prop · GO033 · 2001-01-01 00:00:00 — I anställningen som biträdande lektor bör undervisning ingå. Andelen undervisning bör kunna vara högre men anställningstiden bör då förlängas i motsvarande mån, dock högst . Försöksverksamheten bör pågå och härefter bör en utvärdering ske. Antalet anställningar som forskarassistent och biträdande lektor bör öka. Anställningar vid annat lärosäte än det vid vilket personen disputerade bör öka. Bakgrund: föreslog i betänkandet Lärare för högskola i utveckling (SOU 1996:166) att en ny anställning som biträdande högskolelektor skulle införas för nyblivna doktorer där möjligheten till pedagogisk meritering var större och vilken skulle ersätta anställningen som forskarassistent. I propositionen Högskolans ledning, lärare och organisation (prop. 1996/97:141) gjordes bedömningen att det inom forskarassistenttjänsten fanns möjlighet till både vetenskaplig och pedagogisk meritering. Forskarassistenttjänsten tidsbegränsades till högst , mot tidigare , för att kunna komma fler nydisputerade till del. av den svenska forskningspolitiken (Forskning 2000) påpekade i sitt betänkande Forskningspolitik (SOU 1998:128) att det fortfarande saknades en bra form för första anställning av lärare vid universitet och högskolor och föreslog att en tidsbegränsad anställning som biträdande lektor införs för nyblivna doktorer. Remissinstanserna hade olika åsikter om förslaget. Ett par remissinstanser ställde sig positiva, medan vissa ansåg att anställning som forskarassistent redan fyllde det önskade behovet. Andra ansåg att förslaget var oklart och borde utredas ytterligare. I propositionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94) delade regeringen kommitténs syn på behovet av en tidsbegränsad anställning för nydisputerade. Regeringen bedömde emellertid att anställning som forskarassistent i stor utsträckning uppfyllde den funktionen. Regeringen ansåg dock att frågan om en postdoktoral anställning borde utredas ytterligare och gav därför i uppdrag att utreda förutsättningarna för en ny anställningsform för första anställning i högskolan och en ordning för befordran av en forskarassistent till en anställning tills vidare som lektor. uppdrag har redovisats i rapporten om en ny anställningsform i högskolan och en ny ordning för befordran för anställning till lektor (dnr U2000/1814/UH) och rapporten har därefter remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig på (dnr U2000/1814/UH). Remissinstanserna gavs även tillfälle att lämna synpunkter vid en hearing . Utredningens förslag: I presenteras en ny tvåårig postdoktoral anställningsform kallad doktor. Enligt rapportens huvudförslag behövs emellertid ingen ytterligare anställningsform för nyutexaminerade doktorer. En postdoktoral anställningsform skulle inte främja rekryteringen till fasta anställningar som lärare i högskolan. Rapporten förespråkar att dagens forskarassistenttjänst får en ny beteckning som biträdande lektor och ges en något modifierad utformning. Anställningen som biträdande lektor bör innehas i högst . En viss del av arbetstiden bör avse undervisning. Deltagandet i utbildningen bör dock enligt utredningen inte överstiga av den totala arbetstiden. Nyanställda biträdande lektorer bör ges en universitetspedagogisk grundutbildning eller påbyggnadsutbildning inom det pedagogiska området. För behörighet bör, liksom , krävas doktorsexamen. Detta krav bör kombineras med att den sökande inlämnar en projektbeskrivning och projektplan för planerad forskning . I rapporten föreslås att en biträdande lektor får befordras till lektor med anställning tills vidare om lärosätet bedömer att personen i fråga uppfyller behörighetskraven för anställning som lektor och att behov av befordran föreligger inom det lärosäte där den biträdande lektorn är anställd. När en biträdande lektor skall prövas för en eventuell anställning som lektor bör det även övervägas om personen uppfyller behörighetskraven för anställning som professor. föreslår i rapporten att det skall vara möjligt för den biträdande lektorn att vistas vid ett annat lärosäte, helst utländskt, av minst en termin upp till inom ramen för sin anställning. Antalet forskarassistenttjänster har minskat i förhållande till antalet doktorsexamen. Rapporten ser det som rimligt att mellan 25 av en kull examinerade doktorer skall kunna anställas nästan direkt efter examen. Detta skulle innebära att ett tillskott om cirka 400 biträdande lektorer av skulle behövas. Kostnaderna för detta beräknas till drygt en miljard. Enligt rapporten finns det i princip två vägar att kanalisera resurser för en satsning på biträdande lektorat. Resurserna anvisas till anslagen till vetenskapsområden vid respektive lärosäte i relation till examensmålen och får endast användas för dessa anställningar. Alternativet är att resurserna tilldelas som ansvarar för fördelning av medlen. En fördelning via kan då göras till områden som utifrån ett nationellt perspektiv bedöms vara särskilt viktiga för rekrytering av unga forskare. Remissinstanserna: Remissinstansernas syn på förslaget till en ny postdoktoral anställning är delad. Hälften av de som har lämnat synpunkter i frågan är positiva till förslaget. och är för den nya anställningsformen. Andra lärosäten som ställer sig positiva till en nya anställningsform är bl.a. och samt . ställer sig tveksam till nyttan med en ny anställningsform. Bland stiftelserna och råden finns en tydlig negativ inställning till en ny tvåårig anställning. och och allergiforskning tycker dock idén är intressant. Majoriteten av remissinstanserna tycker det är viktigt att möjligheten till pedagogisk meritering förbättras. och samt ställer sig t.ex. positiva till att andelen undervisning ökar och dagens forskarassistenttjänst ersätts med den förslagna anställningen som biträdande lektor. menar att mängden undervisning bör regleras lokalt. Tekniska högskolan anser att anställning som forskarassistent bör kunna innehas om andelen undervisning ökar, en tanke som även för fram. Några remissinstanser, t.ex. och Kungl. Tekniska högskolan, menar att termen forskarassistent är inarbetad och bör behållas. Majoriteten av remissvaren är positiva till möjligheten att befordra biträdande lektorer till lektorer. Tekniska högskolan menar t.ex. att det skapar en ökad flexibilitet. Åtskilliga av de lärosäten som tillstyrker förslaget varnar för att det kan verka hämmande för mobiliteten, t.ex. Lunds och . De flesta av råden ställer sig även positiva till förslaget. Andra remissinstanser, bl.a. , och ställer sig kritiska till förslaget, med främsta argumentet att det hotar rörligheten bland landets akademiker. och högskoleförbund är positiva till tanken men menar att det redan vid anställning som biträdande lektor skall framgå om det är en tjänst med befordran. Samtliga remissinstanser ser det som viktigt och angeläget att antalet postdoktorala anställningar ökar. Så gott som samtliga lärosäten menar att resurser för en satsning på biträdande lektorat bör anvisas via anslagen till vetenskapsområden vid respektive lärosäte. Forskningsråden ser däremot gärna att ökade anslag tilldelas dem för uppgiften. Skälen för regeringens bedömning Högskolan har under genomgått en kraftig expansion. Antalet grundutbildningsstudenter har ökat, forskarutbildningen har byggts ut och nya högskolor och universitet har växt fram. De svenska lärosätena står inför en stor pensionsavgång. För att säkra tillgången på kvalificerade lärare och forskare framöver krävs det att disputerade personer i ökad utsträckning kan rekryteras och meritera sig inom högskolan. Regeringen avser att än kraftfullare satsa på och stimulera en sådan utveckling. Statsmakterna bär ett övergripande ansvar i denna fråga, men universitet och högskolor har ett stort ansvar för de lokala prioriteringarna och planeringen av sin långsiktiga tillgång på kompetent personal. Forskarutbildningen lägger en kvalificerad grund för den fortsatta lärar- och forskarkarriären, som egentligen inträder efter disputationen. Ett av de viktigaste incitamenten för att såväl påbörja som genomföra en forskarutbildning är karriärmöjligheterna efter avlagd doktorsexamen. Dessa är också avgörande för högskolans möjlighet att rekrytera lärare och forskare. Enligt högskoleförordningen (1993:100) finns det framför allt två möjligheter till anställning efter doktorsexamen - anställning som doktorand till längst efter avlagd doktorsexamen och anställning som forskarassistent tills vidare, dock längst . Det är även möjligt, om än ovanligt, att få en anställning som lektor direkt efter disputationen. Därutöver har universitet och högskolor möjlighet att anställa personer enligt allmänt tillämpliga arbetsrättsliga regler. Utöver dessa anställningar finns olika former av postdoktorala stipendier. försörjer sig strax av de nydisputerade doktorerna med olika former av postdoktorala stipendier. De flesta av dessa personer befinner sig på universitet utomlands. Den som har sin försörjning genom ett stipendium saknar dock den grundläggande sociala trygghet som en anställning ger. Det rådande socialförsäkringssystemet kan erbjuda problem för den forskare som är utomlands och försörjer sig med stipendium. Det finns inom åtskilliga ämnen ett avsevärt glapp mellan disputationen och anställning som forskarassistent. har antalet doktorsexamina ökat utan att antalet anställningar som forskarassistent ökat i motsvarande grad. En följd härav har blivit att det krävs en omfattande meritering för att anställas som forskarassistent. Den nuvarande anställningen som forskarassistent är i första hand en rekryteringsbefattning för fortsatt karriär inom universitet och högskolor. bedömer i rapporten rörande ny anställningsform att problemet med bristen på anställningar och kravet på en mer omfattande meritering för att erhålla anställning inte löses genom en ny tidsbegränsad anställning . Regeringen delar denna bedömning. Regeringen vill också framhålla att en anställning som forskarassistent kan inrättas än . Möjlighet till pedagogisk meritering Anställningen som forskarassistent är en meriterande anställning som skall kunna leda vidare till bl.a. en anställning som lektor. Vid anställning som lektor skall lika stor omsorg fästas vid den pedagogiska skickligheten som vid övriga behörighetsgrunder. Forskarassistenter har begränsad möjlighet att visa sin pedagogiska skicklighet. De lokala arbetstidsavtalen som reglerar forskarassistenters möjlighet till undervisning och pedagogisk meritering skiljer sig lärosäten emellan. Det vanligaste är att mellan av den totala arbetstiden avsätts till undervisning. Det är tveksamt om denna mängd undervisning är tillräcklig för att kunna meritera sig för anställning som lektor. Det är även viktigt att grundutbildningen får en bra och naturlig koppling till forskningen. Professorer använder i genomsnitt av sin arbetstid till forskning, medan forskarassistenter bedriver forskning på två tredjedelar av sin tid. En ökad användning av forskarassistenter och biträdande lektorer i grundutbildningen kan vara en bidragande faktor till att stärka forskningsanknytningen och därmed föra grundutbildningen närmare den aktuella forskningsfronten. Regeringen anser att en forskarassistent inom ramen för sin anställning bör kunna arbeta av den totala arbetstiden med utbildning. Biträdande lektor de forskningsstrategier som universitet och högskolor enligt uppdrag inkommit med framgår att en högt prioriterad fråga för såväl universitet som högskolor är rekryteringen av lärare. Inför kommande pensionsavgångar och en väntad fortsatt expansion inom utbildning och forskning uppges rekryteringsbehovet vara stort. Flera lärosäten påtalar att det är mycket angeläget att skapa karriärvägar för nyutexaminerade doktorer och yngre forskare. Tre åtgärder förs fram i strategierna: att uppnå examensmålen för forskarutbildningen, att bygga ut rekryteringssystemet och att arbeta aktivt med olika rekryteringsåtgärder. När det gäller rekryteringssystemet föreslår flera universitet att ett system med "tenure track" skall införas. Ett så kallat "tenure track" system kan innebära att en person efter noggrann prövning kan befordras och erhålla en tillsvidareanställning under förutsättning att personen uppfyller fastlagda kriterier och mål. menar i sin rapport att ett sådant karriärsystem kan vara ett medel att förmå unga och begåvade forskare och lärare att stanna kvar inom högskolan. Regeringen gör samma bedömning. Detta gäller inte minst för områden som har svårt att behålla sin personal i konkurrens med näringslivet. har av de som anställs som forskarassistenter disputerat vid samma lärosäte. Detta är en oroväckande hög siffra. Forskares och lärares benägenhet och möjlighet att flytta mellan olika lärosäten, såväl inom landet som utomlands, är en viktig faktor för den svenska forskningens och undervisningens kvalitet. Det har i diskussionen kring "tenure track" rests farhågor att ett sådant system skulle vara ett hot mot mobiliteten. Regeringen gör bedömningen att rätt använt kan ett sådant system användas som ett instrument som stimulerar rörligheten. Det är t. ex. troligare att en begåvad ung forskare från ett utländskt lärosäte lättare kan förmås flytta till ett svenskt lärosäte om en möjlig karriärväg kan utlovas. och högskolor inom landet skulle i ökad utsträckning kunna konkurrera om att rekrytera nydisputerade förmågor. De enskilda lärosätena har det grundläggande ansvaret för att underlätta och stimulera möjligheten till rörlighet för lärare och forskare. De lärosäten som väljer att använda möjligheten att anställa biträdande lektorer bör tillse att mobiliteten och jämställdheten upprätthålls. Regeringen anser att lärosätena bör i en försöksverksamhet få en möjlighet att anställa biträdande lektor tills vidare dock längst , varefter anställningen efter prövning kan övergå i en tillsvidare- anställning som lektor. Försöket bör drivas . Därefter bör systemet skall utvärderas. Utvärderingen bör ta sikte på bl.a. på hur denna anställningsform påverkat rörligheten och jämställdheten. Vid anställning som biträdande lektor bör i första hand den komma i fråga som har avlagt examen högst före ansökningstidens utgång. För att anställas som biträdande lektor bör samma behörighet krävas som för forskarassistent, dvs. doktorsexamen eller utländsk examen som bedöms motsvara doktorsexamen. Vid anställning som biträdande lektor skall det redan från början vara klart att inriktningen är att arbetstagaren efter anställningen som biträdande lektor skall kunna befordras till en tillsvidareanställning som lektor. Inför en anställning som biträdande lektor bör det hämtas in yttrande från minst två personer som är särskilt förtrogna med anställningens ämnesområde. Inom ramen för sin anställning som biträdande lektor bör en person kunna arbeta av den totala arbetstiden med utbildning. Denna anställning bör kunna förlängas om den anställde deltagit i undervisning utöver de som ryms inom ramen för ordinarie anställning. Denna förlängning bör inte vara längre än sammanlagt . Personer anställda som biträdande lektorer bör i huvudsak bedriva forskning. En befordran till lektor bör förutsätta att vederbörande dels uppfyller behörighetskraven enligt 4 kap. 7 § i högskoleförordningen, dels bedöms lämplig enligt de bedömningsgrunder som högskolan har ställt upp för en befordran till lektor (jfr 4 kap. 15 och 17 §§ högskoleförordningen). Därvid bör gälla att högskolan redan före ledigkungörandet av anställningen som biträdande lektor skall besluta vilka olika bedömningsgrunder som skall användas vid prövningen av en ansökan om befordran. Det är angeläget att bedömningsgrunderna anges tydligt och innefattar vetenskapliga och pedagogiska kriterier och mål, likväl som de andra grunder högskolan finner erforderliga. Prövningen av en ansökan om befordran bör vara klar innan anställningen som biträdande lektor upphör. Ett riktmärke bör vara att befordringsfrågan är klar i förväg. Även vid prövning av ansökan om befordran bör yttrande hämtas in från två personer som är särskilt förtrogna med anställningens ämnesområde. 8.5.2 Vissa frågor inom högskolan Jämställdhet Högre utbildning och forskning, liksom samhället i stort, präglas av en obalans mellan kvinnor och män. Universitet och högskolor är en miljö, liksom flera andra, som genomsyras av en manlig norm. Det yttersta ansvaret för att arbeta med att bryta denna ordning inom universitet och högskolor vilar på lärosätena. Jämställdhet mellan kvinnor och män är emellertid en så pass viktig fråga att regeringen på nationell nivå har stöttat lärosätenas jämställdhetsarbete. Förra perioden erhöll samtliga universitet samt rekryteringsmål för andelen kvinnliga professorer. Målen var uträknade utifrån andelen docentkompetenta kvinnor i rekryteringsunderlaget. Utfallet av föregående period visade att flera lärosäten uppnådde sina mål. Det är dock anmärkningsvärt att sex universitet och högskolor inte nådde sina mål. Regeringen bedömer att arbetet med rekryteringsmål skall fortsätta under nästa period åren 2001 2004. I och med att samtliga högskolor erhöll rätten att anställa professorer fr.o.m. bedömer regeringen att ytterligare lärosäten bör omfattas av rekryteringsmål under nästa period. Regeringen avser att återkomma i budgetpropositionen för med förslag till nya mål och för vilka lärosäten dessa skall gälla. För att det skall vara möjligt att öka andelen kvinnor inom de högre anställningsnivåerna är det viktigt att öka andelen kvinnor i rekryteringsbasen. Detta kan naturligtvis ske på många sätt. och högskolor arbetar aktivt med att undanröja hinder för kvinnor att meritera sig för fortsatt forskarkarriär. Det är viktigt att detta kontinuerligt utvärderas och utvecklas. Möjligheten att använda positiv särbehandling vid tillsättningar bör därvid tillämpas. Social och etnisk mångfald i högskolan uppdrog regeringen åt en särskild utredare att lämna förslag till åtgärder inom högskolan för att öka mångfalden med avseende på social och etnisk bakgrund bland studenter och lärare för att högskolan bättre skall svara upp mot mångfalden i samhället (dir. U1999:79). överlämnade utredaren slutbetänkandet Mångfald i högskolan reflektioner och förslag om social och etnisk mångfald i högskolan (SOU 2000:47). Av betänkandet framgår bl.a. att det bland högskolans forskare och lärare finns en stor mängd personer med utländsk bakgrund. I synnerhet tycks det vara ett framgångsrikt internationaliseringsarbete inom forskningen som skapat denna mångfald. Den största andelen personer med utländsk bakgrund finns enligt utredningen inom forskningstjänster, medan andelen är mindre inom undervisningstjänster och minst i administrativa tjänster. Bland de utrikes födda är den europeiska dominansen stor, medan personer från och är underrepresenterade i förhållande till dessa gruppers andel av befolkningen. Utredaren föreslår bl.a. att mångfaldsplaner skall ange mål för rekrytering av personal vad gäller etnisk mångfald. Vidare föreslås att särskilt sakkunniga skall kunna anlitas av lärarförslagsnämnder för att sökande med akademiska meriter från annat land skall få en rättvis bedömning. Utredningen ger även förslag på olika åtgärder för att ta tillvara utländska forskares kompetens på ett bättre sätt. Det rör t.ex. kompletteringsutbildningar inom fackområden samt undervisning i svenska språket i högskolemiljö. I utredningen påpekas det också att få studier av förhållandet mellan utbildning och etnisk bakgrund har gjorts i . I synnerhet gäller det hur bakgrundsfaktorerna kön, etnicitet och social bakgrund sammantagna påverkar utbildning. Kunskapen om hur etnisk och social bakgrund påverkar högskolekarriären är enligt utredningen också begränsad. Remisstiden går ut . 8.6 Finansiering av forskning vid universitet och högskolor Regeringens bedömning: En lägsta nivå för påslag för indirekta kostnader bör vara av forskningsprojektens direkta kostnader exklusive lokalkostnader. Bakgrund: finansierades forskning och forskarutbildning vid universitet och högskolor till två tredjedelar av fakultetsanslag och andra direkta statsanslag till lärosätena. Denna andel var knappt hälften. Detta innebär att forskningsverksamheten inom högskolesektorn i ökande grad är beroende av externa finansiärer, främst från forskningsråd och sektorsmyndigheter, men också i ökande utsträckning från forskningsstiftelser och EU (1999:8 AR). Kostnadstäckningen för olika verksamheter vid universitet och högskolor har kommit att bli en allt mer betydelsefull fråga med en växande andel extern finansiering. I de av universitet och högskolor till regeringen inlämnade forskningsstrategierna har olika aspekter på balansen mellan högskolans fasta resurser och dess externfinansierade verksamhet tagits upp. Härvid uppmärksammades problemen med att s.k. full kostnadstäckning för uppdrag och bidragsfinansierad forskning från externa finansiärer inte tillämpas fullt ut. De direkta statliga anslagens minskande andel medför enligt lärosätenas mening mindre möjligheter att göra egna strategiska satsningar på grundforskning, forskarutbildning, anställningar som forskarassistenter, kompetensutveckling, samt på samverkan med det omgivande samhället. Inom forskningsområden där konkurrensen om forskarbegåvningar är stor kan omfördelningar inom lärosätet behöva göras för att ge utrymme för framtida forskningssatsningar. Flera större universitet har angivit att det är särskilt angeläget att kunna ge forskningsresurser till framgångsrika forskargrupper och de menar att det är de större universitetens roll att ha en god bredd i sin forskningsverksamhet för att bl.a. snabbt fånga upp och tillgodose nya forskningsbehov. Principen om full kostnadstäckning för den externfinansierade forskningsverksamheten skall gälla. Redan i budgetpropositionen för /94 (prop. 1993/94:100 bil. 9) har regeringen framhållit att denna princip enligt avgiftsförordningen (1992:191) skall tillämpas för externt finansierad verksamhet med början /95. Principen har sedan tagits upp i flera efterföljande propositioner, i bl.a. Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94, bet. 1999/2000:UbU3, rskr 1999/2000:9) och i budgetpropositionen för (prop. 1999/2000:1, bet 1999/2000:UbU1, rskr 1999/2000:94). De medel som anvisas direkt till lärosätena kan inte användas för att subventionera externfinansierad forskning utan skall disponeras enligt interna beslut av berörda instanser vid lärosätena. Den externfinansierade forskningen skall bära sina egna kostnader. Dessa kostnader varierar givetvis beroende på bl.a. utrustnings- och lokalbehov. I vissa särskilda fall, t.ex. när det gäller EU-finansiering av forskning, finns emellertid avtal som förbundit sig att följa och som innebär att viss andel av projektet eller av de indirekta kostnaderna måste delfinansieras av högskolan eller av andra aktörer. I dessa fall bör det finnas en strategisk planering inom lärosätet för att avgöra om sådana projekt skall komma till stånd. Utredningens förslag: Regeringen gav () i uppdrag att utveckla en modell för beräkning av full kostnadstäckning. Rapporten ingavs (ESV 1999:25). Enligt ESV:s beräkningar täcker de nuvarande schablontilläggen inte fullt ut de gemensamma kostnaderna. Förslaget innebär att endast lön används som fördelningsnyckel när det gäller de gemensamma kostnaderna. ESV förordar att mellan en och ett tiotal olika procentenheter per lärosäte bör användas för pålägg i kalkylmodellen. Dessa bör väljas så att de kostnadsskillnader som råder inom respektive lärosäte speglas på ett bra sätt. Användandet av modellen förutsätter arbetsredogörelser där var och en av de anställda redovisar andelen av månadens arbetstid inom olika projekt. Detta krävs redan på en mer detaljerad nivå inom alla typer av EU-projekt. Stora delar av lokalerna som används i projekten kan enligt ESV betraktas som direkta kostnader för projekten.