prop · GP0311 · 2001-09-27 00:00:00 — Det förändrade förhållningssättet till utbildningens innehåll föranleds av det svenska försvarets övergång från ett invasionsförsvar till ett insatsförsvar. Någon ändring i sak avses inte i förhållande till dagens reglering. Krigsuppgiften är fortfarande styrande för vad som får ingå i grundutbildningen och repetitionsutbildningen. Krigsuppgiften har dock inte längre samma innehåll. Deltagande i utbildning för fredsfrämjande verksamhet, inte bara i utan också utomlands, inom ramen för sådant internationellt samarbete som avses i lagen (1994:588) om utbild- ning för fredsfrämjande verksamhet kan ingå i utbildningen under föru t- sättning att utbildningen ger eller vidmakthåller och utvecklar de ku n- skaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. Det nya tredje stycket har till övervägande del formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Regeringen har valt att i det nya stycket ange att utbildningen även kan utveckla de kunskaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. get görs för att det nya stycket skall stämma överens med paragrafens Prop. 2001/02:11 första och andra stycken. Se i övrigt a vsnitt 6. 8 kap. 1 § Utryckningsbidraget i andra stycket har ersatts av en utbildningspremie för den som har slutfört en grundutbildning som är längre än . Närmare bestämmelser om beräkning av utbildningspremien ges i fö r- ordning. Vidare har i samma stycke för totalförsvarspliktiga införts fria hö g- skoleprov i den omfattning regeringen bestämmer. Frågorna om utbil d- ningspremie och fria högskoleprov har behandlats i avsnitt 8. 8 kap. 6 § Paragrafen reglerar ansvaret för rehabiliteringen. I bestämmelsen anges de grundläggande momenten i de åtgärder den utbildnings ansvariga myndigheten skall vidta för att rehabilitera den som har skadats under fullgörande av värnplikt eller civilplikt. Utbildningsansvarig myndighet är företrädesvis Försvarsmakten. Andra myndigheter som är ansvariga för att utbilda totalförsvarspliktiga är , Luftfart s- verket och . I fall civilplikt delvis fullgörs hos en kommun är det den statliga myndighet som i övrigt är ansvarig för utbildningen som är att anse som utbildningsansvarig myndighet. Den civilplikt som genomförs hos kommuner är främst att anse som praktik inom ramen för den utbildning som den totalförsvarspliktige får av annan myndighet. Av första punkten följer att den utbildningsansvariga my n- digheten i samråd med den skadade skall utreda vilka specifika behov som den skadade har. Begreppet skada skall ha samma innebörd som i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd. Skada föreligger inte bara då skadan orsakats av olyckshändelse utan också vid fall av sjukdom. Dessutom bör även vissa skadeförlopp som är för utsträckta i tiden för att betecknas som olyckor, innefattas om orsaken kan hänföras till deltagandet i totalfö r- svarsverksamhet. Ansvaret omfattar såväl fysiska som psykiska skador. Av andra punkten följer att den utbildningsansvariga myndigheten skall söka finna lämplig arbetsträning inom myndigheten. Arbetsträning innebär att den skadade övar upp sin förmåga att klara ett arbete som han eller hon redan före skadan hade kompetens för. Om den skadade har en arbetsgivare, är myndighetens ansvar för att finna lämplig arbetsträning subsidiärt, se vidare författningskommentaren till 8 kap. 9 §. I de fall lämplig arbetsträning inte kan anordnas inom den utbildningsansvariga myndigheten bör kontakter med andra myndigheter eller andra där tr ä- ningen skulle kunna genomföras förme dlas. Den utbildningsansvariga myndigheten skall enligt tredje punkten medverka till att den skadade får den utbildning som han eller hon behö - ver för att bli attraktiv på arbetsmarknaden. Utbildningens betydelse fö r- stärks av att de totalförsvarspliktiga som fullgör grundutbildning är unga och ännu inte hunnit skaffa sig den utbildning de tänkt. Även för dem som redan har en utbildning kan en ny bli nödvändig om skadan förhin d- rar arbete inom det område där den skadade har arbetat. någon typ av fortbildning kan vara av betydelse för att förbättra möjli g- heterna att få ett arbete. Längre utbildningar på universitetsnivå kan för e- Prop. 2001/02:11 komma. 8 kap. 7 § Bestämmelsens första stycke ger den utbildningsansvariga myndigheten möjlighet att ge den skadade ekonomiskt stöd till utbildning. Omfat t- ningen av det stöd som anges i bestämmelsen prövas individuellt. Ek o- nomiskt stöd till utbildning behöver kanske t.ex. inte ges för hela utbil d- ningskostnaden, utan behovet får avvägas med hänsyn till den skadades kvarstående funktionshinder och andra konsekvenser av skadan. Vidare bör andra inkomstmöjligheter beaktas. I många fall torde det bli fråga om att komplettera andra förmåner så att den skadade får en reell ekonomisk möjlighet att fullgöra den avsedda utbildningen. I vissa fall kan den sociala och arbetslivsinriktade rehabiliteringen gynnas av att den allmänna sjukvården kompletteras. Detta kan avse s å- dan vård som inte omfattas av den allmänna vården, exempelvis vissa former av psykosocialt stöd. I andra fall kan särskilda insatser behövas för att påskynda den medicinska rehabiliteringen även om lämplig b e- handling i och för sig skulle ha kunnat fås inom den allmänna vå rden. I de fall skadan lett till ett fysiskt handikapp kan den skadade vara i behov av hjälpmedel för att kunna försörja sig själv genom förvärvsa r- bete och för att kunna leva ett aktivt och självständigt liv. Enligt andra stycket får den utbildningsansvariga myndigheten därför ge stöd även till andra åtgärder. Den utbildningsansvariga myndigheten bör i dessa fall inte ensam bekosta hjälpmedlen i den mån sådana kan erbjudas på annat sätt inom samhället. Däremot kan det finnas anledning för den utbil d- ningsansvariga myndigheten att förbättra den skadades situation genom att bistå med medel så att hjälpmedel av särskild art eller kvalitet kan anskaffas. Den utbildningsansvariga myndighetens kostnader blir således subsidiära i förhållande till vad som normalt skall utgå från andra my n- digheter för hjälpmedel m.m. Det subsidiära ekonomiska ansvaret följer av tredje stycket. 8 kap. 8 § Bestämmelsen uttrycker hur långt den utbildningsansvariga myndigh e- tens rehabiliteringsansvar sträcker sig i tiden. Den treåriga tidsfristen inleds i princip när en arbetsträning eller en utbildning kan inledas. Skäl att utsträcka åtgärderna utöver kan föreligga exempelvis om den skadades tillstånd är sådant att den medicinska rehabiliteringen måste pågå jämsides med utbildning eller arbetsträning och kräver så mycket tid att de övriga insatserna blir lidande. Andra exempel är att den skadade gör stora framsteg mot slutet av treårsperioden och det därmed inte kan anses rimligt att avbryta åtgärderna eller att den utbildning den skadade genomför är så lång att det inte inom treårstiden går att bedöma om studierna kommer att försenas på grund av skadan. 8 kap. 9 § Bestämmelsen uttrycker krav på samarbete och samordning vid genom- förandet av rehabiliteringen. Av första stycket framgår att den utbild- ningsansvariga myndigheten skall samarbeta med andra myndigheter vid Prop. 2001/02:11 genomförandet av rehabiliteringen så att samtliga resurser som finns til l- gängliga i samhället kommer till användning på ett för den skadade ad e- kvat sätt. Den skadades eventuella arbetsgivare har i stora delar samma ansvar för rehabilitering som den utbildningsansvariga myndigheten. Därför bör, såsom framgår av andra stycket, insatserna samordnas. I de flesta fall bör den utbildningsansvariga myndighetens åtgärder kunna inskränkas till enbart avstämning av hur rehabiliteringen hos en arbetsgivare förlöper. I särskilt svåra fall som kräver omfattande resurser kan det dock finnas skäl för den utbildningsansvariga myndigheten att bidra med ytterligare resurser utöver vad arbetsgivaren kan erbjuda. 8 kap. 10 § Av bestämmelsen framgår att den skadades eventuella arbetsgivare all t- jämt har kvar sitt rehabiliteringsansvar. 8 kap. 11 § Av bestämmelsen framgår att den myndighet som har reha biliterings- ansvaret i vissa situationer skall ge ersättning till anhörig för kostnader denne har för sin medverkan i rehabiliteringen. I vissa särskilda fall kan det finnas ett behov av att någon anhörig till den skadade medverkar vid rehabiliteringen. Med anhörig avses person som har en mycket nära social relation till den skadade eller avlidne. Den utbildningsansvariga myndigheten bör i dessa fall, vilket följer av första stycket, kunna ge ersättning för de kostnader medverkan i rehabiliterin g- en medför för den anhörige. I vilka fall en anhörig bör medverka i reh a- biliteringen bör bestämmas utifrån den skadades behov och det bör stå klart att detta främjar rehabiliteringen. Som exempel på kostnader som kan ersättas kan nämnas ökade boendekostnader, kostnader för resor och kostnader för barntillsyn. Ersättning för förlorad arbetsinkomst eller e r- sättning för utfört a rbete räknas inte hit. Genom regeln i andra stycket får anhöriga till totalförsvarspliktiga e r- sättning för vissa kostnader som uppkommer till följd av att den anhörige skall ta emot den som förolyckats och för att möta eller besöka den som skadats svårt. Ersättning kan således betalas ut för resekostnader samt kostnader för uppehälle och tidsspillan. Ingen begränsning har angetts för antalet resor. Ett riktmärke kan dock vara en resa . För att få ersättning måste den anhörige ansöka om det hos den utbildningsansvar i- ga myndigheten. Genom tredje stycket får den rehabiliteringsansvariga myndigheten möjlighet att ge ekonomiskt bidrag till psykosocialt stöd till ovannämnda anhör iga, dvs. i fall då den totalförsvarspliktige dödats eller skadats svårt. 11 kap. 4 § Bestämmelsen har ändrats så att beslut med stöd av de nya bestämme l- serna om rehabilitering och ersättning till anhöriga som återfinns i 8 kap. 68 §§ och 11 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. ningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. överklaga dessa beslut överensstämmer med vad som gäller för motsv a- Prop. 2001/02:11 rande beslut enligt lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom Försvar s- Lagen träder i kraft . Se i övrigt avsnitt 10. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Ändringarna består av att utegångsförbudet tas bort som disciplinär p å- följd. Ändringen innebär också att det av lagen framgår att varning är att betrakta som den lindrigaste påföljden och att särskilt avseende skall fästas vid omständigheter som talar för att varning är en tillräcklig å t- gärd. Ändringen innebär att extratjänst kan kombineras med löneavdrag, om det krävs av hänsyn till ordningen inom den verksamhet där disciplinför- seelsen har begåtts. kunde motsvarande kombination beslutas vad avsåg utegångsförbud och löneavdrag. liksom då bör möjligh e- terna att kombinera påföljder på detta sätt vara förbehållet svårare förs e- elser. Ändringen innebär att kompanichefs eller motsvarande chefs rätt att pr ö - va disciplinärenden begränsas till förseelser som endast bör medföra p å- följden varning. I övrigt gäller för att en kompanichef skall få göra prö v- ningen även att förseelsen skall ha erkänts, att förfarandet inte utgör brott och att den disciplinansvarige inte har begärt att yttrande skall inhämtas från auditör. Den disciplinansvarige ges genom ändringen en ovillkorlig rätt att på begäran få ett yttrande från auditör innan frågan om disciplinansvar a v- görs. Detta gäller om gärningen kan prövas enligt bestämmelserna i 21 §. I andra fall är ett sådant yttrande, liksom tidigare, obligatoriskt. Att orden någon annan myndighet än Försvarsmakten, en kommun eller ett lands- ting utgått ur lagtexten har föranletts av redaktionella skäl och innebär inte någon ändring i sak i förhållande till tidigare lydelse. Av lagens 23 § följer att det skall finnas auditör för att biträda de myndigheter, komm u- ner eller landsting som har att handlägga disciplinärenden. Den nya l y- delsen täcker såväl handläggning vid Försvarsmakten som hos någon annan som kan pröva disciplinärenden enligt lagen. Auditören är meda n- svarig för de beslut som myndigheten, kommunen eller fattar Prop. 2001/02:11 på hans eller hennes tillstyrkan. I paragrafen har införts ett nytt andra stycke som ett komplement till be- stämmelsen i 24 § om att den disciplinansvarige har rätt till att yttrande från auditör inhämtas. Bestämmelsen innebär en skyldighet för handlä g- garen att erinra den disciplinansvarige om denna rättighet. Ändringen består av förutom att utegångsförbud tagits bort från te x- ten att det klarläggs att enda skälet till omedelbar verkställighet av en extratjänst mot den disciplinansvariges vilja är att detta behövs av hänsyn till ordningen inom verksamheten. På förslag av Lagrådet anges även i lagtexten att verkställighet kan ske trots att beslutet inte har vunnit laga kraft, om den disciplinansvarige samtycker till detta. I första stycket har andra meningen utgått. Den avsåg verkställighet av utegångsförbud i vissa fall. Andra stycket är nytt och ger en yttersta be- gränsning av hur mycket som får tas av dagersättning eller motsvarande ersättning vid varje utbetalningstillfälle från de disciplinansvariga. Ändringen beror enbart på att utegångsförbudet tagits bort från de disci- plinära påföljderna. Ändringen innebär att den som efter överklagande får en extratjänst än d- rad till löneavdrag, får räkna av den del av extratjänsten som är ver k- ställd. Detta gällde tidigare för påföljden utegångsförbud. En ut trycklig bestämmelse om omräkning för verkställd extratjänst fanns emellertid inte tidigare. Omräkningsregeln som säger att två timmars extratjänst motsvarar en dags löneavdrag är en direkt stadfästning av den praxis som gäller. I paragrafens tidigare lydelse angavs att extratjänst bortföll i den del den inte verkställts innan den disciplinansvariges pågående tjänstgörings- skyldighet har upphört. Enligt den nya lydelsen får inte extratjänsten verkställas efter denna tidpunkt men väl omvandlas till löneavdrag med tillämpning av omräkningsregeln i 38 §. Skälen till ändringen är att det allmänt kan anses stötande om påföljder bortfaller utan verkställighet. Ett sådant förhållande kan också inverka menligt på disciplinen. Ändringen består i att första stycket som uteslutande behandlar påfölj d- en utegångsförbud har tagits bort. Lagen träder i kraft . Huvudregeln är att lagen om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. tillämpas i dess nya lydelse oavsett om disciplinförseelsen begåtts före eller efter ikraftträdandet. Detta är möjligt eftersom ändringarna inte i n- nebär någon skärpning av påföljderna. Ett par undantag behövs dock för de fall då beslut fattats före ikraftträdandet men där verkställighet ännu ej skett. 1.Beslut om utegångsförbud : Eftersom utegångsförbudet utmönstrats ur påföljdskatalogen skall det i den del det inte hunnit verkställas o m- räknas till löneavdrag. Borttagandet av utegångsförbudet innebär en lindring av påföljd för disciplinförseelser och skall också komma den tillgodo som begick förseelsen tidigare. 2.Beslut om extratjänst: Ändringen som innebär att beslutad extratjänst inte bortfaller utan skall omvandlas till löneavdrag om beslutet inte kan verkställas (för att den disciplinansvarige avslutat sin tjänstg ö - ring) innebär en viss skärpning av verkställighetsföreskrifterna. O m- vandling till löneavdrag skall inte ske för den som fått extratjänst u n- der den tid sådan omvandling inte kunde ske. 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet Ändringen i 2 § föranleds av att samtycke inte längre behövs för den som tjänstgör enligt lagen om totalförsvarsplikt om utbildningen eller övnin g- en innehåller moment som ger sådana kunskaper och färdigheter som krigsuppgiften kräver. Bestämmelsen innebär inte att skyldigheten för totalförsvarspliktiga att delta är reglerad i denna lag. Förutsättningarna för denna skyldighet är reglerad och prövas enligt de bestämmelser som finns i 5 kap. 3 § lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt. Ändringen i 3 § sker till följd av att totalförsvarspliktiga kan vara skyldiga att delta i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för internationellt samarbete. Den som under sin utbildning enligt lagen om totalförsvar s- plikt, frivilligt deltar i sådan utbildning som avses i lagen om utbildning för fredsfrämjande verksamhet har samma rätt som att få tillgod o- räkna sig som fullgjord grundutbildning eller repetitionsutbild- ning. Bestämmelserna har fått sina slutliga utformningar i princip i enli g- het med Lagrådets förslag. Förslaget har behandlats i avsnitt 6. Se även författningskommentaren till 5 kap. 3 § lagen om totalfö rsvarsplikt. 12.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd Förslagen behandlas i avsnitt 7.1. I första stycket har ordet basbelopp ersatts av ordet prisbasbelopp. Den nuvarande skillnaden vid beräkning av sjukpenningunderlag och livränteunderlag mellan den som skadats under grundutbildning som är längre än och den som skadas under kortare grundutbildning eller under repetitionsutbildning har tagits bort. Samma beräkning av underlaget skall göras oavsett om det är fråga om en kortare eller längre grundutbildning eller repetitionsutbildning. Av bestämmelsen i andra stycket, som är nytt, framgår att livränte- underlaget utgör minst fem prisbasbelopp för den som har skadats under grundutbildning eller repetitionsutbildning. Tredje stycket, som motsvarar nuvarande andra stycket, är oförändrat. Rätten till ersättning för nödvändiga kostnader för läkarvård m.m. är lika oavsett om skadan har inträffat under en grundutbildning som är längre än eller kortare grundutbildning eller under en repetitionsut- bildning. 12.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. Enligt andra stycket skall ersättning inte bara kunna ges till den som fullgör längre grundutbildning än utan också till den som full- gör en kortare grundutbildning eller repetitionsutbildning. Sammanfattning av betänkandet SOU 2000:21 Totalförsvarsplikten Ett ansvar för alla Det svenska försvaret skall som statsmakterna framhållit i t.ex. ko n- trollstationsbeslutet vara så utbyggt och organiserat att det är en angelägenhet för hela befolkningen. Ett starkt folkligt engagemang är en förutsättning för att samhället skall stå rustat att uthärda och motstå allvarliga hot, risker och påfrest- ningar i både fred och krig. Enligt utredningens mening skall försvaret grundas på ett system med allmän totalförsvarsplikt. Alternativet till ett försvar byggt på plikt är för den militära delen ett renodlat yrkesförsvar. Utredningen avvisar ett sådant alternativ. En allmän totalförsvarsplikt gör det möjligt att under höjd beredskap mobilisera ett stort antal människor med många olika kunskaper och färdigheter. Den allmänna totalförsvarsplikten är avgörande för att kva lite- ten i verksamheten skall kunna upprätthållas. De nuvarande skyldigheterna att tjänstgöra med totalförsvarsplikt skall således gälla även i fortsättningen. Det innebär att totalförsvars plikten skall bestå av civilplikt, värnplikt och allmän tjänsteplikt. Den skall gälla alla i åldern som är bosatta i även personer som inte är svenska medborgare. Utredningen föreslår vidare att den nuvarande skyldigheten för män i åldern , som är svenska medborgare, att fullgöra värnplikt eller civilplikt som kräver grundutbildning skall bestå. Detsamma gäller skyldigheten att mönstra under det kalenderår som han fyller . För den som blir svensk medborgare senare gäller mönst- ringsskyldigheten från den dag som detta sker. Någon förändring skall inte ske i rätten att få göra vapenfri tjänst. Utredningen föreslår att de skyldigheter att mönstra och fullgöra civil- och värnplikt som gäller för män skall gälla även kvinnor. Enligt utredningens mening har det nya försvaret ett behov av den kompetens som kvinnor kan tillföra försvaret. Ökad rekrytering av kvi n- nor kommer också att bidra till att totalförsvaret kan upprätthålla hög kvalitet i flera slag av befattningar, bl.a. sådana som fordrar bred teknisk kompetens. Behovet av kvinnors kompetens ökar genom ominriktningen och den tekniska utvecklingen inom det militära försvaret. Utredningens ursprungliga direktiv angav att alla som bedömdes lämp- liga att genomgå grundutbildning skulle göra det. Regeringen har senare i uppdrag till Försvarsmakten angett att utgångspunkten bör vara 18 000 värnpliktiga år. ÖCB har beräknat behovet av civilpliktiga till 900 årli- gen. När endast en begränsad del av en årskull skrivs in för grund utbildning med plikt fordras det åtgärder som motiverar så många som möjligt att frivilligt genomgå denna utbildning. Utredningen föreslår i betänkandet ett antal sådana motivationshöjande åtgärder. Den folkliga förankringen av totalförsvaret har stor betydelse för för- svarsviljan och därmed för vår försvarsförmåga. Ännu viktigare blir folk- förankringen när endast en mindre del av årskullen kallas in för pliktut- bildning. Undersökningar som gjorts visar att ungdomar har b e- gränsade kunskaper om totalförsvaret. Det räcker inte med traditionellt myndighetsarbete, om situationen skall kunna förbättras. Upplysning och information måste ske på stor bredd i samarbete mellan frivilliga för- svarsorganisationer, andra folkrörelser, bildningsorganisationer och myn- digheter. Utredningen föreslår att en strategi skall utarbetas för åtgärder som syftar till att öka kunskaperna om totalförsvar och plikttjänstgöring i samhället. Arbetet skall ske i samråd mellan myndigheter och frivilliga försvarsorganisationer, och Försvar, Civilplikts- rådet, och andra informatörer. Utredningen föreslår vida re att ett informationssekretariat skall byg- gas upp för framställning av informationsmaterial. Samordning av til l- gängliga medel skapar ökad effektivitet i arbetet. Sekretariatet skall i sitt arbete utgå från hur ungdomar tar till sig information, bearbetar den och tar ställning i frågor som har betydelse för deras framtida liv. skall, som myndigheterna gjort, inrikta en stor del av arbetet på att förse skolan med material om totalförsvar och plikttjänstgöring. Utredningen föreslår att en Skolans totalförsvarsdag genomförs i la n- dets gymnasieskolor. skall i samråd med myn- digheterna och frivilligorganisationerna ta fram underlag och i den ut- sträckning som skolorna önskar medverka med personal som infor- merar eller demonstrerar materiel. Till den uppföljning, utvärdering och utveckling av informationsverk- samheten som fordras hör bl.a. att klargöra vilken bild unga människor med invandrarbakgrund får av totalförsvaret och hur de ställer sig till att genomgå lång grundutbildning. Rekrytering i tre steg till grundutbildning Utredningen anser att det nuvarande mönstrings- och inskrivnings sys- temet behöver förenklas. Utredningen föreslår därför att en försöksverk- samhet med rekrytering i tre steg genomförs i en av fem r e- gioner. Mönstring bör i försöksverksamheten ske lokalt, dvs på ett stort antal orter i landet. Om rekryteringsmyndigheten får möjligheter att använda t.ex. gymna- sieskolans lokaler, kan verksamheten bedrivas i en miljö som de pröv- ningsskyldiga är vana vid. Det innebär också att prövningen sker på av- Prop. sevärt fler orter än och blir betydligt mer synlig. Underlag för försöksverksamheten kan vara den modell för ett rekryte- ringssystem i tre steg som utredningen redovisar. Förberedelser för prövning; Slutlig placering på en befattning eller i en verksamhet. Fördjupad mönstring kommer att fordras för ett antal särskilt krävande befattningar eller verksamheter. Motivationen skall väga tungt vid avgörandet om en tjänstgörings- skyldig skall skrivas in eller inte och till vilken befattning eller verk- samhet som detta skall ske. Den slutliga placeringen på en befattning eller i en verksamhet sker vid förband eller skolor efter inryckningen.