prop · GP034 · 2001-09-28 00:00:00 — Storstadsregionerna har totalt sett goda förutsättningar för ökad tillväxt och sysselsättning. Den nationella storstadspolitiken syftar till att ge stor- stadsregionerna goda möjligheter att utveckla dessa positiva sidor. Skill- naderna inom regionerna är emellertid mycket stora. Det handlar dels om att ge den regionala och lokala demokratiska nivån de nödvändiga in- strumenten för att kunna motverka ökande klyftor, dels om att staten via ekonomiskt stöd och via styrning av de statliga myndigheterna, bidrar till att stärka invånarna i de socialt utsatta stadsdelarna. Storstadspolitikens tillväxtmål tar sikte på att ge goda förutsättningar i samtliga kommuner i storstadsregionerna. För arbetet med att bryta seg- regationen föreslogs att lokala utvecklingsavtal tecknas mellan staten och vissa, i propositionen angivna, storstadskommuner. , , , , och Prop. 2001/02:4 kommuner. Vidare föreslogs inrättandet av en Storstadsdelegation, bestå- ende av ett antal statssekreterare, med uppgift att utveckla och samordna den nationella storstadspolitiken. Vid riksdagsbehandlingen betonades att den principiella utgångspunkten för storstadspolitiken skall vara den- samma som för regionalpolitiken; att utjämna de strukturella orättvisor som finns mellan olika områden. Utskottet betonade också vikten av er- farenhetsutbyte mellan och Tvärdelegationen, som arbetar med de regionala tillväxtavtalen. Regeringen har beräknat att sammanlagt skall anslås för arbetet . Medlen fördelas mellan kommunerna på förslag av inom ramen för arbetet med de lokala utvecklingsavtalen. För att nå de övergripande målen för storstadspolitiken krävs långsiktiga och samordnade insatser. De storstadspolitiska insatserna har därför samlats i lokala utvecklingsavtal för de mest utsatta stadsdelarna. Ut- vecklingsavtalen innehåller lokalt framtagna mål, en åtgärdsplan för varje ingående bostadsområde, en reglering av de statliga och kommu- nala åtagandena i respektive område samt en plan för uppföljning och utvärdering. En årlig revidering av avtalen sker i dialog mellan kommu- nen och regeringens storstadsdelegation. Det statliga åtagandet förutsätter att de berörda kommunerna gör ett motsvarande åtagande och fullföljer detta. Motprestationen kan ta sig olika former. En viktig insats är inomkommunal samordning, dvs. att den kommunala verksamheten i sin helhet engageras för att uppfylla målen. Den kommunala nivån har ett stort ansvar för en framgångsrik stor- stadspolitik. De lokala åtgärder som genomförs kan dock med fördel skötas av partnerskap, där kommunen ingår men inte är ensam ansvarig. De statliga myndigheter som är företrädda på en så lokal nivå som ett bostadsområde är särskilt viktiga att knyta till arbetet. Andra parter kan vara t.ex. regionala organ inom främst sjukvården, företag, bostadsföre- tag, ideella föreningar m.fl. Åtgärderna inom de lokala utvecklingsavtalen omfattar flera hundra olika insatser av mycket olika karaktär, från stöd till vissa föreningsverk- samheter till omfattande sysselsättningsprojekt i samverkan mellan kommunen, Arbetsförmedlingen och . medlen går till språksatsningar, t.ex. i form av förskola på deltid från tre års ålder för de barn som inte har plats i förskolan och till för bl.a. läxläsningshjälp. Uppföljning och utvärdering en viktig del i politiken följer regelbundet hur verksamheterna i de sju Ett omfattande arbete pågår för att löpande ut- värdera insatserna inom de lokala utvecklingsavtalen genom att samtliga berörda kommuner har engagerat fristående utvärderare, oftast från uni- versitet och högskolor. Dessa utvärderare förutsätts löpande medverka med sina kunskaper för att göra det möjligt att förändra den pågående verksamheten med hänsyn till vunna kunskaper. har regeringens uppdrag att vara huvudansvarig för den nationella utvärderingen av de lokala utvecklingsavtalen. tionsverket lämnar årliga delrapporter. Slutrapporten, vilken skall göra det möjligt för regeringen att bedöma hur det fortsatta arbetet med stor- stadsfrågorna skall utformas, skall lämnas till Överenskommelserna mellan staten och de sju kommunerna om lokala utvecklingsavtal har följts upp. Preliminära uppföljningar visar att ar- betslösheten sjunker mer i berörda stadsdelar än övriga, den särskilda förskolesatsningen engagerar både barn och föräldrar och medverkar till en positiv språkutveckling, fler människor deltar i aktiviteter. vunna erfarenheter visar dock också på vissa svårigheter, men även på möjligheter till vidareutveckling. I centrum för arbetet med utvecklingsavtalen står samverkan och sam- arbetets förutsättningar. För att samtliga involverade parter skall kunna fungera tillsammans förutsätts ett ömsesidigt förtroende och att alla par- ter har möjlighet att stå för sina åtaganden och fullfölja dessa över tiden. Det lokala inflytandet kan utvecklas ytterligare genom att olika former av partnerskap uppmuntras för att fullfölja de storstadspolitiska målen. Sådana partnerskap kan också ges formell ställning inom ramen för de lokala utvecklingsavtalen. De erfarenheter som vunnits sedan starten visar också på behovet av att utveckla samverkan i metodfrågor, lägesbe- skrivningar och strategival mellan de lokala utvecklingsavtalen och de regionala tillväxtavtalen. gav regeringen i uppdrag att granska de lokala ut- vecklingsavtalen ur ett tillväxtperspektiv. har, i två rapporter, visat att åtgärder inom avtalen har en tillväxtfrämjande inriktning, men att mycket kan förbättras för att verksamheten skall leva upp till stor- stadspolitikens båda mål. noterar också att tidigare åtskilda kunskaper förs ihop genom samverkan, vilket kan leda till nya tankesätt och idéer. Ny kunskap kan genom samarbete mellan olika aktörer leda till nya synsätt och till kon- struktiva kombinationer av befintlig kunskap. NUTEK-rapporterna kommer att vara en viktig utgångspunkt för en vidareutveckling av tillväxtaspekten i storstadspolitiken. I detta samman- hang bör också överväganden göras avseende möjligheter till samordning mellan det utvecklingsarbete som pågår via de regionala tillväxtavtalen och arbetet inom de lokala utvecklingsavtalen. Det statliga bidrags- och utjämningssystemet Målet för utjämningssystemet är att kommuner och landsting skall er- hålla likvärdiga ekonomiska förutsättningar att bedriva sina verksamhe- ter. Statsbidrags- och utjämningssystemet består av fyra delar: inkomst- utjämning, kostnadsutjämning, generella statsbidrag och införanderegler. I inkomstutjämningen sker en utjämning för skillnader i skattekraft mellan kommuner respektive mellan landsting. De med en lägre skatte- kraft än genomsnittet för riket (medelskattekraften) får ett bidrag från staten, medan de med en högre skattekraft än riksgenomsnittet får betala en avgift till staten. Inkomstutjämningen är utformad som två separata delsystem, ett för kommuner och ett för landsting. Systemet utjämnar av skillnaden mellan den egna skatte- kraften och medelskattekraften. Den andra delen i utjämningssystemet, kostnadsutjämningen, utjämnar för strukturella kostnadsskillnader, som kan vara av två olika slag. För det första varierar behovet av verksamhet. Kommuner med många äldre invånare har t.ex. höga kostnader för äldreomsorg. För det andra varierar kostnaden för att producera service. Glesbygdskommuner har t.ex. högre kostnader för skolan, eftersom undervisningen måste be- drivas i mindre klasser. På samma sätt som vid inkomstutjämningen får kommuner och landsting som har en ogynnsam kostnadsstruktur ett bi- drag. De som har en gynnsam struktur får däremot betala en avgift. In- komst- och kostnadsutjämningen är statsfinansiellt neutrala, eftersom summan av bidrag och avgifter är lika stora och därför tar ut varandra. Kostnadsutjämningen ska kompensera kommuner och landsting för sådana kostnader som de inte själva kan råda över. Kostnadsutjämningen för kommunerna består av sexton olika del- modeller. Störst omfördelning har delmodellerna för barn- och äldreom- sorg, grund- och gymnasieskola samt individ- och familjeomsorg. omfördelas sammanlagt mellan kommunerna i kostnadsutjämningen. Kostnadsutjämning för landstingen, inklusive , om- fattar hälso- och sjukvård, kallortstillägg samt, , högskoleut- bildning (vårdhögskolor). Landstingens strukturella kostnadsskillnader för kollektivtrafik utjämnas i en separat modell, som är gemensam för kommun- och landstingssektorn. Vid sidan av utjämningssystemet lämnas ett generellt statsbidrag till kommuner respektive landsting. Detta betalas i huvudsak ut som ett en- hetligt belopp per invånare. Bidraget, som är olika stort för kommuner Prop. 2001/02:4 respektive landsting, används bl.a. som ett instrument för ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn. uppgår det generella statsbidraget till kommunerna till och till landstingen till . Detta motsvarar i genomsnitt per invånare i kom- munerna och per invånare i landstingen. Särskilda insatser i vissa kommuner och landsting inrättade regeringen i enlighet med beslut Delegationen för stöd till vissa kommuner med bostadsåtaganden (Bo- stadsdelegationen) för att tillfälligtvis hantera frågor om stöd till kom- muner med övermäktiga åtaganden för boendet (prop. 1997/98:119, bet. 1997/98:BoU10, rskr. 1997/98:306). Frågor om stöd skall i första hand prövas mot kommunens egna ekonomiska förutsättningar. Endast kom- muner med en särskilt svår ekonomisk situation kommer därför i fråga för stöd. En ytterligare förutsättning för stöd är att de förhållanden som ligger bakom kommunens svaga ekonomi inte är sådana att de på kort sikt kan påverkas av kommunen själv och att kommunen vidtagit nöd- vändiga åtgärder för att komma till rätta med sin ekonomiska situation. I Bostadsdelegationens uppgifter ingår bl.a. att överlägga med enskilda kommuner om lämpliga åtgärder och villkor för stöd för att t.ex. möjlig- göra en rekonstruktion av kommunens bostadsföretag. Bostadsdelegationen har tagit emot 91 ansökningar. hade avtal träffats med 39 kommuner. Staten har genom de avtal som Bostadsdelegationen träffat åtagit sig att lämna bidrag till kommunerna med sammanlagt ca och har reserverats för täckning av framtida förluster för kreditgarantier. För de kommuner som beviljats bidrag av Bostadsdelegationen har be- sluten föregåtts av överläggningar mellan kommunfullmäktige i respek- tive kommun och Bostadsdelegationen. Därefter har avtal träffats om rekonstruktionsåtgärder i bostadsföretaget, som en förutsättning för stat- ligt stöd. Regeringen avser att låta Bostadsdelegationen fortsätta sitt arbete även för att kunna följa upp ingångna avtal. Regeringen avser att återkomma avseende hur den fortsatta uppföljningen skall ske efter 2002 när Bostadsdelegationen har upphört. För kommuner och landsting som hade en så pass svår ekonomisk situa- tion att de kunde behöva ett ekonomiskt stöd för att genomföra rekon- struktiva åtgärder tillsatte regeringen Delegationen för stöd till vissa kommuner och landsting med svårigheter att klara balans- kravet (Kommundelegationen, dir. 1999:65). Kommundelegationen fick i uppdrag att inför regeringens beslut bereda ansökningar. överlämnade 42 ansökningar om stöd till Kommundelegationen. 2001/02:4 dessa avsåg 35 kommuner och sju landsting. Ytterligare 26 ärenden har hanterats av Bostadsdelegationen i samråd med Kommundelegationen. Samrådsärenden är ansökningar från kom- muner som sökt stöd från Regeringen och Bostadsdelegationen eller an- sökningar där en del av kommunens problem är bostadsrelaterade men där det också kan finnas andra problem. Kommundelegationen rapporterade sitt uppdrag till re- geringen. Bostadsdelegationen överlämnade sam- rådsärendena. fattade regeringen beslut i ärendena och tecknade överenskommelser med 36 kommuner och fyra landsting efter förslag från Kommundelegationen. Kommunerna och landstingen åtar sig att sänka sina bruttokostnader med ett bestämt belopp och att uppnå ekono- misk balans . Regeringen har åtagit sig att betala bidrag om sammanlagt . Av bidragsbeloppet kommer 25 pro- cent att utbetalas under förutsättning att kommunerna och landstingen kan visa att de påbörjat sina åtaganden enligt överens- kommelsen. Resterande av bidraget utbetalas efter att överenskommelsens åtaganden uppfyllts. För att följa upp överenskommelserna och för att vid behov stödja de kommuner och landsting till vilka stöd har beviljats, har en särskild utre- dare utsetts (dir. 2000:71). Målen för kulturpolitiken är att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den; att verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget ska- pande; att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar; att ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället; att bevara och bruka kulturarvet; att främja bildnings- strävandena samt att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. Insatser inom kulturområdet, för konstarterna, kulturarvet, musiken, designen och medier ger effekter när det gäller att stärka människors kre- ativitet, regioners attraktivitet och den lokala och regionala identiteten. Kulturen bidrar till att främja ett öppet, demokratiskt och nydanande kli- mat i en region, den kan stimulera entreprenörer till lokala insatser och utveckling av nya produkter. Genom att skapa nya former för mötesplat- ser mellan människor, t.ex. nätverk mellan företagare och aktiva kultur- skapare, kan kreativiteten utvecklas hos bägge parter. Kulturen frigör både kraft och idéer och inspirerar människor att utvecklas. Kulturen och politik för utveckling och tillväxt Kulturen är en viktig faktor för att skapa dynamiska och stimulerande miljöer som drar till sig företag och entreprenörer. Det finns ett samband mellan en regions utveckling och begrepp som dynamik, förändringsbe- Prop. 2001/02:4 nägenhet, entreprenörskap och rörlighet. Förmågan att skapa någonting nytt är ofta kopplad till historiska traditioner, värderingar, tillgång till mötesplatser, förmåga till omvärldsorientering samt gränsöverskridande och täta nätverk. Här har kulturen en viktig styrka en kraft som ger län- kar mellan det förflutna och framtiden och som kan få nya förmågor och synsätt att utvecklas. Detta har tagits till vara såväl i arbetet med EG:strukturfondsprogram som i arbetet med de regionala tillväxtavtalen. Projekt med kulturanknytning som får stöd genom strukturfonderna finns inom de flesta åtgärdsområden. Det vanligaste är att projekten åter- finns inom åtgärder som inriktar sig exempelvis på livsmiljö eller natur- och kulturmiljö. Men även inom åtgärder som syftar till att utveckla företag och företagande eller generella insatser för näringslivet finns ett stort antal projekt med klart uttalad kulturanknytning. Regeringen beslutade om Uppdrag i fråga om program för ökad kulturell tillgänglighet i vilket avsattes till för att dispone- ras med syfte att, främst i stödområdena, öka tillgängligheten till det gemensamma kulturutbudet samt att stärka kulturell utveckling och infrastruktur. konstaterar i sin redovisning av uppdraget att det finns ett mycket stort behov av kultur i glesbygd, och att kulturen spelar en betydande roll för utvecklingen i dessa regioner. har regeringen i regeringsförklaringen uttalat sin politiska vilja att ett jämställdhetsperspektiv skall genomsyra alla delar av politiken. Detta innebär en ny inriktning. Från att tidigare varit kon- centrerat på särskilda åtgärder för kvinnor och män genom lagstiftning och aktiva åtgärder skall jämställdhetsarbetet vara en del av det ordinarie politiska och verkställande arbetet. Därmed igångsattes ett utvecklings- arbete, som bl.a. handlar om könsuppdelad statistik, utbildning i jäm- ställdhetskunskap, rutiner för handläggning av ärenden, uppföljning och utvärdering samt utveckling av analysinstrument för att realisera inten- tionerna. Nuvarande metodutvecklingsarbete syftar bl.a. till att samman- ställa och lyfta fram erfarenheter som kan utgöra en grund för konkreta verktyg i jämställdhetsarbetet. finns en länsexpert för jämställdhetsfrågor vid varje länssty- relse för att bl.a. stödja de olika verksamhetsgrenarna med att införliva ett jämställdhetsperspektiv i arbetet. Målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män skall ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom livets alla områden. Inom närings- och regionalpolitikens område finns två insatser som är speciellt riktade till kvinnor, dels resurscentra för kvinnor, dels kvinnliga affärsrådgivare. Regeringens bedömning avseende dessa verksamheter redovisas i avsnitt 9. De regionala tillväxtavtalen är betydelsefulla instrument även för jäm- ställdhetsarbetet. I arbetet med tillväxtavtalen är det viktigt att synliggöra båda könens förutsättningar, behov och intressen och att omsätta den kunskap som erhålls i konkreta åtgärder som främjar jämställdheten mellan könen. Det är ett långsiktigt strategiskt och systematiskt arbete på lokal och regional nivå, som handlar om såväl strukturella frågor som förhållningssätt. En utvärdering av arbetet med de regionala tillväxtavtalen visar bl.a. att arbetet med att införliva jämställdhetsperspektivet måste utvecklas. Kvinnorepresentationen i partnerskapen har genomgående varit låg. Könsperspektivet är också bristfälligt beaktat i de flesta analyser och följaktligen också i insatsområden och åtgärder. Slutsatsen är att det be- hövs bättre metoder och utbildning om hur man införlivar jämställdhet i det arbetet. Under arbetets gång har de involverade i de flesta län blivit mer med- vetna om jämställdhetsfrågornas betydelse. Frågorna har lyfts högre upp på den regionala agendan och medvetenheten har ökat om att det behövs ett jämställdhetsperspektiv i samtliga faser av tillväxtavtalet. Regeringen utsåg , och som pilot- län för jämställda tillväxtavtal. Målet med pilotlänsarbetet är att utveckla metoder för hur ett aktivt och offensivt jämställdhetsperspektiv kan in- förlivas och förfinas, dels i processen med de fortsatta avtalen dels inom de olika sakområdena. Erfarenheterna av pilotverksamheten avses på olika sätt spridas till övriga regioner. En slutrapportering av pilotlänsar- betet skall ske . I den senaste uppföljningen betonas att det behövs tydliga strategier på området. Det anses inte räcka med att det finns en jämställdhetsexpert i varje län. Det fordras också aktivitet och engagemang hos såväl regionala som nationella aktörer. Mycket av ar- betet är nu inriktat på att höja kompetensen när det gäller praktiska tillämpningar av jämställdhetsperspektivet. Dels behövs strategier för att förbättra villkoren för kvinnors företagande, dels behöver s.k. brytprojekt bedrivas inom utbildning och arbetsmarknad för att öka jämställdheten inom traditionellt könsuppdelade utbildningar och yrken. Statistik som produceras bör vara könsuppdelad inom alla områden som rör individer. Jämställdhet mellan kvinnor och män är ett s.k. horisontellt mål i samt- liga strukturfondsprogram och svarar mot intentionerna i EU:s syssel- sättningspolitik. Jämställdhetsperspektivet skall finnas med i hela proces- sen från programarbete via genomförande till utvärdering. Det innebär att även genomförandeorganisationen nationellt, regionalt och lokalt skall präglas av en jämn könsfördelning mellan kvinnor och män. I de svenska programmen redovisas därför alla resultat uppdelade på kvinnor och män där detta är relevant. I programmen för målen 1, 2 och 3 finns dessutom särskilda åtgärder som syftar till att stimulera kvinnligt företa- gande samt i övrigt stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden. För regionalt utvecklingsbidrag och sysselsättningsbidrag finns ett kvoteringsvillkor. För att ett företag skall kunna beviljas något av dessa stöd gäller som huvudregel att av det antal arbetsplatser som tillkommer till följd av stöden skall förbehållas det ena könet. Villkoret skall uppfyllas i varje enskilt fall. Under en följd av år har kvoteringsregeln inte efterlevts och undantag från huvudregeln har krävts. publicerade en rapport som visar att kvoteringsregeln haft positiva effekter när det gäller att bryta könsuppdelningen på arbetsmarknaden. Den har stimulerat arbets- givare att anställa fler av det kön som varit underrepresenterat på området i fråga. För stöd som beviljades beräknades av de nya arbetstillfällena tillfalla kvinnor. är motsva- rande siffra . Emellertid är de regionala skillnaderna stora. Att skydda miljön, utveckla och vårda naturresurserna, kulturarvet och boendemiljön, bedriva ett miljöanpassat långsiktigt hållbart jordbruk och bevara det öppna landskapet är viktigt för en hållbar regional utveckling och en levande gles- och landsbygd. En attraktiv natur-, kultur- och bo- endemiljö är viktigt för att attrahera såväl entreprenörskap och företag som boende och kan även bidra till ökad tillväxt och utveckling. Turist- näringen är ett exempel. Bevarande och utvecklande av naturmiljön Målet för miljöpolitiken är att till nästa generation lämna över ett sam- hälle där de stora miljöproblemen i är lösta. För att konkretisera och effektivisera arbetet för en god miljö fast- ställde femton nya nationella miljökvalitetsmål (bet. 1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:183). Målen tydliggör den ekologiska dimensionen av hållbar utveckling och skall nås inom en generation. I propositionen Svenska miljömål delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130) utvecklas delmål, åtgärder och strategier för att uppnå miljökvalitetsmålen. Här fastslås att en framgångsrik strategi för den ekologiska dimensionen av hållbar utveckling måste baseras på en an- svarsfull förvaltning av vår naturmiljö och vårt gemensamma kulturarv. Den måste också vara förenlig med en positiv social och ekonomisk ut- veckling. De miljökvalitetsmål som har störst relevans för regional utveckling är: Levande sjöar och vattendrag, Hav i balans samt levande kust och skär- gård, Levande skogar, Ett rikt odlingslandskap, Storslagen fjällmiljö, God bebyggd miljö och Giftfri miljö. De tre strategierna omfattar effek- tivare energianvändning och transporter, giftfria och resurssnåla krets- lopp som också innefattar en miljöorienterad produktpolitik samt hus- hållning med mark, vatten och bebyggd miljö. som har störst relevans för regional utveckling, bygger i huvudsak på tre Prop. 2001/02:4 olika beståndsdelar: ·Ett varsamt brukande av mark- och vattenområden för att värna natur- och kulturvärden i miljön och goda produktionsför- hållanden. ·Skydd av särskilt värdefulla miljöer och resurser samt skapande av en rik kultur- och naturmiljö där representativa delar av vårt kulturarv är bevarade liksom den biologiska mångfalden. ·Miljöanpassad fysisk planering och byggande för att skapa en hållbar bebyggelsestruktur och nya anläggningar av hög kvali- tet, för ett balanserat uttag av naturresurser och för en god hus- hållning med mark, vatten och bebyggd miljö. Stora insatser har gjorts för att skydda områden i form av naturreservat. En ny nationalpark, i , invigdes . Naturvärdena måste tillgodoses vid överväganden av mark- och vattenanvändningen. I flera regioner i landet har ett arbete med regionala miljö- och hushållningsprogram pågått . Så har skett i bl.a. ett antal skärgårdsområden. Miljövårdsberedningen har redovisat en utvärdering av dessa program (Levande skärgård Utvärdering av de regionala miljö- och hushållningsprogrammen, SOU 2000:67). Å ena sidan är skyddet av stränderna en nationell angelägenhet för att trygga förutsättningarna för allmänhetens friluftsliv och för att bevara goda livsvillkor för växter och djur. Stränderna är å andra sidan även re- gionalt och lokalt av stor betydelse, för regional utveckling, turism och friluftsliv. Regeringen har gett i uppdrag att kartlägga och ana- lysera hur bestämmelserna om strandskydd har kommit att fungera i praktiken.