prop · GP0331 · 2001-10-11 00:00:00 — Om fordon av typ, som blivit besiktigad och godkänd, i betydande omfattning avviker från typ fordonet i fråga om beskaffenhet eller utrustning får besiktningsorganet på begäran av eller Naturvård sverket meddela förbud mot att typintyg utfärdas för dessa ford on, vilket förbud kan upphävas om godtagbara åtgärder för rättelse vidtas (62 a §). För sådana bilar som inte omfattas av typgodkännande görs en r egi- streringsbesiktning av enstaka fordon, om inte fordonets tillverkare eller importör har tillstånd till typbesiktning. Registrering sbesiktning görs för att identifiera fordonet, fastställa de uppgifter om fordonet som enligt vägtrafikregisterlagstiftningen skall föras in i vägtrafikregistret och för att undersöka fordonets beskaffenhet och utrustning. Vad gäller nya personbilar, motorcyklar, mopeder klass 1 och traktorer som överensstä mmer med EG-godkännandeintyg skall det dock inte göras någon undersökning av fo rdonens beskaffenhet och utrustning. En bil som inte är EG-typgodkänd får inte godkännas vid registrerings- besiktningen om den inte uppfyller kraven i bilavgasförordningen. Om ett fordon en gång har godkänts vid registreringsbesiktning eller tagits upp i typintyg och därefter ändras så att det inte längre överens- stämmer med utfö randet vid besiktningen eller när typintyg utfärdades, eller i övrigt ändrats så att dess beskattningsförhållande påverkas, skall ägaren inom en månad från det att ändringen skedde inställa fordonet på nytt för registreringsbesiktning. Bestämmelsen omfattar inte ändring som endast innebär en avvikelse som är att hänföra till fordonets u tstyrsel och inte påverkar dess beskattningsförhållande eller försämrar dess säkerhet; inte heller utbyte av motor mot en annan motor som helt överens stämmer med denna (38 §). Den som inställer fordonet för ombesiktning skall ange vilka ändringar som gjorts (42 §). Om fordonet inte godkänns kan antingen körförbud eller föreläggande om att avhjälpa bristerna meddelas (47 §). Den som underlåter att inställa ett ändrat fordon för ny registreringsbesiktning döms till penningböter (106 § 1). Detsamma gäller för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att göra vad som har ankommit på honom för att hindra att ett moto rdrivet fordon brukas i strid mot körfö rbud (107 § 4). Fordonskungörelsen innehåller vidare bestämmelser om kontroll- besiktning och s.k. flygande inspektion. Vid dessa besiktningar kontrol- leras bl.a. den beskaffenhet och utrustning hos fordonet som är av bety- delse från miljö- och trafiks äkerhetssynpunkt (74 §). Utredningen om fordonsbestämmelser har lagt fram slutbetän kandet Fordonslag m.m. (SOU 2001:29). I betänkandet föreslås att en ny fordonslag införs som skall innehålla de grundläggande bestämmelserna om fordonskontrollen. Lag (2001:558) om vägtrafikregister trädde lagen (2001:558) om vägtrafikregister och förordningen (2001:650) om vägtrafikregister i kraft. Lagstiftningen ersätter bl.a. bilregisterkungörelsen (1972:599). Lagen om vägtrafikregister innehåller bestämmelser om registrering av uppgifter om personer samt om motordrivna fordon och släpfordon i ett vägtrafikregister. är ce ntral registreringsmyndighet för registret. Enligt huvudregeln skall bl.a. bilar, motorcyklar och mopeder klass 1 vara registrerade i vägtrafikregistret för att få brukas (12 § i lagen). Vid ansökan om registrering skall det bifogas de handlingar och uppgifter som föreskriver (6 kap. 5 § i fö rordningen). När sådana uppgifter om ägaren och fordonet som behövs för identifieringen har lämnats, skall fordonet registreras (6 kap. 7 § föror dningen). Personbilar som omfattas av rådets direktiv /156/EEG, får dock registreras endast om ett intyg om överensstä mmelse lämnas. Uppgifter om indelningen av bilar i miljöklasser enligt bilavgaslagen och bilavgasförordningen förs in i bilregistret via AB Svensk Bilprov- ning i samband med registrerings- eller typbesiktning. För sådana nya tunga lastfordon som avses i 2 § bilavgasförordningen och som enligt denna förordning har hänförts till en miljöklass skall ett sä rskilt märke, som anger den aktuella miljöklassen och fordonets regis treringsnummer, tillhandahållas. Märket lämnas ut av AB om fordonets miljöklass har fastställts vid registreringsb esiktning och i annat fall av . När ett sådant fordon förs in i en miljözon skall märket vara fastsatt på vindrutan väl synligt utifrån (9 kap. 13 § i förordningen). Fö reskrifter om märket och dess utformning finns i TSVFS 1992:35. 4.4.4Trafikförordningen (1998:1276) Trafikförordningen trädde i kraft och ersatte vä g- trafikkungörelsen (1972:603). Förordningen ger bl.a. bemyndiganden att meddela föreskrifter om förbud mot trafik med tunga dieseldrivna bussar eller tunga fordon av en viss miljöklass i miljözoner. , G ö te- borg, och har genom lokala trafikföreskrifter infört sådana förbud. Grun dläggande bestämmelser om detta finns i 10 kap. trafik- förordningen. 4.4.5Bilavgaslagen (1986:1386) Bilavgaslagstiftningen utgör ett komplement till fordonskungörelsen och innehåller regler om avgaskrav. Bilavgaslagen trädde i kraft . Dess syfte är att förebygga att bilar och andra motorfordon orsakar skador på människors hälsa eller på miljön genom utsläpp i luften av avgaser och andra ämnen. Centralt för det svenska bilavgasregleringen är tillverkaransvaret. Med detta menas att tillverkaren ansvarar för avgasreningens funktion även efter det att bilarna tagits i bruk. Bestämmelser om tillverkaransvar finns nu i 6, 6 a och 7 §§ bilavgaslagen. Det svenska tillverkaransvaret har en civilrättslig och en offentligrättslig del. innebär att tillverkaren enligt 7 § av myndighet som regeringen bestäm- Prop. 2001/02:31 mer kan åläggas att vidta rättelse om det visar sig att en fordonstyp inte uppfyller kraven på avgasreningens hållbarhet. Förfara ndet kan innebära återkallande, dvs. att samtliga bilar kallas tillbaka och åtgärdas. För att undersöka om bilar uppfyller kraven genomförs hållbarhetskontroller av fordon i bruk, vilket regleras i 13 § bilavgasförordningen. Tillverkaransvarets civilrättsliga sida regleras i 6 och 6 a §§. Detta ansvar omfattar enskilda bilar. Enligt 6 § ansvarar tillverkaren gentemot ägarna av fordonen för att brister kostnadsfritt avhjälps om det vid myndighets kontroll eller på annat tillförlitligt sätt visas att fordonen inte uppfyller gällande krav. Tillverkaren svarar också för kostnader som föra nleds av ny kontrollbesiktning och körförbud för bilen. Ansvaret för tillverkaren gäller inte brister som beror på fordonens ägare eller brukare eller på en olyckshändelse eller därmed jämförlig omständighet och inte heller brister på fordon som är äldre än . Skyldigheten gäller dess- utom inte fordon med en totalvikt av högst som har körts mer än eller fordon med högre totalvikt som har körts mer än . För att tillverkaransvaret skall gälla måste också bilägaren vidta vissa åtgärder; han skall låta bilen genomgå den unde rhållsservice som behövs för att vidmakthålla funktionerna hos bilens utsläpps- begränsande anordningar samt, vid bensinmotordrift, inte använda bränsle som kan försämra funktionen hos bilens utsläppsbegränsande anordningar. Bilägaren får inte heller vid utbyte av utsläppsbegränsande anordningar skaffa nya delar som från miljösynpunkt är sämre än de delar som bilen var utrustad med när den var ny. I fråga om bilar som tillverkats utomlands svarar den som yrkes- mässigt för in fordon i för tillverkarens räkning solidariskt med tillverkaren för de förpliktelser som tillverkaren har enligt bilavgasl agen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. En tillverkare är inte ansvarig för felen hos andra bilar än de som förts in i landet av honom eller för hans räkning (8 § ). Enligt 2 a § bilavgaslagen skall bilar delas in i miljöklasser. Miljö- klassystemet infördes . Lagens krav på miljöklassning är tillämp liga på personbilar inklusive el- och hybridbilar. Tunga bensindrivna fordon med en totalvikt över omfattas inte av miljö klassystemet, då sådana fordon i praktiken inte tillverkas. Systemet innehåller tre klasser för konventionella fordon. Strängare krav tillämpas för klass 1 och 2 än för klass 3 som motsvarar de uppställda grundkraven. En bil hänförs till den miljöklass som anges av tillverkaren, om bilen upp fyller utsläppskraven för den angivna miljöklassen. De bilar som upp fyller de grundläggande kraven i fråga om utsläpp av avgaser och andra ämnen som beslutas inom Europeiska gemenskapen tillhör miljöklass 3. Bilar som har väsentligt lägre utsläpp eller uppfyller högre krav beträf fande avgasreningens hållbarhet tillhör miljöklass 2. Bilar som uppfyller kraven i miljöklass 2 och som dessutom uppfyller särskilt höga krav beträffande avgasreningssystemets hållbarhet, eller som till följd av låga utsläpp av avgaser och andra ämnen eller låga bulleremissioner är särskilt lämp ade för användning i tätortstrafik, hänförs till miljöklass 1. Elbilar tillhör en egen grupp, miljöklass 1E, och hybridbilar miljöklass 1H. Meningen med det svenska miljöklassystemet är att det skall kunna Prop. 2001/02:31 kopplas till ekonomiska styrmedel. Det skall, enligt förarbetena, inklu- dera de kommande baskraven och en spetsteknologinivå för att stimulera en dynamisk teknisk utveckling. Tillsynen över efterlevnaden av bilavgaslagen utövas av den myndig- het som regeringen bestämmer. får förelägga en tillverkare av ett motorfordon att utan ersättning lämna de upplysningar, tillhandahålla de fordon, fordonsdelar och handlingar samt utföra de undersökningar som behövs för tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. har också rätt till tillträde till en fabrik eller annan anläggning och får där göra undersökningar. (4 och 5 §§). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får f ö re- skriva att särskilda avgifter får tas ut för tillsyn och kontroll enligt lagen och för dispenser (9 och 10 §§). beslut i enskilda fall får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (11 §). Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 4.4.6Övriga föreskrifter om bilavgaser Närmare föreskrifter om avgaskrav meddelas genom bilavgasförord- ningen (1991:1481) och i föreskrifter om den verk- ställighet som behövs vid tillämpningen av lagen och förordningen. har även bemyndigats att genom ett dispensförfarande medge undantag från före skrifterna i förordnin gen. Bilavgasförordningen innehåller, med vissa undantag, föreskrifter för samtliga motorfordon som är utrustade med förbränning smotorer, således inte elbilar. I 8 och 9 §§ finns bestämmelser om miljöklassning. Bilar som uppfyller EU:s baskrav för avgasrening indelas i miljöklass 3. För personbilar anges dessa krav i och rådets direktiv /12/EG. För övriga lätta fordon anges de i och rådets direktiv /69/EG. Ansökan om miljöklassning görs av tillverkaren eller dennes general- agent (9 §). Till ansökan skall bifogas up pgift om EG-typgodkännande och de övriga provningsresultat, handlingar och uppgifter som är av betydelse för prövningen. Beslut om mi ljöklassning meddelas av AB och gäller för en m otorfamilj. Beslutet kan över- klagas hos (21 §). I fem bilagor till förordningen anges de närmare krav som skall v ara uppfyllda för olika kategorier av motorfordon, från vilka tidpunkter kraven börjar gälla samt vilka krav som uppställs för ol ika miljö klasser för bilar. Bilaga 1 innehåller avgaskraven för bilar som tas i bruk . Här specificeras de krav som införs genom EG-direktiven från olika tidpunkter. Bilaga 2 innehåller bestämmelser om avgasrenings krav för vissa äldre bilar och bilar som tidigare registrerats och tagits i bruk i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. En särregel i förhållande till EG-lagstiftningen är att bilar av modell och senare skall anses uppfylla reglerna i bilavgasförordningen om det finns ett godkännande som lägst omfattar kraven i rådets direktiv Prop. 2001/02:31 70/220/EEG i dess lydelse enligt direktiv /441/EEG, vilket betyder att bilarna i fråga skall vara försedda med katalytisk avgasrening. Inom EU har krav på katalytisk avgasrening införts års modell. Detta innebär att det i ställs högre krav för bilar av årsmodellerna 19891992 än inom gemenskapen i övrigt. I bilaga 3 finns krav på avgasrening för fordon i bruk. Dessa krav skall vara uppfyllda vid registreringsbesiktning, flygande inspektion och kontrollbesiktning (7 §). För att upprätthålla det offentligrättsliga tillverkaransvaret och b edöma om en viss bilmodell uppfyller kraven utförs hållbarhetskontroller i enlighet med 13 och 14 §§ bilavgasförordningen och Naturvård sverkets föreskrifter. Vid en hållbarhetskontroll väljer ut ett antal motorfamiljer för en uppföljande undersökning av det a vgasrenande systemets funktion. Detta innebär att bilar som använts provas mot de grundläggande kraven. Hållbarhetskontrollen är avsevärt mer omfattande än den kontroll som sker vid kontrollbesiktningen. Om medelvärdet av utsläppen av något ämne från dessa bilar överstiger de för eskrivna gränsvärdena e ller om det finns andra brister som är väsent- liga i avgashänseende, får förelägga tillverkaren att i skälig omfattning vidta sådana åtgärder att kraven uppfylls. Skyldigheten gäller samtliga bilar eller motorer i motorfamiljen. Provningen av håll- barheten utförs av MTC. Genom genomförda ändringar i förord- ningen anges det numera att det är den typgodkännande myndigheten som utför dessa kontroller när det gäller bilar som omfattas av hel- fordonsgodkännande. I bilaga 5 har införts bestämmelser om vilka avgaskrav som skall vara uppfyllda beträffande motorcyklar och mopeder. Dessa bestä mmelser motsvarar kraven i kapitel 5 i direktiv /24/EG. En kontrollavgift uttas av tillverkaren efter beslut av med för varje nyregistrerad personbil och varje nyregis trerat last- fordon (1516 §§). har även bemyndigats att föreskriva om avsteg eller i det enskilda fallet meddela undantag från föreskrifterna i föror dningen om det är av ringa betydelse från miljöskyddssynpunkt (18 §). Ytterligare föreskrifter om verkställigheten av bilavgaslagen och bilavgasförordningen meddelas av efter samråd med (19 §). utövar tillsyn över efterlevnaden av bilavgaslagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen (20 §). Med stöd av dessa bestämmelser har utfärdat före- skrifter om bilavgaskontroll (SNFS 1992:12, även kallade A 40-bestäm- melser), föreskrifter om avgasreningens hållbarhet (även kallade A 60- bestämmelser) och föreskrifter om kontrollavgift för nyregistrerade bilar. 4.4.7Den svenska lagstiftningen om motorbränslen Enligt 14 kap. 21 § har regeringen rätt att meddela före- skrifter om bränslen beträffande kvalitet och egenskaper, förbränning, handel, överlåtelse eller införsel om det behövs för att motverka utsläpp i luften av ämnen som kan vara farliga för människors hälsa eller miljön. Bestämmelsen är straffsanktionerad genom 29 kap. 8 § 21 miljö balken, vari stadgas att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot före- Prop. 2001/02:31 skrifter meddelade med stöd 14 kap. 21 § döms till böter eller fängelse i Grundläggande bestämmelser om motorbränslen finns i 14 kap. 22 § . I den bestämmelsen stadgas att bensin och dieselbrännolja som används som motorbränsle skall delas in i miljö- klasser. Specifikationerna för miljöklasserna anges i två bilagor till balken. Miljöklasserna motsvarar kraven för de olika kvalitetsnivåerna för bränslen enligt direktiv /70/EG. Det finns två miljöklasser för bensin och tre för dieselolja, där det bränsle som innehåller de bästa specifikationerna från miljösynpunkt indelas i miljöklass 1. Bestämmelsen innehåller också ett förbud mot saluförande av bensin eller dieselbrännolja som är avsedd för motordrift men som inte uppfyller de grundläggande specifikationerna för den sämsta miljöklassen. Bestämmelsen anpassades till kraven i direktiv /70/EG, se proposition 1999/2000:9 Vissa punktskatte- och tullfrågor, m.m. Ytterligare föreskrifter åter finns i förordningen (1985:838) om motorbränslen. Ny lagstiftning om bilavgaser Den nuvarande bilavgaslagen trädde i kraft . Även om betydande ändringar gjorts är lagen till stor del uppbyggd utifrån ett system av nationella krav och ett tillverkaransvar som har varit en nationell företeelse. Efter medlemskapet i EU har dock successiva anpassningar till EG-rätten skett, särskilt i fråga om de avgaskrav som uppställs i bilavgasförordningen. Vissa ändringar har också skett i anledning av att svenska krav på nationella avgasgodkän nanden och avgaskrav för äldre fordon av domstol förklarats stå i strid med EG- rätten. har omfattande ändringar av det EG-rättsliga systemet inom bilavgasområdet ägt rum. Det har bl.a. införts nya skärpta bilavgaskrav och dessutom införs ett tillverkaransvar enligt svensk modell, varvid harmoniseringen av medlemsstaternas lagstiftning ökat ytterligare. Därtill kommer att den nuvarande bilavgaslagens utformning medför att systemet med miljöklasser är komplicerat och svårt att utveckla, framför allt för tunga fordon. Med anledning av detta finns det därför skäl att genomföra en modernisering av den svenska bilavgaslagstiftningen. Regeringens förslag: Lagstiftningen om bilavgaser och miljöklasser för bilar skall även i fortsättningen regleras för sig. Med hänsyn till det nära sambandet mellan motorfordons avgaser och kvaliteten på bränslen skall föreskrifterna om bränslekvalitet och miljöklasser för bränslen föras över till den nya lagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag i fråga om bilavgaser och miljöklassning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte invänt mot utredningens förslag. ifrågasätter vad som står att vinna med en särskild svensk reglering och anser att en reglering med endast en hänvisning till relevanta EG-direktiv är att föredra. Kammarrätten i instämmer i slutsatsen att bestämmelserna i bör omformas till svensk författningstext. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om avgasrening finns intagna i särskilda förfat tningar i stället för att ingå i fordonslagstiftningen i övrigt. Bestämmelser om vilken myndighet som är typgodkännandemyndighet i fråga om avgasrenings- system finns dock i fordonskungörelsen, som innehåller övriga regler om motorfordons beskaffenhet och utrustning. Fordonskungörelsen har varit för emål för översyn av Utredningen om fordonsbestämmelser m.m., som lagt fram betänkandet Fordonslag m.m. (SOU 2001:29). Att sammanföra lagstiftningen på avgasområdet med övriga bestäm- melser på fordonsområdet kan ha vissa fördelar. sig dock från övrig fordonslagstiftning genom sin nära anknytning till miljöfrågorna. Ett annat skäl för att bibehålla en särskild reglering om avgasreningskrav är det tillverkaransvar som finns på avgasrenings- området och som ger lagstiftningen en vidare inriktning. Utredningen om fordonsbestämmelser m.m. har i sitt betänkande före- slagit att de bestämmelser om typgodkännande som är av mer generell karaktär förs över till en ny fordonslag, medan övriga bestämmelser behålls i en särskild lag om bilavgaser. Detta skulle dock medföra att arbetet med moderniseringen av avgaslagstiftningen skulle försenas kraftigt. Särskilt mot bakgrund av att det är angeläget att kunna införa ett nytt miljöklassystem för bilar, i synnerhet för tunga fordon, bör en ändrad avgaslagstiftning införas . Det finns också skäl som talar för att bestämmelsen som reglerar vilken myndighet som ansvarar för typgodkännanden vad gäller avgasreningskraven även i fortsättningen bör fi nnas i avgaslagstiftningen, med hänsyn till den framträdande roll typgodkännandemyndigheten får genom den nya EG-lagstiftningen om tillverkaransvar. Bestämmelserna om avgasrening bör fastslås i lag. sambandet mellan indel ningen innehåller också en omfattande reglering gällande myndig hetsutövning, t.ex. vilka befogenheter som typgodkännandemyndigheten har på avgas- området i fråga om bl.a. kontroller. Med hänsyn till 8 kap. 3 § regeringsformen måste dessa föreskrifter ha lagform. Det kan i detta sammanhang även nämnas att regeringen i propositionen Lag om vägtrafikregister, m.m. (prop. 2000/01:95) före slagit en registerramlag för hela vägtrafikområde där de grundläggande kriterierna för fordonsregistreringen, och därmed t.ex. för uttag av fordonsskatt, anges i en lag om vägtrafikregister. Bilavgaslagen reglerar avgaskrav för motorfordon, dvs. bilar, mopeder och motorcyklar. För mobila maskiner finns en ny lag (1998:1707) om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner. Denna ramlag reglerar exempelvis arbetsmaskiner och traktorer. Enligt regeringens bedömning finns det inga bärande skäl för att arbeta in dessa bestämmelser i den nya lagstiftningen, eftersom EG- direktiven avseende arbetsmaskiner är uppbyggda på ett helt annat sätt än direktiven för typgodkännande av motorfordon. De avgaskrav införts för traktorer har införts i ett direktiv som knutits till arbetsmaskindirektivet, varför traktorernas avgasrening har reglerat genom lagstiftningen om mobila maskiner. En annan anledning är att tillverkare och användare är olika för motorfordon och maskiner. En gemensam lag skulle således inte underlätta tillämpningen i så hög grad att en ändring av lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner kan motiveras. EG-direktivens bestämmelser vad gäller avgaskrav är mycket detaljerade och omfattande. I artiklarna anges de grundläggande bestämmelserna och i olika bilagor finns bestämmelser om gränsvärden, provförfara nde och typgodkännandemyndighetens kontroller. Avgas- direktiven ändras relativt ofta och är mycket tekniska till sin karaktär och svåra att öve rblicka. Det är angeläget att genomförandet av kommande ändringar kan göras så smidigt som möjligt. måste den svenska lagstiftningen vara så tillgänglig att det går att utläsa när olika krav börjar gälla m.m. I utländsk lagstiftning har man i stor utsträckning valt att Prop. 2001/02:31 hänvisa till de EG-direktiv som innehåller avgaskraven. utredningens gång öve rvägdes att kraftigt förenkla lagstiftningen och föreslå en lagstiftning som i viss utsträckning endast hänvisar till ifråga- varande EG-direktiv. Statskontoret har i sitt remissyttrande förespråkat en liknande lösning. Rege ringen anser dock att samma lagstiftnings- teknik som tidigare skall användas även i fortsättningen. är ett före gångsland vad gäller avga sfrågor och har en förhål- landevis väl utvecklad lagstiftning på området. Det bör rimligen under- lätta för tillämpningen och tillgängligh eten av regleringen samt för utvecklingen på området att den nuvarande lagstiftningstekniken bibe- hålles. Med hänsyn till denna lagstiftningstrad ition bör bestämmelserna i omformas och återges i svensk lagtext. Regeringen avser att tillämpa denna princip även när det gäller bestämmelser på lägre nivå. Som konstaterats ovan i avsnitt 4.2 går det inte att direkt översätta den EG-rättsliga regleringens definitioner av olika fordonskategorier till de svenska definitionerna. Det viktiga är dock att de begrepp som används i svensk rätt är konsekventa för hela fordons området. Som nämnts ovan har regeringen föreslagit att de centrala begreppen på fordons- området skall samlas i en särskild lag om vägtrafik definitioner. Dessa begrepp bör därför användas i avgas lagstiftningen. Några definitioner som inte finns i det förslaget eller i någon annan lagstiftning behöver dock läggas till. Det råder ett nära samband mellan motorfordons utsläpp av förore- ningar och kvaliteten på det bränsle som används. Det finns därför skäl att samla de svenska reglerna på området i en gemen sam lag, särskilt som även bränslen skall delas in i miljöklasser. Den reglering som återfinns i 14 kap. 22 § och bilagorna till dessa bör därför föras över till den nya lagen. 5.3.1Ett nytt miljöklassystem för bilar Regeringens förslag: Bilar skall även fortsättningsvis vara indelade i miljöklasser.