prop · GO0398 · 2001-01-01 00:00:00 — Förordningen innehåller däremot inget krav på att det utländska avgörandet skall ha vunnit laga kraft. När det gäller svenska avgöranden om vårdnad, boende och umgänge kan verkställighet sökas även om domen eller beslutet inte har vunnit laga kraft, men vissa åtgärder kan inte vidtas då. I 21 kap. 1 § andra stycket sägs att länsrätten inte får vidta åtgärder enligt 21 kap. 2-4 §§, t.ex. förelägga vite eller besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg om det inte är särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske. För att säkerställa ett tillfredsställande skydd för svaranden och barnet är det rimligt att samma begränsningar av möjliga verkställighetsåtgärder gäller för de utländska avgöranden om föräldraansvar som skall verkställas på grund av förordningen. Liksom enligt lag bör således ett utländskt avgörande verkställas i enlighet med vad som är föreskrivet om verkställighet av svensk domstols avgörande i motsvarande fall. Det innebär att begränsningarna i 21 kap. 1 § andra stycket kommer att gälla även för de utländska avgörandena. Detta bör klargöras genom en särskild bestämmelse. Hur bör ett beslut om rättegångskostnader verkställas? Bestämmelserna om verkställighet i II-förordningen gäller även för beslut om rättegångskostnader som hänför sig till förfarandet i ursprungsmedlemsstaten (artikel 13.2). Liksom när det gäller andra förpliktelser om betalningsskyldighet bör dessa avgöranden verkställas av kronofogdemyndigheten enligt utsökningsbalkens bestämmelser. Även beslut om rättegångskostnader bör verkställas på samma sätt som en svensk domstols avgörande. Verkställighet bör alltså kunna ske även om avgörandet inte har vunnit laga kraft, dock med de begränsningar som då gäller för svenska avgöranden (se t.ex. 3 kap. 6 § och 8 kap. 4 § utsökningsbalken). Bör exekvaturbeslutet ha vunnit laga kraft för att verkställighet skall få ske? Länsrätten i anser att det med promemorians förslag är oklart när det utländska avgörandet får verkställas. Länsrätten framhåller att exekvaturbeslutet bör ha vunnit laga kraft för att verkställighet skall få ske och att det behövs en kompletterande bestämmelse om det. är inne på samma fråga. I I-konventionen finns en bestämmelse som innebär att exekvaturbeslutet inte får full verkan förrän fristen för gäldenären att ansöka om ändring har löpt ut eller, om ändring har sökts, beslut har meddelats med anledning av det. får inga andra åtgärder för verkställighet än säkerhetsåtgärder vidtas mot gäldenärens egendom (artikel 39.1). Syftet med regeln är att se till att det finns en balans mellan sökandens intresse av en snabb verkställighet och gäldenärens behov och intressen. Verkställighet har ansetts inte böra ske innan gäldenären har fått tillfälle att yttra sig. I II-förordningen finns ingen motsvarighet till artikel 39.1 i I-konventionen, utan frågan har lämnats till nationell rätt. I promemorian behandlas saken inte närmare, och promemorians lagförslag innehåller ingen sådan regel. Med promemorians förslag skulle en verkställbarhetsförklaring få rättsverkan först sedan den har vunnit laga kraft. Om hovrättens beslut överklagas till skulle verkställighet således inte kunna ske förrän har beslutat att inte meddela prövningstillstånd eller, om prövningstillstånd har meddelats, avgjort saken. Enligt regeringens mening bör dock inte Högsta domstolens handläggning avvaktas för att det utländska avgörandet skall få verkställas. Samma intresseavvägning bör i stället göras som i I-konventionen. En bestämmelse bör således införas i den lag som skall komplettera II-förordningen om att inga åtgärder för verkställighet får ske innan fristen för motparten att ansöka om ändring har löpt ut eller, om ändring söks, innan beslut har meddelats med anledning av det. Verkställbarhetsförklaringar kan avse interimistiska beslut. Det ligger visserligen nära till hands att anse att åtgärder för verkställighet då bör kunna ske ännu tidigare, utan att fristen för ändring har löpt ut. Men även i fråga om interimistiska avgöranden talar starka rättsäkerhetsskäl för att motparten bör ges möjlighet att reagera innan verkställighet får ske. Regeringen gör därför bedömningen att särregler för interimistiska beslut inte är tillräckligt motiverade. Behövs reservforum för verkställighet av utländska avgöranden? Det saknas bestämmelser om i vilken länsrätt verkställighet enligt 21 kap. skall sökas. Enligt praxis tas en ansökan vanligtvis upp av länsrätten i det län där den som har hand om barnet är bosatt eller annars tillfälligt vistas. En ansökan kan även tas upp i andra län, om det skulle vara mer ändamålsenligt, t.ex. för att barnet eller motparten finns där (jfr , och internationell föräldrarätt, femte upplagan, s. 517). Frågor om utmätning enligt utsökningsbalken prövas av kronofogdemyndigheten i den region där gäldenären har sitt hemvist, där egendom som tillhör gäldenären finns eller där verkställighet annars lämpligen kan ske (4 kap. 8 § utsökningsbalken). De förutsättningar som sålunda gäller för länsrättens och kronofogdemyndighetens behörighet är tillräckligt flexibla för att täcka de situationer där verkställighet skall ske på grund av II- förordningen. Det finns därför inte behov av regler om reservforum för de fallen. Samma bedömning gjordes när Europarådskonvention införlivades i svensk rätt (se prop. 1988/89:8 s. 44). Behövs några andra kompletterande bestämmelser? Som har nämnts ovan bör bestämmelserna i 21 kap. om jämkning av umgängesavgöranden och vägrad verkställighet kunna tillämpas även vid verkställighet på grund av II-förordningen. I enlighet med promemorians bedömning finns det inte heller i övrigt anledning att undanta några regler i 21 kap. från tillämpning eller att införa särskilda kompletterande bestämmelser för verkställighet enligt förordningen. Reglerna är tillräckligt flexibla och möjliggör verkställighet även om det utländska avgörandet rör andra frågor om föräldraansvar än vårdnad, boende och umgänge. Länsrätten får, liksom vid verkställighet av svenska avgöranden, bedöma lämpligheten av olika åtgärder. Länsrätten kan t.ex. vid verkställighet av ett avgörande om telefon- eller brevkontakt uppdra åt en ledamot i socialnämnden att verka för att den förälder som har hand om barnet frivilligt fullgör vad föräldern är skyldig att göra. Det utländska umgängesavgörandet kan vara utformat på annat sätt än i . Exempelvis skiftar det mellan medlemsstaterna i vilken grad omständigheterna vid umgänget preciseras. I svenska avgöranden anges vanligen endast dag och klockslag för umgänget. I förekommer det däremot ofta mer detaljerade föreskrifter. Även möjligheterna att ställa upp olika typer av villkor för umgänget skiftar. I flera medlemsstater kan umgänget vid behov villkoras av att den förälder som har umgänge lämnar ifrån sig sitt pass före umgängestillfället (t.ex. , , , och ). I vissa länder kan umgänget förenas t.ex. med en skyldighet för den umgängesberättigade att lämna bank- eller andra finansiella garantier i syfte att säkerställa att barnet återlämnas (t.ex. och ). Länsrätten kan även i dessa fall, på motsvarande sätt som när det gäller svenska avgöranden, följa de anvisningar om umgänget som kan finnas i avgörandet, t.ex. om plats för umgänget eller närvarande personer från myndigheter, och pröva om de villkor som har ställts upp för umgänget är uppfyllda. Reglerna i 21 kap. behöver inte kompletteras för att detta skall vara möjligt. I sammanhanget bör nämnas att det kan finnas anledning att överväga kompletterande bestämmelser i förordningen (1967:715) om tillämpning av 21 kap. . 6.4 Behovet av ändringar i internationellt privaträttsliga författningar Regeringens förslag: I följande lagar införs paragrafer som upplyser om att särskilda bestämmelser finns i II-förordningen. ( Lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap ( Lagen (1973:943) om erkännande av vissa utländska äktenskapsskillnader och hemskillnader ( Lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område ( Lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag Lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL) I 3 kap. IÄL finns bestämmelser om i vilka fall mål om äktenskapsskillnad får tas upp av svensk domstol och vilka förutsättningar som gäller för att utländska äktenskapsskillnader skall gälla i . Flera av domsrättsreglerna i IÄL och II-förordningen skiljer sig åt. Gemensamt med förordningen är att svenska domstolar enligt IÄL är behöriga att ta upp en fråga om äktenskapsskillnad om båda makarna är medborgare i landet, om käranden har hemvist i landet eller om svaranden har hemvist i landet (3 kap. 2 § 1, 3 och 4). Övriga domsrättsgrunder i förordningen finns inte i IÄL. Två av domsrättsgrunderna i IÄL saknar också motsvarighet i förordningen. Enligt IÄL får talan om äktenskapsskillnad nämligen väckas i svensk domstol om käranden är svensk medborgare och har hemvist i eller tidigare haft hemvist här sedan han fyllt (3 kap. 2 § 2). Vidare får regeringen under vissa förutsättningar ge dispens (3 kap. 2 § 6). Liksom förordningen innehåller IÄL bestämmelser om möjligheten att ta upp frågor om vårdnad i samband med ett äktenskapsmål. När det gäller vårdnadsfrågorna finns det dock inga sådana begränsningar som i förordningen om att barnet skall vara makarnas gemensamma eller att barnet skall ha hemvist i ett visst land. Frågor angående vårdnaden om barn får alltid tas upp i äktenskapsmål (3 kap. 6 §). Även när det gäller erkännande av utländska avgöranden skiljer sig förordningen och IÄL åt (se 3 kap. 7-9 §§). Enligt IÄL skall utländska avgöranden om äktenskapsskillnad gälla i om det med hänsyn till makes medborgarskap eller hemvist eller annan anknytning förelåg skälig anledning att talan prövades i den främmande staten. Om en make vill gifta om sig i , krävs det i vissa fall att prövar om det utländska avgörandet skall gälla i . I viss utsträckning kommer II-förordningen att ta över reglerna i IÄL. Förordningen skall tillämpas i stället för IÄL när det gäller erkännande av domar om äktenskapsskillnad och annullering av äktenskap från andra berörda medlemsstater i EU. Beträffande domsrätten är gränsdragningen mera komplicerad. Om en fråga om domsrätt i ett mål om äktenskapsskillnad kommer upp i svensk domstol, skall domstolen enligt artiklarna 7 och 8 i förordningen pröva om förordningens domsrättsregler är exklusivt tillämpliga. Endast om så inte är fallet får domsrättsreglerna i IÄL tillämpas. Förhållandet mellan IÄL och förordningen har redovisats närmare i avsnitt 5.4.1. IÄL påverkas av förordningen även i andra avseenden. Exempelvis kommer litispendensregeln i 3 kap. 11 § första stycket inte att gälla i förhållande till mål om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap som är anhängiga i andra medlemsstater (jfr avsnitt 5.4.3). Lagen (1973:943) om erkännande av vissa utländska äktenskapsskillnader och hemskillnader (lag) lag infördes i samband med att tillträdde om erkännande av äktenskapsskillnader och hemskillnader. Lagen tillämpas i förhållande till de stater som har tillträtt konventionen. I förhållande till de nordiska staterna gäller den dock endast i den mån något annat inte följer av förordning. Enligt lagen skall domar om äktenskapsskillnad och hemskillnad som har meddelats i en fördragsslutande stat gälla i under vissa förutsättningar (se 2 §). I lagen föreskrivs inget särskilt fastställelseförfarande, men enligt motiven skall man i det hänseendet följa IÄL. Det innebär att en prövning i i vissa fall är nödvändig om den ena maken vill gifta om sig i (se prop. 1973:158 s. 113 och 126). Enligt artikel 37 gäller II-förordningen i förhållandet mellan medlemsstaterna framför och således även framför lag. En dom om äktenskapsskillnad eller hemskillnad från en berörd medlemsstat i EU som har tillträtt skall alltså erkännas enligt förordningen i stället för enligt lag. Lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område (lag) lag införlivar nordiska konvention om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. I lagen finns bestämmelser om bl.a. verkställighet av vårdnadsavgöranden som har meddelats i konventionsländerna. Avgöranden av domstol eller andra myndigheter rörande vårdnad, umgänge eller överlämnande av barn skall verkställas i , om de är verkställbara i det land där de meddelats (6 §). En ansökan om verkställighet görs hos länsrätten. Lagen gäller bara för verkställighet och reglerar inte erkännande av domar om äktenskapsskillnad, vårdnad om barn eller umgänge med barn. II-förordningens verkställighetsregler skall tillämpas i stället lag när det gäller frågor om vårdnads- och umgängesavgöranden som har meddelats i i samband med ett äktenskapsmål och som gäller parternas gemensamma barn. Lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn (lag) Enligt lag skall avgöranden om vårdnad om barn, umgänge med barn eller rätten att ta vård om barn gälla i om avgörandet har meddelats i en stat som har tillträtt Europarådskonvention. Avgörandena får verkställas, om de är verkställbara i det land där de meddelats (5 § första stycket). En ansökan om verkställighet görs hos länsrätten (13 §). De nu nämnda bestämmelserna lag tillämpas dock inte i förhållande till de nordiska länderna i den mån särskilda bestämmelser gäller. Som har redogjorts för i avsnitt 4 finns det sådana bestämmelser förordning och lag. Av artikel 37 i II-förordningen framgår att denna gäller framför Europarådskonvention i förhållandena mellan EU:s medlemsstater. Det innebär att lag inte kommer att få tillämpas i fråga om erkännande och verkställighet av sådana avgöranden från andra berörda medlemsstater om vårdnad och umgänge som har meddelats i samband med ett äktenskapsmål och som rör makarnas gemensamma barn. Bör lagarna ändras? II-förordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig i (artikel 249 i EG-fördraget). Av EG-rätten följer att domstolar och andra myndigheter i medlemsstaterna är skyldiga att tillämpa förordningen med företräde framför nationell rätt. Några särskilda bestämmelser om detta i lagarna krävs således inte. Särskilda bestämmelser har också den nackdelen att man riskerar motsatsslut i de fall någon regel inte tas in. Det är emellertid viktigt att allmänheten, domstolarna och övriga myndigheter uppmärksammas på förordningen. För att underlätta tillämpningen bör det därför i de berörda lagarna införas hänvisningar till förordningen. I flera författningar finns liknande upplysande hänvisningar till andra författningar, se t.ex. 3 kap. 7 § tredje stycket och 7 kap. 5 § lag. Det finns i övrigt inte behov av några ändringar i lagarna. I avsnitt 7.1 behandlas de ändringar som II-förordningen aktualiserar förordning. Med anledning av synpunkter från och Föreningen i Världen om behovet av information till allmänheten kan tilläggas att man i avser att göra faktablad om de nya reglerna. 7 Ändringar nordiska äktenskapskonvention och nordiska indrivningskonvention 7.1 Ändringar med anledning av förslag: skall tillträda den nordiska överenskommelsen om ändringar nordiska äktenskapskonvention. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. anser dock att bestämmelsen om litispendens i överenskommelsen borde ha utformats på samma sätt som motsvarande bestämmelse i II-förordningen, varvid tingsrätten hänvisar till att domstolen bör kunna vilandeförklara målet. Skälen för regeringens förslag: nordiska äktenskapskonvention innehåller regler om domsrätt för frågor om äktenskapsskillnad och hemskillnad samt för därmed sammanhängande frågor, t.ex. vårdnad om barn. Konventionen är tillämplig när båda makarna är medborgare i ett nordiskt land, och den har delvis samma tillämpningsområde som II-förordningen. Med anledning av har de nordiska länderna slutit överenskommelsen om ändringar i äktenskapskonventionen. Överenskommelsen har arbetats fram vid nordiska departementsöverläggningar. Det är önskvärt att samma bestämmelser om domstols behörighet för äktenskapsmål gäller i alla de nordiska länderna, vilket underlättar en enhetlig rättstillämpning i . Det är också angeläget att även de internordiska reglerna är moderna och anpassade efter nutidens behov. Dessutom är ändringarna nödvändiga för att och skall kunna avge förklaring om att i sina förbindelser fortsätta att tillämpa konventionen (se avsnitt 5.6). Överenskommelsen innebär att den internationella behörigheten för frågor om äktenskapsskillnad och hemskillnad och därmed sammanhängande frågor ändras så att den blir i linje med vad som gäller enligt II-förordningen. I II-förordningen finns även en särskild bestämmelse om behörighet för genkäromål (artikel 5). En sådan bestämmelse behövs inte i en nordisk konvention, eftersom det redan är möjligt att väcka ett genkäromål i samtliga nordiska länder. Det gäller enligt ländernas nationella regler. Genom överenskommelsen införs i konventionen dessutom en ny artikel som reglerar hur domstolarna skall förfara när mål om samma sak mellan samma parter blir anhängiga i flera stater , litispendens. Artikeln behövs på grund av att de nya behörighetsgrunderna är alternativa och därför möjliggör att domstolar i olika medlemsstater kan vara behöriga att pröva en talan mellan samma parter om äktenskapsskillnad eller hemskillnad. Bestämmelsen om litispendens hindrar att en talan om samma sak mellan samma parter förs i flera länder, vilket skulle kunna leda till att det i de olika länderna meddelas inbördes motstridiga men ändå gällande domar. Även om bestämmelsen inte ordagrant motsvarar lydelsen i II-förordningen, är innehållet i sak detsamma. Med anledning av tingsrätts synpunkt att bestämmelsen borde ha utformats helt i överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i II-förordningen kan tilläggas att det för nordiska förhållanden inte har bedömts nödvändigt med en reglering om att den domstol där talan senast väckts skall vilandeförklara målet i avvaktan på att det har fastställts om den domstol där talan väckts först är behörig. Detta följer redan av allmänna processrättsliga principer i de nordiska länderna. För de nordiska förhållandena har därför bestämmelsen kunnat få en enklare utformning. Konventionen saknar helt regler för barn vars föräldrar inte är eller har varit gifta med varandra. Enligt sin nuvarande lydelse ger konventionen dock domsrätt för vissa vårdnadsfrågor som väcks utan samband med en talan om äktenskapsskillnad, nämligen när barnets föräldrar har varit gifta med varandra. Ändringsöverenskommelsen innebär att denna behörighetsgrund upphävs. För ett upphävande talar att den nuvarande regeln inte tar hänsyn till barnets hemvist samt att det inte bör gälla olika regler om domsrätt, lagval och erkännande beroende på om barnets föräldrar har varit gifta med varandra eller inte. Följden av ett upphävande blir att dessa frågor i stället kommer att regleras av andra i respektive land gällande regler. Här kan nämnas att samtliga nordiska länder har tillträtt Europarådskonvention (se avsnitt 4), och frågor om erkännande av avgöranden om vårdnad när det gäller barn som är omfattas av den konventionen. De närmare övervägandena till ändringsöverenskommelsen framgår av den kommentar som har utarbetats vid de nordiska departementsöverläggningarna (bilaga 4). har undertecknat överenskommelsen. Undertecknandet har gjorts med förbehåll för ratifikation, eftersom överenskommelsen förutsätter lagändringar. Regeringen föreslår att nu skall tillträda överenskommelsen. 7.2 Ändringar i fråga om underhållsbidrag Regeringens förslag: skall tillträda de nordiska överenskommelserna om ändringar nordiska äktenskapskonvention och nordiska indrivningskonvention. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: nordiska äktenskapskonvention innehåller även regler om domsrätt, lagval och erkännande av ett annat nordiskt lands avgöranden i vissa frågor om underhållsbidrag. nordiska indrivningskonvention gäller för verkställighet av domar, beslut eller skriftliga förbindelser varigenom någon förpliktats eller utfäst sig att betala underhållsbidrag till make, förutvarande make, barn och utomäktenskapligt barns mor. Nordiska departementsöverläggningar har resulterat i överenskommelser om ändringar i dessa konventioner. Överenskommelserna innebär att domsrättsreglerna i äktenskapskonventionen upphävs för frågor om underhållsbidrag. I stället kommer reglerna i Lugano- och I-konventionerna samt i I-förordningen att bli tillämpliga. I överenskommelserna ligger också att äktenskapskonventionens bestämmelse om vilket lands lag som skall tillämpas för frågor om underhållsbidrag upphävs. Överenskommelserna innebär vidare att en bestämmelse om erkännande av avgöranden om underhållsbidrag förs in i den nordiska indrivningskonventionen. Bestämmelsen är önskvärd eftersom äktenskapskonventionen inte kommer att innehålla någon bestämmelse om erkännande av avgöranden om underhållsbidrag. Likaså upphävs regeln i indrivningskonventionen att verkställighet inte kan ske när underhållsbidraget har blivit bestämt till ett lägre belopp i verkställighetslandet eller om det där har blivit fastställt att underhålls-skyldighet inte föreligger. En sådan överprövning hos verkställighetsstatens myndigheter bör inte längre ske. I indrivningskonventionen införs också en uttrycklig möjlighet att grunda erkännande och verkställighet även på andra internationella överenskommelser eller på erkännande- eller verkställighetsstatens egna regler. En motsvarande bestämmelse finns i om erkännande och verkställighet av underhållsbidrag och i Lugano- och I-konventionerna. Bestämmelsen tar sikte på situationer där erkännande och verkställighet inte kan ske enligt indrivningskonventionen men enligt andra konventioner som gäller mellan berörda stater eller enligt nationella bestämmelser. Den avser också fall där andra bestämmelser är mer fördelaktiga än indrivningskonventionens för den som begär erkännande eller verkställighet. Den nya bestämmelsen kan få betydelse särskilt när ett avgörande inte är lagakraftvunnet. De närmare övervägandena till ändringsöverenskommelserna framgår av den kommentar som har utarbetats vid de nordiska departementsöverläggningarna (bilaga 7). har undertecknat ändringsöverenskommelserna. Undertecknandet har gjorts med förbehåll för ratifikation, eftersom överenskommelserna förutsätter lagändringar. Regeringen föreslår att nu skall tillträda överenskommelserna. Därvid gör regeringen bedömningen att det ligger inom den nationella kompetensen att nu tillträda även överenskommelsen avseende erkännande och verkställighet av avgöranden om underhållsbidrag. Att I-förordningen antagits , och innehåller bestämmelser om underhållsbidrag, hindrar således inte detta. 8 Införlivande av de nordiska ändringsöverenskommelserna Regeringens förslag: Ändringar som motsvarar de nordiska överenskommelserna skall göras förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap och lag om indrivning i av underhållsbidrag, fastställda i , , eller . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: Den nordiska äktenskapskonventionen är införlivad med svensk rätt genom förordning om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap.