prop · GP034 · 2001-09-28 00:00:00 — Den första är en analys av regionens styrkor och svagheter vad gäller tillväxtförutsättningar och belyser de problem och möjligheter som finns i regionen. Den andra delen består av ett handlingsprogram med övergripande tillväxtmål för regionen samt de insatsområden och åtgärder som partnerskapet prioriterar att samverka Insatserna skall främja jämställdhet mellan könen och en ekolo- Prop. 2001/02:4 gisk hållbar utveckling. Av den tredje delen av avtalet skall framgå hur programmet och dess åtgärder skall genomföras, finansieras, följas upp och utvärderas. De parter som skall medverka i genomförandet bekräftar detta genom skriftliga överenskommelser. Under 19981999 planerades och arbetades avtalen fram i regionerna. överlämnade länen avtalsutkast till regeringen. Ut- utvärderades under pågående process, av oberoende utvärderare. Slutsatser och rekommendationer förmedlades till samtliga län . lämnade länen en ny redovisning av avtalen till regeringen. En arbetsgrupp inom granskade därefter alla avtal. I en rapport (Rapport om tillväxtavtalen Tillväxt i hela , Ds 2000:7) konstaterade granskningsgruppen att arbetet i alla län hade gått framåt och att alla ville fortsätta arbetet. Arbetet såg emel- lertid mycket olika ut och regionerna hade kommit olika långt i pro- cessen. Svagheterna i avtalen fanns framför allt i de s.k. horisontella per- spektiven jämställdhet och ekologisk hållbar utveckling. I alla län före- föll idén med regionala tillväxtavtal vara förankrad i näringslivet och hos offentliga lokala och regionala aktörer. Det konstaterades också att pro- cessen hade lett till en lokal och regional mobilisering för frågor om till- växt och regional utveckling. Förutom genomgång av avtalen genomförde en konsultgrupp en utvärdering av processen i sju län och på nationell nivå (Nordregio Working Paper 2000:6). I samtliga län uppgavs att samarbete och samtalsklimat hade gynnats av avtalsar- betet. Inget län vill återgå till traditionella arbetsformer, vilket även gäller de län där avtalsarbetet har gått mer trögt. Processen i sig fram- hölls som mycket positiv för tillväxt och sysselsättning med lokala och regionala förtecken. De regionala partnerskap, som har formats, utgör väl fungerande fora för utbyte av information mellan myndigheter, kommu- ner och näringsliv. Genomförandet av tillväxtavtalen pågår nu i alla delar av landet. presenterade en första uppföljnings- rapport, (Ds 2001:15 Rapport om tillväxtavtalen första året). Rapporten bygger dels på regionala och nationella myndigheters redo- visningar av arbetet med tillväxtavtalen till och med , dels på en enkät till personer som ingår i de regionala partnerskapen. Rapporten visar att processen går framåt och att genomförandet har påbörjats i alla regioner. Engagemanget i partnerskapen och synen på tillväxtavtalen som arbetsform varierar både mellan länen och beroende på vilken organisation man företräder. Generellt håller partnerskapens engagemang en oförändrad nivå jäm- fört med i planeringsfasen. Arbetet har ökat företagens engagemang i frågor om regional utveckling. och högskolor är positivt inställda till arbetsformen och ser tillväxtavtalen som en plattform var- ifrån de kan utveckla den s.k. samverkansuppgiften. Däremot varierar både länsarbetsnämndernas och kommunernas engagemang. Nationella myndigheter medverkar endast i liten utsträckning. En tydlig majoritet av företrädare för statliga organ, landsting och företagens organisationer i de regionala partnerskapen anser att tillväxt- avtalen bidrar till en effektivare samordning av resurser för regional ut- De anser också att tillväxtavtalen synliggör de offentliga och privata resurserna för att främja tillväxt och sysselsättning. 2001/02:4 som samordningen har blivit bättre anser merparten av de tillfrågade att statens roll som medfinansiär av tillväxtavtalen är otydlig. Ett exempel är att både länsarbetsnämnderna själva och andra medverkande, bl.a. läns- styrelserna, anger att nämnderna agerar olika från län till län och att det behövs klarare direktiv om hur medel för arbetsmarknadspolitiska åtgär- der kan användas. Ett skiftande engagemang i olika län kan delvis förkla- ras av att behoven och förutsättningarna skiljer sig åt. Dessutom uppger en majoritet av de tillfrågade att tillväxtavtalets värde som ett instrument för regionala förhandlingar har varit begränsat. hade sammantaget beslutats om nästan för projekt inom tillväxtavtalen. Staten står för nästan hälften av medlen, privata företag för en fjärdedel. Andra finansiärer är kommuner, , landsting m.fl. De statliga medlen be- står i stor utsträckning av medel för arbetsmarknadsutbildningar samt länsstyrelsernas och självstyrelseorganens medel för allmänna regional- politiska åtgärder. Uppföljning och utvärdering är nödvändiga för att öka kunskaperna om regional utveckling och tillväxt och kunna bedöma resultatet av arbetet med tillväxtavtalen. Det är dessutom en av grunderna för att kunna ut- veckla en lärande process. I vissa län har parterna lagt ut projektdata- baser på Internet vilket skapar helt nya möjligheter för ökat kunskapsbyte kring processen och de gemensamma insatserna. Några län arbetar till- sammans med interna bedömningsgrupper och/eller externa konsulter för att systematiskt kunna reflektera och dra lärdom i det pågående arbetet. Under arbetets gång har i de flesta län medvetenheten om jämställd- hets- och miljöfrågornas betydelse ökat. har man insett att det behövs bättre metoder och utbildning för att kunna integrera jämställd- heten och det ekologiska perspektivet i arbetet med avtalen. Som ett led i detta arbete har regeringen utsett pilotlän som skall utveckla metoder kring praktiskt arbete med miljö och jämställdhet i tillväxtavtalen. De regionala partnerskapen skall främja ett nätverksorienterat arbets- sätt. Uppföljningen visar att de offentliga aktörerna i de regionala nät- verken, näringslivsorganisationer samt vissa kommuner tycks ha det största utbytet av processen. De har stärkt banden mellan sig, men också utvidgat sina kontaktnät. Kontakterna mellan den regionala nivån och kommunerna har ökat något. Näringslivets engagemang har ökat, men det är svårt att dra slutsatsen att dialogen mellan privat och offentligt har utvecklats eller fördjupats. Merparten statliga aktörer och landstings- företrädare anser att tillväxtavtalen tillför ett mervärde. Kommunerna och företagens organisationer är mer splittrade i frågan. En majoritet av företagarna anser att tillväxtavtalen innebär ett mervärde för dem. Den regionala nivån uppfattar det som en brist att endast enstaka nationella, statliga myndigheter har engagerat sig i arbetet. , som både bistår länen med metodutveckling och medverkar som finansiär av åtgärder, är ett undantag. Organisationerna inom turist- området har också medverkat genom att erbjuda sin kompetens och sina kontaktnät till partnerskapen. Även samt univer- sitet och högskolor har tagit aktiv del i arbetet. Arbetet med tillväxtavtalen visar på flera behov av Statliga aktörers insatser utvärderas fortfarande oftast sektorsvis. 2001/02:4 behövs mer av uppföljningssystem där de samlade aktörernas agerande Det regionala tillväxtavtalets idé förefaller ännu vara främmande för många företag, organisationer m.fl. på lokal nivå. Metoder för hur man agerar ur ett lokalt perspektiv för att få nytta av tillväxtavtalet bör disku- teras och spridas. Genomförandet av tillväxtavtalen har pågått . Det är ännu för tidigt att uttala sig om insatsernas effekter, men redan nu kan fast- ställas att aktörer på regional nivå har utvecklat en samsyn och inlett samverkan kring insatser som är betydelsefulla för den egna utveck- lingen. Målet för arbetsmarknadspolitiken är en väl fungerande arbetsmarknad med full sysselsättning och god ekonomisk tillväxt. Arbetsmarknadspolitikens uppgift att öka anpassningsförmågan på ar- betsmarknaden skall ske genom ett effektivt platsförmedlingsarbete som tillsammans med kompetenshöjande insatser och övriga åtgärder leder till en hög rörlighet på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadspolitiken har såväl ett individ- som ett tillväxtperspek- tiv. Detta kan innebära målkonflikter. Det nationella perspektivet är ut- gångspunkt för politiken. Arbetsmarknadspolitikens roll som en del i ett mer långsiktigt arbete för regional utveckling och tillväxt har emellertid utvecklats. Ett verktyg för detta är de regionala tillväxtavtalen. Andra former för lokal och regional anpassning och samverkan är arbetsmark- nadsnämnder och regionala kompetensråd. Arbetsmarknadspolitiken är en viktig del i en politik för regional ut- veckling. En effektiv matchning av arbetssökande och arbetsgivare, en väl fungerande arbetslöshetsförsäkring som underlättar och stimulerar omställningen på arbetsmarknaden och insatser som innebär att under- och outnyttjade resurser tas tillvara ökar förutsättningarna för ekonomisk tillväxt och sysselsättningsökning. Sambandet gäller alla regioner i landet och är därmed av stor betydelse för att uppnå och behålla livskraftiga regioner. Det finns alltid obalanser på arbetsmarknaden. Ofta beror det på strukturomvandlingar i det lokala näringslivet som leder till att arbets- kraftens kompetens inte längre överensstämmer med näringslivets behov på grund av att företagens kompetensbehov har förändrats, alternativt nya branscher har etablerat sig i regionen. En viktig uppgift för arbets- marknadspolitiken är att öka arbetskraftens produktivitet, kunskaper och förmåga till rörlighet, både inom och mellan regioner. Genom att säker- ställa ett effektivt arbetsutbud minskar riskerna för flaskhalsar som sysselsättningsnivåerna kan upprätthållas. Detta kräver ett nationellt perspektiv. I propositionen 1999/2000:139 En rättvisare och tydligare arbetslös- hetsförsäkring föreslog regeringen åtgärder för att förtydliga försäkring- ens karaktär av en omställningsförsäkring. Förslagen innebar bl.a. att tydligare regler beträffande geografisk och yrkesmässig rörlighet för den Prop. 2001/02:4 som uppbär arbetslöshetsersättning infördes. ligt förslagen, som trädde i kraft . () statistik över yrkesmässig rörlighet på arbetsmarknaden visar att antalet byten på arbetsmarknaden har ökat kraftigt . var antalet byten fler än 1995. I samtliga län förutom var bytesfrekvensen högre 2000 än 1995. Arbets- och kompetenslinjen är grunden i arbetsmarknadspolitiken. Om det inte finns ett arbete skall de arbetslösa erbjudas en lämplig utbildning eller en praktikplats. Arbetsmarknadspolitiken syftar bl.a. till att ge de arbetslösa en sådan kompetens att de kan ta de lediga arbeten som finns. Konjunkturberoende program har en inbyggd tröghetsmekanism som kan få effekten att deltagaren kan stanna kvar i regionen även under en strukturomvandling. Finns det efter utbildningen fortfarande ingen efter- frågan måste den arbetssökande pendla eller flytta till en annan region där kompetensen efterfrågas. De konjunkturberoende programmens betydelse för en väl fungerande arbetsmarknad är stor i alla kommuner och regioner. Oavsett om kom- munen har hög arbetslöshet eller flaskhalsproblem hjälper programmen till att matcha utbud och efterfrågan av arbetskraft. Arbetsmarknadspolitiken och de regionala tillväxtavtalen Arbetsmarknadspolitikens centrala uppgift inom ramen för arbetet med de regionala tillväxtavtalen är att säkerställa tillgång till arbetskraft med den kompetens som näringsliv och offentlig sektor efterfrågar. Genom bl.a. tillväxtavtalen kan företagens behov kanaliseras och arbetsmark- nadspolitikens programutbud anpassas till lokala och regionala behov. Det är viktigt att tillväxtavtalen utformas efter lokala och regionala be- hov. Det är därför naturligt att medverkan ser olika ut i skilda delar av landet. För att tydligare poängtera arbetsmark- nadspolitikens uppgift har den viktigaste finansieringskällan, otraditio- nella medel, ersatts av projekt med ar- betsmarknadspolitisk inriktning. Syftet är att projekt med en tydlig koppling till de arbetsmarknadspolitiska målen och som inte ryms inom de övriga programmen ska få möjlighet att genomföras. Arbetsmarknadsnämnderna är ett samarbetsorgan som fick sin nuvarande utformning i samband med att en försöksverksamhet med lokal samverkan infördes i ett antal kommuner. Kommunerna fick både majo- ritet i nämnderna samt rätt att utse ordförande. förtydligades instruktionen för AMV angående arbetsmarknadsnämnderna så att bety- delsen av målen för den nationella arbetsmarknadspolitiken ytterligare Prop. 2001/02:4 klargjordes. De kommunala ledamöterna skall ha insikt i sociala frågor, arbets- marknad och skola. Det är även lämpligt att kunskaper om försäkrings- kassans område finns bland ledamöterna. Ordföranden skall besitta goda kunskaper om såväl den nationella arbetsmarknadspolitiken som den lo- kala arbetsmarknaden. Övriga ledamöter skall föreslås av det lokala näringslivet och arbetstagarorganisationerna. Det är angeläget att olika lokala intressen företräds i arbetet med att minska arbetslösheten. Utgångspunkten för arbetet skall vara att sam- ordna insatserna utifrån individens perspektiv. Likaså är det nödvändigt med ett väl organiserat samarbete på lokal nivå för att det samverkans- uppdrag som , , och har skall få full effekt i och mellan respek- tive fältorganisationer. () har utvärde- rat effekterna av ett ökat kommunalt inflytande i arbetsförmedlings- nämnderna (forskningsrapport 2000:7). Rapporten visar att det finns in- dikationer på motsättningar mellan nationella och lokala mål. Främst handlar det om upprätthållandet av det kommunala befolkningsunder- laget och att överföra personer med socialbidrag till arbetsmarknadspoli- tiska program premieras i arbetsmarknadsnämnderna. Någon ökad geo- grafisk inlåsning av arbetslösa kunde dock inte upptäckas. På delar av arbetsmarknaden finns kollektivavtal som syftar till att underlätta arbetstagares omställning vid omstruktureringar i verk- samheten. Avtalen syftar till att göra detta genom förebyggande insatser i form av kompetensväxling och, om uppsägningar inte kan undvikas, ge- nom vägledning, utbildning och ekonomiskt stöd till arbetstagaren så att denne kan finna nya arbetsuppgifter eller ett nytt yrkesområde. Sådana avtal finns på det privata tjänstemannaområdet omställningsav- talet samt inom den statliga sektorn trygghetsavtalet. Regeringen beslutade om utredningsdirektiv där en utredare gavs i uppdrag att kartlägga och belysa hur de trygghetsavtal som existerar på arbetsmarknaden verkar och i nära samråd med arbets- marknadens parter försöka finna former för sådana avtal som täcker hela arbetsmarknaden. Syftet skall vara att alla arbetsgivare tar ett ansvar för arbetstagares omställning vid omstruktureringar av verksamheten. Målet för utbildningspolitiken är att skall vara en ledande kun- skapsnation som präglas av utbildning av hög kvalitet och livslångt lärande för tillväxt och rättvisa. Utbildning blir allt viktigare, både för den enskilde och för samhället i stort. möjligheter till fortsatt tillväxt avgörs av människors vilja och möjlighet att utvecklas. En välut- bildad befolkning är en grundförutsättning för att skapa tillväxt och väl- färd och för att utveckla demokratin. De pågående strukturförändringarna Prop. 2001/02:4 i samhället ställer krav på nya former och kombinationer av kompetens och leder till ökade krav på utbildning och livslångt lärande. God utbild- ning ökar också möjligheterna för den enskilde att leva ett rikt liv och stärka sin ställning på arbetsmarknaden. Kompetensnivån har betydelse för såväl individens möjligheter att få och behålla ett arbete som att på- verka arbetets utveckling. Utbildningspolitiken skall möta både individens och arbetsmarknadens behov. Utrymmet för regional flexibilitet och variation avseende inne- hållet i utbildningar på olika nivåer har generellt ökat. Ett av motiven för detta är att öka anpassningen till den lokala och regionala arbetsmarkna- dens behov. Genom ett målinriktat samarbete kan utbildningar på alla nivåer ge värdefulla bidrag till regional utveckling. Utbildning är en investering för framtiden både för den enskildes per- sonliga utveckling, för företaget, myndigheten eller organisationen och för samhället. Den viktiga grunden läggs redan i förskolan och fortsätter sedan i grund- och gymnasieskolan, vuxenutbildningen och i högskolan. Enligt bestämmelserna i skollagen är kommunerna skyldiga att erbjuda alla sina ungdomar, som avslutat , en utbildning i gymnasie- skolan. Skyldigheten omfattar ett brett utbud av utbildningar. Gymnasie- skolan omfattar 17 nationella program och lokalt fastställda specialut- formade program, som är likvärdiga med de nationella programmen . För att kunna erbjuda ett stort antal utbildningar behöver framförallt mindre kommuner samverka och komma överens genom samverkansav- tal. Samverkansformen är den egentliga förutsättningen för ett brett re- gionalt utbud av gymnasieskolans utbildningar. Det blir alltmer vanligt att kommunerna regionalt kommer överens om vilka utbildningsprogram som skall ges av vilken gymnasieskola. En annan möjlighet ligger i sam- verkan med anordnare som erbjuder distanslösningar. Infrastrukturen för vuxnas lärande utgör ett viktigt inslag i kunskapssam- hället. I den kommunala vuxenutbildningen ingår grundläggande vuxen- utbildning, gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Den grundläggande vuxenutbildningen motsvarar den nioåriga obligatoriska . Utbildningen skall ge kunskaper som utgör en grund för samhällslivet, yrkeslivet och fortsatta studier. Kommunen har skyldighet att erbjuda grundläggande vuxenutbildning till vuxna som inte har grund- skolekompetens. Den gymnasiala vuxenutbildningen har samma kurspla- ner och läroplaner som gymnasieskolan för ungdomar. Påbyggnadsutbildning är en egen utbildningsform som kan ge vidare- utbildning inom ett yrke, eller för ett helt nytt yrke. Vuxenutbildningen i komvux och Statens skolor för vuxna (SSV) skall, med individens tidi- gare utbildning och livserfarenhet som utgångspunkt, fördjupa och ut- veckla dess kunskaper som grund för yrkesverksamhet och fortsatta stu- dier samt för deltagande i samhällslivet. övergår försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning (KY) i reguljär verksamhet. får därmed en ny eftergymnasial yrkesutbildning med stark arbetslivsanknytning som in- kluderar både teori och praktik. Den största satsningen inom vuxenutbildningsområdet någonsin i , , vänder sig i första hand till vuxna arbetslösa som helt eller delvis saknar gymnasiekompetens. Grundtanken är att de vuxna som har störst behov av utbildning skall få möjlighet att bygga på med nya kunskaper. Genom ökad kompetens och bättre självförtroende skall dessa personer få en starkare ställning på arbetsmarknaden. majoritet av de studerande inom har varit kvinnor. Genom har nya pedagogiska former utvecklats och många människor har fått en unik möjlighet att öka sin kompetens och växa med tro på sin egen förmåga. Den erfarenhet och den infrastruktur som byggts upp i kommunerna skall tas tillvara och ut- antog regeringens proposition Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72) som presente- rar mål och strategi som skall gälla för utvecklingen av vuxnas lärande. propositionen utvecklas en strategi för statens och kommunernas stöd för vuxnas lärande som utgår från individens önskemål, behov och förutsätt- Fokus skiftas från undervisning i skollika former till ett mer flexibelt stöd för individens lärande. byggs högskolan ut med 100 000 utbildningsplat- ser i hela landet och det finns nu minst en högskola i varje län. universitet har inrättats, i , och , ,ett flertal hög- skolor har tilldelats vetenskapsområde och dessutom har samtliga hög- skolor fått fasta forskningsresurser. Utbyggnaden av högskolan i hela landet är en viktig åtgärd för att öka tillgängligheten till utbildning och skapa förutsättningar för ett utvecklat samarbete lokalt och regionalt mellan högskolorna och företag, offentlig förvaltning och det övriga Utbyggnaden av högskolan skapar också, direkt och indirekt, nya arbetstillfällen på många orter i landet. Högskolan har ett nationellt uppdrag. Rekryteringen av studenter sker från hela landet och högskolan skall erbjuda likvärdig utbildning av hög kvalitet i alla delar av landet. Högskolans verksamhet vilar ytterst på universitetens och högskolornas självständiga ansvar inom ramen för de mål och ramar, såväl ekonomiska som författningsmässiga, som beslutas av riksdag och regering. Universitets och högskolors självständiga ansvar innebär att det finns stora möjligheter till diskussion och överenskommelser med lokala och De resurser i form av kunskap och kompetens som finns samlade inom de svenska universiteten och högskolorna represente- rar mycket stora värden. Detta gör högskolan eller till en viktig aktör som kan bidra till regional utveckling och tillväxt i samver- kan med det omgivande samhället. I takt med att arbetsmarknaden för högskoleutbildade allt mer vidgas och det internationella samarbetet intensifieras blir högskolans roll också i allt högre grad internationell. Den svenska högskolan har således både Prop. 2001/02:4 en regional, en nationell och en internationell roll. infördes den s.k. tredje uppgiften för högskolan i högskole- lagen. Den tredje uppgiften innebär att högskolan skall samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet. Samverkan med det omgivande samhället skall ingå som en naturlig del i högskolans ut- bildning och forskning och skall komma högskolans alla grupper och verksamheter till del. Samverkan är till ömsesidig nytta för högskolan och det omgivande samhället. Lika viktig som spridningen av resultat och information från högskolan är inflödet av idéer och problemformule- ringar från det omgivande samhället. har i rapporten med sin samver- kansuppgift (Arbetsrapport 2000:2 AR) bl.a. granskat hur högskolan uppfyller regeringens krav på samverkan med det omgivande samhället och att informera om verksamheten. I rapporten konstateras att lärosätena med sina många och komplexa kontaktytor mot omvärlden i stort upp- fyller regeringens krav på ökad samverkan med det omgivande samhäl- let. av olika samverkanstjänster och samverkansformer vid landets lärosäten är rik. återstår ett fortsatt arbete med att bl.a. stärka interaktiviteten i samverkan som samverkansuppgiften i högre grad integreras i forskning och utbildning. I rapporten konstateras även att incitamenten för högskolans anställda att engagera sig i samverkan bör stärkas. Fler ingångar till högskolan och en tydligare struktur för samverkan behövs. Lärosätena kan också bli tydligare i sin kommunika- tion med omvärlden. Utbildning och forskning är centrala delar i de regionala tillväxtav- talen. De flesta universitet och högskolor har aktivt medverkat i arbetet med avtalen och ingår i de flesta fall i partnerskapen. Alla län har minst ett universitet eller en högskola som har medverkat i och bidragit till ar- betet. En tämligen omfattande distansutbildning bedrivs i av uni- versitet och högskolor, Statens skolor för vuxna (SSV) m.fl. Ett särskilt utvecklingsarbete bedrivs även avseende gymnasieskolan. I propositio- nen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) framhåller regeringen att distansutbildning är en viktig del i arbetet med en öppen och flexibel högre utbildning och regeringen föreslår att lärosätenas IT-stödda distansutbildning samordnas i ett svenskt nätuniversitet. Utbildningsfor- men kan skapa nya förutsättningar för studier, bl.a. genom att attrahera nya grupper till högskolan. I detta arbete har högskolan en viktig roll, inte bara genom att erbjuda bra utbildningar, utan också genom att driva på utvecklingen inom området. Ur ett regionalt perspektiv är även de möjligheter till uppdragsutbildning som utbildningssystemet erbjuder viktiga. Kommuner och landstings- kommuner får bedriva uppdragsutbildning som motsvarar verksamheten inom det offentliga skolväsendet.