tunga bilar Beslut har även fattats inom EU om nya krav för motorer i tunga fordon som gäller för tiden . Dessa krav följer av parlamentets och rådets direktiv /96/EG om tillnärmning av me dlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partike lformiga föroreningar från motorer med kompressionständning som a nvänds i fordon samt om utsläpp av gasformiga föroreningar från motorer med gnisttändning drivna med naturgas eller motorgas (LPG) vilka används i fordon och om ändring av rådets direktiv /77/EG. Enligt dire ktivet skärps kraven för dieselmotorer till tunga fordon . skall utsläppen av samtliga reglerade ämnen minska med jämfört med . skärps avgaskraven på nytt. Jämfört med halveras kväveoxidutsläppen per körd kilometer. Partikelkraven skärps med , vilket innebär att samtliga nya tunga fordon kommer att behöva förses med partikelfälla. skärps gränsvärdet för kväveoxider till en nivå som innebär att en särskild efterreningsutrust ning behövs. I samtliga fall börjar de skärpta kraven tillämpas vid nya typgodkännanden. En nyhet med direktivet är att speciella standarder för gasfordon a nges för varje kravnivå. Dessutom införs en frivillig kravnivå med sä rskilt låga utsläpp, EEV ( Enhanced Environmental Friendly Vehicle). En avsikt med kravnivån är att den skall kunna anpassas till fordon som drivs med alternativa bränslen. Direktivet innebär även att särskilda krav för OBD-system, hållbarhetstestning och tillverkaransvar införs för tunga fordon. för nya typer och för alla typer skall typgodkännanden som beviljas för fordon och motorer till dessa även intyga funktionsdugligheten hos de utsläppsbegränsande anordningarna under fordonets eller motorns normala livslängd. Direktivet innehåller en liknande bestämmelse om ekonomiska incitament som finns i direktivet för lätta fordon. Ett viktigt tillägg är att EEV-fordon kan gynnas med skattelättnader. Det pågår även diskussioner om EEV-specifikationer vad gäller lätta fordon, men det föreligger inget konkret fö rslag. 4.2.2.1Ramdirektivet 92/61/EG För två- och trehjuliga motorfordon, i huvudsak motorcyklar och mopeder men även vissa fyrhjuliga motorfordon som inte omfattas av direktiv /156/EEG, gäller ramdirektivet 92/61/EEG om typgodkän- nande av två- och trehjuliga motorfordon. Direktivets bestämmelser motsvarar i huvudsak bestämmelserna i direktiv /156/EEG med möjlighet att e rhålla typgodkännanden för enskilda delar av fordonet och även att erhålla helfo rdonsgodkännanden. Bestämmelserna om förfarandet vid typgod kännanden och kontroller m.m. är i princip de samma som för bilar. 4.2.2.2Särdirektiv under direktiv /61/EG finns det gemensamma avgaskrav inom EU även vad gäller två- och trehjuliga motorfordon. Dessa finns i 5 kap. i direktiv /24/EG. Till skillnad från bilavgasdirektiven införs avgaskraven i ett steg. Direktivet innehåller gränsvärden för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider. Direktivet innehåller även en möjlighet för medlemsstaterna att anta bestämmelser om skattestimulanser. På motsvarande sätt som för bilar skall dessa upphöra i och med den obligatoriska tillämpningen av kraven. De får inte heller uppgå till ett belopp som är högre än merkostnaderna för att utrusta fordonet så att det uppfyller värdena i den högre kravnivån. 4.2.3Övrig EG-lagstiftning av betydelse för avgaslagstiftningen Kommissionens tolkningsbesked 96/C143/04 Nationella förfaranden för typgodkännande och regi strering av motor- fordon har gett upphov till talrika klagomål till kommissionen där det ifrågasatts om dessa förfaranden varit förenliga med gemenskapsrätten, särskilt bestämmelserna om fri rörlighet för varor och tjänster. Kommiss- ionen har därför i två tolkningsmeddelanden, nr 88/C281/08 som senare ersatts av 96/C143/04, angett sin syn på olika frågor kring registrering av bilar som har varit registrerade i annan medlemsstat. När det gäller typgodkännandet sägs sammanfattningsvis följande. En medlemsstat kan bara i undantagsfall motsätta sig typgodkännande och registrering av ett fordon som redan har typgodkänts och registrerats i en annan medlemsstat med stöd av orsaker som har anknytning till fordonets tekniska egenskaper. För undantag krävs att medlemsstaten åberopar ett av de skäl som anges i artikel 30 i EG-fördraget eller andra tvingande krav som det ankommer på medlemsstaten att precisera och motivera. Det förhållandet att ett fordon som har typgodkänts och r egi- strerats i en annan medlemsstat inte överensstämmer med en modell som har typgodkänts i destinationsmedlemsstaten eller har andra tekniska egenskaper än de som föreskrivs i den statens lagstiftning, utgör inte i sig skäl för att vägra typgodkännande eller registrering av ford onet. tivet 70/156/EEG är hörnstenen i harmoniseringen av denna sektor. fordon som uppfyller de harmoniserade kraven skall kunna omsättas fritt Prop. 2001/02:31 med stöd av det intyg om överensstämmelse som utfärdats av den tillver- kare som begärde EG-typgodkännande. En medlemsstat kan inte vägra registrering, ibruktagande eller försäljning av ett nytt eller begagnat fordon som har ett intyg om överensstämmelse för en modell som har erhållit EG-typgodkännande. Det är inte heller tillåtet för medlemsstatens myndigheter att utföra kontroll vid registrering av fo rdonet, eftersom fordonet är registrerat på basis av ett EG-typgodkännande som är giltigt i alla medlemsstater. Kontroll av fordonets tekniska skick tillåts endast om denna utförs på samma villkor och på samma sätt som den kontroll som görs av fordon som redan har registrerats i medlemsstaten. Emissionerna från fordon påverkas i hög grad av kvaliteten på bränslet. Av bl.a. detta skäl har det på gemenskapsnivå antagits harmoniserande regler avseende kvaliteten på bränsle. Som en del av Auto/Oil- programmet antogs 1998 och rådets direktiv /70/EG om kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv /12/EEG. Direktivet innehåller grundkrav för bensin och dieselbrännolja som används i motorfordon, vilka anges i bilagorna I och II i direktivet. Sådana bränslen som inte uppfyller dessa krav får inte saluföras, vilket innebär att försäljning av blyad motorbensin förbjöds inom gemenskapen från , med vissa undantag för t.ex. äldre fordon av karakteristiskt slag. införs en ytterligare skärpning av kvalitetskraven, i enlighet med bilagorna III och IV. Direktivet tillåter dock medlemsstaterna att tillåta försäljning av bensin och diesel som uppfyller de strängare miljö- kraven. Direktivet innebar generellt sett en skärpning av kvalitetskraven på gemenskapsnivå. drev denna fråga med högsta prioritet under hela förhand lingsprocessen. De obligatoriska kraven i bilagorna III och IV kommer att komplet- teras med andra miljöspecifikationer som utarbetas av kommissionen. 4.4Svensk fordons- och avgaslagstiftning 4.4.1Allmänt om fordonsbegreppen i De fordonsbegrepp som används inom EU har en annan uppbyggnad än definitionerna i fordonskungörelsen. De begrepp som används i de svenska författningarna har dock inte ansetts strida mot de begrepp som används i EG-dokumenten. I betänkandet från (SOU 1998:162) konstaterades att några entydiga definitioner inte används inom EU och att några speciella åtgärder inte b ehövde vidtas för att anpassa de svenska begreppen till det EG-rättsliga regelverket. I propositionen Lag om vägtrafikregister, m.m. (prop. 2000/01:95, bet. 2000/01:TU15, rskr. 2000/01:252) lämnade regeringen förslag till en ny lag om vägtrafikdefinitioner som grundas på utredningens förslag. Den nya lagen (2000:559) om vägtrafikdefinitioner trädde i kraft den Nyheten är att de grundläggande definitionerna lagfästs Prop. 2001/02:31 men ingen ändring sker av definitionerna i sig. Speciella beteckningar har använts i bilavgasförordningen efter anpassning till de olika avgasdirektiven, eftersom dessa i hög grad påverkas av definitionerna i de olika i avgasdirektiven. Utredningen om fordonsbestämmelser har lagt fram betänkandet Fordonslag m.m. (SOU 2001:29). I betänkandet har föreslagits att de grundläggande fordonsdefinitionerna i svensk rätt skall anpassas till de EG-rättsliga definitionerna. 4.4.2Fordonskungörelsen (1972:595) Kungörelsen innehåller föreskrifter om fordons beskaffenhet och utrustning samt om kontroll av fordon. I de grundläggande reglerna om fordons beskaffenhet och utrustning anges att ett nytt fordon som godkänts enligt direktiv /156/EEG (motorfordon), 74/150/EEG (traktorer) eller 92/61/EEG (två- och trehjuliga motorfordon), som är försett med ett ty pgodkännandemärke och åtföljt av ett intyg om överensstämmelse skall anses stämma överens med kraven i kungörelsen och föreskrifter som utfä rdats med stöd av denna (7 a §). På samma sätt skall en komponent eller en separat teknisk enhet som godkänts enligt särdirektiv till ramdirektiven /156/EEG, 74/150/EEG och 92/61/EEG, och som är försett med ett typgodkän nandemärke, anses överensstämma med kraven i kungörelsen och de föreskrifter som utfärdats med stöd av denna (7 b §). Typgodkännande enligt EG-direktiven av fordon, system, komponent eller separat teknisk enhet meddelas för del av då det gäller direktiven /156/EEG (motorfordon), 74/150/EEG (traktorer) och 92/61/EEG (två- och trehjuliga motorfordon) och i de särdirektiv till dessa direktiv som berör verksamhetsomr åde. Naturvårds- verket meddelar EG-typgodkännande vad gäller särd irektiven 70/220/EEG, 72/306/EEG, 77/537/EEG och 88/77/EEG samt kapitel 5 i direktiv /24/EG, dvs. (55 a §) får meddela föreskrifter för verkställigheten av dessa direktiv. och skall fullgöra de up pgifter som ankommer på då det gäller de direktiv enligt vilket respektive myndighet skall meddela EG-typgodkännande. Provning och kontroll enligt avgasdirektiven utförs av (), ett dotterbolag till , som är utsedd teknisk tjänst för dessa direktiv enligt lagen (1992:119) om teknisk kontroll. I fordonskungörelsen regleras bl.a. vilka undersökningar av ett fordons beskaffenhet och utrustning som skall ske före registrering. En typbesiktning görs för undersök ning av fordonets beskaffenhet och utrustning och för att fastställa upp gifter som enligt bilregister- kungörelsen skall föras in i bilregistret. En bil får inte godkännas vid typbesiktningen om den inte uppfyller kraven i bilavgasförordningen. Typbesiktning utförs av ett besiktningsorgan som har tillstånd att utföra typbesiktning. Frågor om tillstånd till typbesiktning prövas av . Om fordonet godkänns vid typbesiktning skall besiktningsorganet tilldela fordonet en typbeteckning och registrera det. Besiktningsorganet skall Prop. 2001/02:31 också lämna uppgifter till om de fordon som skall föras in i bilregistret (60 §). Den som har fått tillstånd till typbesiktning får utfärda typintyg (62 §). När ett typintyg utfärdats anses fordonet godkänt vid registreringsbesiktning (63 §).