prop · GO033 · 2001-01-01 00:00:00 — Flera olika former för samarbeten genom projekt, doktorandprojekt, industridoktorander, kortare uppdrag samt nätverk inom specifika forskningsområden bör prövas. 8.7.6 Rörlighet mellan högskolan och övrig arbetsmarknad Regeringens bedömning: Det bör utredas hur individers rörlighet mellan universitet och högskolor och övrig arbetsmarknad skall kunna öka. Skälen för regeringens bedömning: Ett ökat flöde av forskarutbildade individer mellan högskola och det omgivande samhället är ett av de viktigaste medlen för att förbättra samverkan inom olika forskningsområden. Forskare och lärare vid universitet och högskolor kan och bör även bidra till att nya perspektiv och ny kunskap tillförs olika sektorer samt bidra till debatter och diskussioner i samhället. Andelen forskarutbildade behöver öka inom alla samhällssektorer. Såväl inom högre utbildning och forskning som i näringslivet och övriga samhället måste erfarenheter av arbete inom de olika miljöerna ges ett högre meritvärde. I 4 kap. 15 § högskoleförordningen (1993:100) anges att graden av skicklighet att samverka med det omgivande samhället och att informera om forskning och utvecklingsarbete skall beaktas som bedömningsgrund vid anställning av lärare. Möjligheten till ömsesidigt utbyte av personal mellan högskolan och det övriga arbetslivet bör öka och frågan om hur individers rörlighet mellan högskolor och universitet samt övrig arbetsmarknad skall kunna öka bör utredas. 8.7.7 Kommersialisering av uppfinningar lärarundantaget Utgångspunkten i är att den som har gjort en uppfinning också har rättigheten till den, vilket innebär rätt att kommersiellt exploatera den och att skydda den immaterialrättsligt, vanligen genom patent eller mönsterskydd. Om uppfinningen har gjorts med anknytning till en anställning, gäller dock särskilda regler, som varierar alltefter uppfinningens mer eller mindre starka koppling till anställningsförhållandet. De särskilda reglerna finns i lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar. Lagen avser patenterbara uppfinningar av arbetstagare i allmän eller enskild tjänst . Arbetsgivaren har rätt att helt eller delvis inträda som rättighetshavare, om arbetstagarens huvudsakliga arbetsuppgift består i forsknings- eller uppfinnarverksamhet och uppfinningen har tillkommit väsentligen som resultat av den verksamheten eller om den annars innefattar lösningen av en i tjänsten förelagd, närmare angiven uppgift. Här är det alltså fråga om ensamrätt för arbetsgivaren. Om uppfinningen har kommit till i något annat samband med anställningen, får arbetsgivaren förvärva rätt att utan hinder från arbetstagaren använda uppfinningen i sin verksamhet. Detta är en enkel licens som inte utesluter konkurrerande licenser. Arbetsgivaren har dock rätt att framför annan träffa en överenskommelse med arbetstagaren som innebär att han förvärvar en mer omfattande rätt till uppfinningen. Skulle uppfinningen ha tillkommit utan samband med anställningen, har arbetsgivaren företräde framför andra att genom överenskommelse med arbetstagaren förvärva önskad rätt till uppfinningen. Detta är alltså en förtursrätt att träffa avtal om licens. I alla tre fallen gäller som förutsättning att uppfinningens utnyttjande faller inom arbetsgivarens verksamhetsområde. Lagen innehåller också bestämmelser om skyldighet för arbetstagaren att "utan dröjsmål" underrätta arbetsgivaren om uppfinningar samt bestämmelser om tidsfrister för arbetsgivare som vill utnyttja sina möjligheter enligt lagen och om arbetstagares rätt till "skälig ersättning". Dessutom finns bestämmelser om för arbetstagares uppfinningar, som kan avge utlåtanden i frågor om lagens tillämpning. Dessa utlåtanden är dock inte bindande. De flesta lagbestämmelserna kan sättas åt sidan genom avtal. Så har också i stor utsträckning skett genom kollektivavtal. Det är då vanligt att tvister om lagens tillämpning skall avgöras av en särskild skiljenämnd. Lärare vid universitet och högskolor eller andra inrättningar som tillhör undervisningsväsendet skall inte i denna egenskap anses som arbetstagare i lagens mening (det s.k. lärarundantaget). Enligt den allmänna huvudregeln har lärarna alltså rätt att själva exploatera också sådana uppfinningar som de har utfört inom ramen för anställningen vid eller högskolan. Flera skäl har anförts till stöd för lärarundantaget. Det främsta är att lagstiftaren har velat slå vakt om forskningens frihet. Den fria vetenskapliga forskningen skulle kunna hämmas om forskningen inte får bedrivas med visshet om att forskaren fritt får disponera resultatet. Universitet och högskolor har också ansetts inta en särställning. Den administrativa organisationen har inte varit lämpad för att ta tillvara och utnyttja de anställdas uppfinningar. har lärosätena inte heller ansetts ha rätt att inlåta sig på exploatering av uppfinningar, vare sig det sker genom varuproduktion eller genom upplåtelse av licensrättigheter. Ursprungligen har det också funnits ett lönepolitiskt argument: lärosätena skulle få svårare att rekrytera kvalificerad arbetskraft, om lärarundantaget inte fanns. Utredningen av forskningsresultat, samverkan näringsliv högskola () fann i betänkandet Samverkan mellan högskolor och näringslivet (SOU 1996:70, s. 20) att ett upphävande av undantaget med rådande lagstiftning inte skulle ge universitet och högskolor rätt till lärarnas uppfinningar. Situationen skulle, enligt utredningen, emellertid bli en annan om högskolan genom en ändring av högskolelagen (1992:1434) fick i uppgift att kommersiellt exploatera de anställdas uppfinningar. Detta förespråkades dock inte av utredningen, som i stället uttalade att högskolor inte bör syssla med riskfylld affärsverksamhet. I propositionen Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5, s. 65 66) delade regeringen bedömning att det s.k. lärarundantaget bör bibehållas. Regeringen anförde bl.a. följande. Ett bibehållande av lärarundantaget ger forskarna ett incitament att bidra till att forskningsresultaten kommer till nytta i samhället. Det ligger inte i högskolans ansvar att kommersiellt exploatera uppfinningar och forskningsresultat. Sådan exploatering kan i stället ske genom holdingbolagen. Däremot ingår det i högskolans ansvar att det vid högskolan skapas goda förutsättningar för nyttiggörande av den kunskap forskningen genererar. Det är också väsentligt att forskningsresultat i högre utsträckning patenteras där en kommersiell användning kan förutses. I högskolans ansvar bör rådgivning på en övergripande nivå ingå. Detta ansvar är även viktigt därför att samhället har ett intresse av att forskningsuppfinningar både skyddas genom patenteringar och att de leder till kommersiell exploatering. På så sätt kan högskolan bidra till att forskningsuppfinningar leder till att nya verksamheter skapas i näringslivet. av den svenska forskningspolitiken (Forskning 2000) föreslog i betänkandet Forskningspolitik (SOU 1998:128, s. 163 164) att ett generellt avtal sluts, där universitets- och högskolelärares rätt till patent och andra immateriella rättigheter överlåts till universitet och högskolor och där regler för ekonomisk ersättning till läraren för detta anges. Härefter gjorde regeringen i propositionen Vissa forskningsfrågor (prop. 1998/99:94 s. 35 36) följande bedömning. Resultaten av forskningen vid universitet och högskolor i form av uppfinningar bör i högre utsträckning kunna kommersialiseras. Högskolelärarna bör dock behålla rätten till sina uppfinningar. Förhandlingar mellan parterna på arbetsmarknaden bör inledas i syfte att det träffas kollektivavtal som förbättrar möjligheterna till kommersialisering av forskningsuppfinningar. Till stöd för bedömningen angav regeringen bl.a. följande. Ett betydande antal bolag och organisationer har inrättats i anslutning till lärosätena med uppgift att bl.a. medverka till att de forskningsresultat som kan utvecklas till uppfinningar tas tillvara och kommersialiseras. Från närings- och forskningspolitisk synpunkt är det naturligtvis angeläget att så många uppfinningar som möjligt som härstammar från forskningen vid universitet och högskolor exploateras. Därigenom kan tillväxt och sysselsättning främjas. bör framhållas att nyttiggörandet av uppfinningar är ekonomiskt mycket riskfyllda projekt, där både de interna och externa hindren är betydande, t.ex. patentkostnader, riskkapital, kunskapsbrister, meriteringskriterier och där vägen till framgång är synnerligen osäker. De exploateringshinder som finns utanför universiteten och högskolorna bör i möjligaste mån undanröjas genom en kombination av närings- och forskningspolitiska åtgärder. Motsvarande hinder inom högskolesektorn bör begränsas genom en tydlig forskningspolitisk strategi som både betonar lärosätenas ansvar gentemot forskarna när det gäller rådgivning och stöd i fråga om patentering av forskningsresultat med kommersiell potential men också forskarnas ansvar att på olika sätt medverka till nyttiggörandet av forskningsresultaten. för propositionen fanns ett danskt förslag till en ny lag, som reglerar rätten till forskarnas uppfinningar vid universiteten och andra offentliga forskningsinstitutioner. Förslaget, som har genomförts, innebär att rätten till dessa uppfinningar tillkommer forskaren. Forskaren är emellertid skyldig att informera om att en exploaterbar uppfinning har gjorts, och är skyldigt att bedöma uppfinningens tekniska och kommersiella potential. Efter gemensamma förhandlingar kan antingen välja att ta över rätten till uppfinningen mot ersättning till forskaren, något som kan ske även utan överenskommelse med forskaren, eller överlåta till forskaren att själv exploatera uppfinningen mot avtalad ersättning till . I den ovan nämnda propositionen Vissa forskningsfrågor ansåg regeringen att det danska lagförslaget förefaller väl avvägt genom att rättigheter och skyldigheter tillkommer såväl de berörda forskarna som värduniversiteten, som förslaget tillgodoser samhällets intresse av att på ett effektivt sätt ta till vara kommersiellt exploaterbara forskningsresultat. En liknande ordning är tänkbar också i , men i stället för lagstiftning ansåg regeringen att förhandlingar borde inledas mellan parterna på arbetsmarknaden. Det danska lagförslaget borde därvid kunna utgöra en förebild, sades det. Detta förfarande skulle också ge en möjlighet för parterna att utforma avtalets närmare innehåll så att det kunde anpassas till förhållandena inom det svenska utbildnings- och forskningsområdet. Härefter har företrädare för vid ett flertal tillfällen haft överläggningar med bl.a. , företrädare för universitet och högskolor och företrädare för berörda arbetstagarorganisationer för att undersöka förutsättningarna för att ingå avtal i enlighet med det ovan angivna. Härvid har framkommit att det råder delade meningar i denna fråga. Många anser att kollektivavtal närmast tar sikte på massreglering och inte den aktuella situationen. Att träffa avtal om ersättning för lärarnas uppfinningar framstår dock enligt en majoritet som relativt okomplicerat jämfört med frågan om det är möjligt att genom kollektivavtal förfoga över uppfinnarens rättigheter. Däremot skulle individuella avtal kunna träffas på lokal nivå. Det har emellertid också framförts att ett kollektivavtal bör förhandlas fram bl.a. av det skälet att den enskilde läraren då slipper att själv förhandla fram nya avtal för varje ny uppfinning. Det finns således relativt skilda uppfattningar på hur frågan om en kommersialisering av lärarnas uppfinningar skall åstadkommas, och flera alternativ är tänkbara. Detta gäller såväl de rättsliga möjligheterna som lämpligheten att reglera fråga genom kollektivavtal. Vare sig lärosätena, som i kollektivavtalsförhandlingar av det aktuella slaget företräds av , eller de fackliga organisationerna har tagit några förhandlingsinitiativ om en kollektivavtalslösning som är aktuella. Mot ovanstående bakgrund anser regeringen att en kollektivavtalslösning inte är en framkomlig väg för att främja kommersialisering av forskningsresultat. pågår vid många lärosäten ett intensivt arbete med att främja möjligheterna till kommersialisering av uppfinningar och lokala lösningar på dessa frågor utarbetas. Den danska lagen tillämpas fullt ut först . Regeringen avser att ta del av erfarenheterna från och detta kan ske på ett meningsfullt sätt först om . Även av dessa skäl anser regeringen att någon ändring av gällande regler inte bör föreslås . 8.7.8 Sekretess Efter förslag av regeringen i propositionen Sekretess för vissa uppgifter hos uppdragsmyndigheter m. m.(prop. 1998/99:22) har , genom lagen (1999:33) om ändring i sekretesslagen (1980:100), beslutat om vissa begränsningar av sekretessen i myndigheters uppdragsverksamhet för uppgifter som rör människors hälsa. I den aktuella bestämmelsen (8 kap. 9 §) har dock gjorts undantag för uppgift från uppdragsverksamhet inom universitet och högskolor. Propositionen byggde på den inom () upprättade promemorian Sekretess för vissa uppgifter hos uppdragsmyndigheter (Ds 1997:41). Promemorians förslag omfattade en lättnad i sekretessen även för uppdragsverksamhet inom universitet och högskolor. I propositionen anförde dock regeringen att den gällande ordningen vid uppdragsforskning inom högskoleområdet tills vidare borde bestå, men att regeringen hade för avsikt att återkomma till frågan i ett senare sammanhang. Anledningen till att regeringen ville avvakta med ett slutligt ställningstagande var de förslag till ändringar i sekretesslagen som lagts fram av i betänkandet Samverkan mellan högskolan och näringslivet (SOU 1996:70). föreslog bl.a. att sekretesslagen skall ändras så att en statlig part kan göra sekretessåtaganden vid forskningssamverkan mellan ett universitet eller en högskola, eller annan myndighet, och en enskild part. De sekretessfrågor som rör uppdragsforskning och de sekretessfrågor som avser forskningssamverkan borde enligt regeringens mening ses i ett sammanhang. Även Forskning 2000 berörde i sitt betänkande Forskningspolitik (SOU 1998:128) frågan om sekretessbeläggning av forskning. Kommittén om forskningsetik har i sitt betänkande God sed i forskningen (SOU 1999:4) också behandlat frågor om öppenhet i forskningen och om intressekonflikter vid samverkan mellan högskola och arbetsliv. Regeringen konstaterar att frågeställningarna om sekretessens omfattning i samband med uppdragsforskning och forskningssamverkan mellan universitet och högskolor samt andra myndigheter eller enskilda har stor betydelse för ett fungerande samarbete mellan olika aktörer inom forskningens område. Detta måste dock vägas mot principerna om forskningens frihet och intresset av offentlig insyn i universitetens och högskolornas forskningsverksamhet. pågår därför en beredning av dessa frågor inom . Regeringen avser därför att återkomma med förslag i detta avseende i ett senare sammanhang. 8.8 för näringslivets behov, s.k. industriforskning, spelar en central roll i de flesta utvecklade länders innovationssystem. I bedrivs den näringslivsrelaterade forskningen som tidigare nämnts framför allt inom företagen själva men också inom olika organisationer bl.a. industriforskningsinstitut. Näringslivsrelaterad forskning bedrivs även inom universitet och högskolor. Nya miljöer byggs upp vid nya högskolor i samarbete med näringslivet. I programmet Teknisk framsyn konstateras att informationstekniken och globaliseringen kommer att tvinga fram en genomgripande utveckling av de traditionella produktionssystemen. De måste utvecklas så att de klarar snabba förändringar och kan utnyttja den ökade rörligheten och tillgången på information. Kompetensen måste utvecklas så att systemen klarar omställningen till nya produkter och ny produktionsteknik med ett kraftigt ökat inslag av IT, programvara och tjänster. Industriforskningsinstituten är viktiga som länk mellan högskola och företag och har förutsättningar att utvecklas till ett ännu slagkraftigare instrument för industriell förnyelse. En omvandling av det nuvarande institutssystemet har inletts genom bl.a. medverkan från (). IRECO, som ägs av staten till , och av och komppetensutveckling, bildades för att bl.a. förvalta statens aktieinnrhav. Bolaget finansierar kunskapsuppbyggnad och driver förnyelsefrågor. Syftet med förnyelseprocessen har varit att bl.a. utveckla möta nya behov samt utöka och förnya kundkretsen. Nya målgrupper är bl.a. små och medelstora företag och utländska, speciellt europeiska företag. Nya kundgrupper skall också attraheras genom ett utökat samarbete mellan instituten. Strategiskt samarbete med universitet och högskolor och instituten bedrivs i ökande omfattning. Som ett led i förändringsarbetet avvecklas successivt det traditionella systemet med ett i praktiken "garanterat" statligt stöd till ett antal intressentföreningars institut då det svårligen låter sig kombineras med de eftersträvade förändringarna. Industriforskningsinstitutens roll är att stärka teknikbasen genom förädling och förmedling av forskningsresultat inom sitt område så att detta befrämjar kommersiell verksamhet inom existerande och framtida näringar. För att kunna fylla sin roll bör instituten bedriva en kontinuerlig egen kompetensutveckling samt uppföljning av vetenskaplig, teknisk och kommersiell utveckling inom sitt område. Vidare bör instituten aktivt verka för förmedling av ny teknik till näringslivet, framför allt små och medelstora företag. Instituten bör också etablera ett strategiskt samarbete med nationella och internationella forskningsmiljöer och forskningsinstitut bl.a. för att samutnyttja dyrbara resurser. Statens finansiering av projektverksamhet inom industriforskningsinstituten sker huvudsakligen genom forskningsfinansierande myndigheter (t.ex. , och , ), departement, EU-stöd, deltagande i programsatsningar samt finansiering av insatser riktade mot små och medelstora företag. I sin ägarroll finansierar IRECO för att stimulera förnyelsearbetet långsiktig kompetensutveckling, s.k. basfinansiering, vid IRECO- instituten. Medel till denna finansiering erhålles från staten och . finansierar även bl.a. olika programsatsningar vid instituten, och forskarutbildning, samt initierar strategiskt samarbete med nya högskolor. bildas Verket för innovationssystem som har fått uppdrag att överta de FoU-finansierande delarna av verksamhet, Kommunikationsforskningsberedningens (KFB) verksamhet och delar av RALF:s verksamhet. Den nya myndigheten bör ha en nära samverkan med IRECO när det gäller stöd till industriforskningsinstituten. Regeringen anser att industriforskning spelar en central roll i det svenska innovationssystemet. Instituten utgör ett viktigt komplement till universitet och högskolor. Den påbörjade positiva utvecklingen av institutssystemet bör fortsätta. Det är en statlig angelägenhet att se till att systemet blir så effektivt som möjligt och staten bör därför skapa förutsättningar för förnyelse. Speciellt viktigt är att tillgodose behov inom nya och växande områden som t.ex. bio-, material- och informationsteknik och inte minst i skärningsområden mellan dessa och traditionella styrkeområden. Traditionella branscher har behov av stöd i den strukturomvandling som den nya tekniken medför och möjliggör. Ett mål för det påbörjade förnyelsearbetet vid industriforskningsinstituten bör vara att skapa ett behovstäckande och samordnat system av institut. För att skapa ökad dynamik bör den framtida finansieringen vara mer flexibel än i dagens system. Huvuddelen av finansieringen bör som komma från näringslivet. Utgångspunkten för den statliga finansieringen inklusive basfinansieringen bör vara flerårig med regelbundna omprövningar. Korta insatser kan i vissa fall vara motiverade. Den statliga insatsen bör kunna variera över tiden så att den är högre när ett nytt forskningssamarbete startas för att sedan minska med tiden och till slut helt upphöra. Små och medelstora företag bör ges ökade möjligheter att delta i verksamheten. Det bör göras en regelbunden uppföljning och utvärdering av de satsade medlen. Industriforskningssystemet skall ha tydliga och lätt tillgängliga ingångar för företag och andra som har intresse av dessa forskningssamarbeten. Systemet bör så långt möjligt bygga på utnyttjande av redan befintliga resurser i form av laboratorier m.m. Detta bör leda till ett ökat engagemang från såväl befintliga institut som universitet och högskolor till ökade internationella kontakter. Statens avtal med om basfinansiering, finansiering av IRECO m.m. löper t.o.m. . Det är angeläget att framtida finansieringsfrågor m.m. kan diskuteras mellan IRECO:s ägare och lösas på ett tidigt stadium för att åstadkomma kontinuitet i utvecklingen av industriforskningsinstituten. Regeringen avser att ta upp en diskussion med berörda parter om den fortsatta utvecklingen av industriforskningssystemet. 9 Forskningens infrastruktur 9.1 Biblioteks- och arkivfrågor Regeringens bedömning: Av de nya resurser som anvisat för forskning och forskarutbildning föreslås i budgetpropositionen för att till Kungl. verksamhet fördelas från och med budgetåret och till verksamheten vid Statens ljud- och bildarkiv fördelas från och med . Skälen för regeringens bedömning Kungl. Den vetenskapliga och tekniska informationsförsörjningen befinner sig i en snabb utvecklingstakt över hela världen. För biblioteken har den nya tekniken spelat en stor roll. Utvecklingen från gamla kortkataloger till automatiserade administrativa bioblioteksrutiner har ökat tillgängligheten till bibliotekens samlingar och ökat precisionen i bibliotekens service. kan enskilda studenter, forskare och medborgare i hela landet via Internet och informationsdatabasen själv söka efter önskad litteratur och se vid vilket bibliotek den eftersökta boken finns. Få statliga bibliotekskataloger saknas och bestånden vid flera viktiga kommunbibliotek, liksom ett stort antal myndigheter och organisationer redovisas. Libris är en viktig informationsresurs för den högre utbildningen, forskningen och den intresserade allmänheten som kan ha upp till 140 000 användare. Bibliotekssystemet är av stor strategisk betydelse och administreras av Kungl. (KB). Det uppdrag KB fick av regeringen att utveckla Libris till en allmän nationell informationsdatabas är i princip uppfyllt och regeringen bedömmer att utfallet är gott. Regeringen anser att det är viktigt att Libris kan fortsätta sin positiva utveckling och bibehålla sin centrala position som beläggnings-, låne- och katalogiseringshjälpmedel för biblioteken och den intresserade allmänheten. Förutom att vara landets nationalbibliotek har KB en central roll som samordnare och utvecklingsstödjande resurs inom biblioteksväsendet, med särskild inriktning mot forskningsbiblioteken. Driften och förvaltningen av Libris-systemet är ett tydligt exempel på denna roll. Ansvaret för ansvarsbibliotekssystemet, som är fullt utbyggt, är ett annat. KB fördelar också medel i syfte att få fjärrlånesystemet att fungera på ett för det samlade biblioteksväsendet positivt sätt. har KB därutöver haft ansvar för central upphandling av databaslicenser. KB har i uppdrag att rapportera om situationen vid högskolebiblioteken. I den senaste treårsrapporten lämnade till regeringen framgick att flera av de små och medelstora högskolebiblioteken haft en positiv utveckling . Anslagen har ökat och de begränsade bibliotekslokalerna har ersatts av nya ändamålsenliga byggnader. Denna utveckling har fortsatt . De äldre universitetsbiblioteken har däremot haft svårigheter att bibehålla sin standard. De besparingskrav som ålagts universiteten har ofta drabbat dess bibliotek. Regeringen har ålagt universitetens och högskolornas styrelser att följa utvecklingen. Regeringen kommer fortsatt att följa den utveckling som sker på detta viktiga och strategiska område. Högskolebibliotekens verksamhet är stadd i stark utveckling.