prop · GO0340 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:40 Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås vissa ändringar i för att förbättra den straffrättsliga regleringen av penningförfalskning och utprångling av falska pengar. Vidare behövs ändringarna för att till alla delar skall uppfylla åtagandena enligt den internationella konventionen av för bekämpande av penningförfalskning. Ändringarna syftar också till att genomföra ett inom EU antaget rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder. Det föreslås att det i skall föras in ett särskilt brott, olovlig befattning med falska pengar, och att även försök till anskaffande eller mottagande av falska pengar skall vara straffbart. Dessutom föreslås att sedlar och mynt, som är beslutade men som inte har givits ut, i förfalskningshänseende skall omfattas av samma bestämmelser som gällande sedlar och mynt. Slutligen föreslås att det skall införas en uttrycklig bestämmelse om svensk domsrätt för penningförfalskning samt försök därtill som begåtts utom riket, oberoende av innehållet i lagen på gärningsorten, vilket innebär att kravet på dubbel straffbarhet slopas. Lagstiftningen föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 2 Lagtext 2.1 Förslag till lag om ändring i 3 Ärendet och dess beredning 4 konvention för bekämpande av penningförfalskning 4.1 Bakgrund 4.2 Konventionen huvudsakliga innehåll 5 Europeiska unionens rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron 5.1 Bakgrund 5.2 Beslutsformen rambeslut 5.3 Rambeslutets huvudsakliga innehåll 6 Behovet av lagändringar 6.1 Inledning 6.2 Befattning med falska pengar 6.3 Sedlar och mynt som inte har satts i omlopp 6.4 Domsrätt 7 Ikraftträdande 8 Ekonomiska konsekvenser 9 Författningskommentar Bilaga 1 Promemorians lagförslag Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser Bilaga 3 Internationell konvention för bekämpande av penningförfalskning Bilaga 4 Rådets rambeslut Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag Bilaga 6 Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i . 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 2 kap. 3 § samt 14 kap. 6 och 12 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas en ny paragraf, 14 kap. 6 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 3 §1 För brott som begåtts utom riket dömes även i annat fall än som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, För brott som begåtts utom riket döms även i annat fall än som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, 1. om brottet förövats å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om det begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen å sådant fartyg, 1. om brottet förövats på svenskt fartyg eller luftfartyg eller om det begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på sådant fartyg, 2. om brottet begåtts av någon som tillhör Försvarsmakten på ett område där en avdelning av Försvarsmakten befann sig eller om det begåtts av någon annan på ett sådant område och avdelningen befann sig där för annat ändamål än övning, 3. om brottet begåtts vid tjänstgöring utom riket av någon som är anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten eller som tillhör Polisens utlandsstyrka, 4. om brottet har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tulltjänsteman eller tjänsteman vid , som utför gränsöverskridande arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt, 5. om brottet förövats mot , svensk kommun eller annan menighet eller svensk allmän inrättning, 6. om brottet begåtts inom område som ej tillhör någon stat och förövats mot svensk medborgare, svensk sammanslutning eller enskild inrättning eller mot utlänning med hemvist i , 7. om brottet är kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, försök till sådana brott, folkrättsbrott, olovlig befattning med kemiska vapen, olovlig befattning med minor eller osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol, eller 7. om brottet är kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, penningförfalskning, försök till sådana brott, folkrättsbrott, olovlig befattning med kemiska vapen, olovlig befattning med minor eller osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol, eller 8. om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fängelse eller däröver. 14 kap. 6 § Den som eftergör inom eller utom riket gällande penningsedel eller mynt eller annorledes förfalskar sedel eller mynt, dömes för penningförfalskning till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Den som eftergör inom eller utom riket gällande penningsedel eller mynt eller på annat sätt förfalskar sedel eller mynt, döms för penningförfalskning till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Första stycket tillämpas även i fråga om penningsedel eller mynt som beslutats för utgivning men som ännu inte är gällande. Är brottet grovt, dömes till fängelse, lägst två och högst . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst två och högst . Den som anskaffar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar eller tar annan liknande befattning med falsk penningsedel eller falskt mynt som avses i 6 §, med uppsåt att det förfalskade skall prånglas ut, döms för olovlig befattning med falska pengar till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst och högst . 12 § För försök eller förberedelse till urkundsförfalskning, grov urkundsförfalskning, undertryckande av urkund, signaturförfalskning, penningförfalskning, märkesförfalskning, förfalskning av fast märke eller brukande av vad som förfalskats, så ock för underlåtenhet att avslöja penningförfalskning dömes till ansvar enligt vad i 23 kap. stadgas. Skulle brottet, om det fullbordats, hava varit att anse som ringa, må dock ej dömas till ansvar enligt vad nu sagts. För försök eller förberedelse till urkundsförfalskning, grov urkundsförfalskning, undertryckande av urkund, signaturförfalskning, penningförfalskning, märkesförfalskning, förfalskning av fast märke eller brukande av vad som förfalskats, och för underlåtenhet att avslöja penningförfalskning döms till ansvar enligt bestämmelserna i 23 kap. Detsamma gäller försök till olovlig befattning med falska pengar som består i försök till anskaffande eller mottagande av det förfalskade. Skulle brottet, om det fullbordats, ha varit att anse som ringa, skall dock inte dömas till ansvar enligt vad nu sagts. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning antogs inom en konvention för bekämpande av penningförfalskning. Alla medlemsländer i EU, utom och , har tillträtt. Vid den sjunde "" som hölls i antogs en resolution varigenom konferensen uppmärksammade de stater som ännu inte anslutit sig till konventionen på behovet av att göra detta. Resolutionen föranledde riksbank att i en skrivelse till (dnr 87-111-03) påtala att det vore önskvärt om departementet tog upp denna fråga. Behovet av att ansluta sig till konventionen har även aktualiserats inom ramen för det straffrättsliga samarbetet i EU. antog för rättsliga och inrikes frågor en resolution om förstärkning av det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron som innehåller huvudlinjerna i en framtida bindande rättsakt (EGT C 171, , s. 1). Inom ramen för det mellanstatliga samarbetet i EU:s tredje pelare (polissamarbete och straffrättsligt samarbete) har det därefter förhandlats fram en bindande rättsakt i formen av ett rambeslut som skall komplettera bestämmelserna konvention. Mot denna bakgrund överlämnade regeringen till propositionen tillträde till vissa internationella överenskommelser för bekämpande av penningförfalskning m.m. (prop. 1999/2000:85). I propositionen föreslår regeringen att skall godkänna den internationella konventionen av för bekämpande av penningförfalskning och det inom EU framförhandlade rambeslutet om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron. Främst mot bakgrund av behovet av att inom EU snabbt få till stånd ett antagande av rambeslutet lade regeringen inte fram förslag till lagstiftning om genomförandet av åtagandena. Däremot lämnades en utförlig beskrivning av på vilka sätt överenskommelserna kan anses ställa krav på lagändringar. godkände konventionen och rambeslutet (bet. 1999/2000:JuU20, rskr. 1999/2000:217). Rambeslutet antogs vid för rättsliga och inrikes frågor (EGT L 140, 14.06.2000, s. 1). Inom har därefter utarbetats promemorian Penningförfalskning m.m. (Ds 2000:36). Promemorian innehåller förslag till de lagändringar som bör vidtas för att skall förbättra den straffrättsliga regleringen av penningförfalskning och utprångling av falska pengar samt till alla delar uppfylla åtagandena enligt konventionen och rambeslutet. Promemorian har remissbehandlats. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1 och förteckning över remissinstanserna i bilaga 2. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr Ju2000/2974/L5). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet lämnade förslaget utan erinran. 4 konvention för bekämpande av penningförfalskning 4.1 Bakgrund antogs inom () en konvention för bekämpande av penningförfalskning. Avsikten med konventionen var att förbättra det internationella samarbetet för att förebygga, utreda och lagföra penningförfalskning och utprångling av falska pengar. När NF upplöstes övertog () ansvaret för de konventioner som upprättats inom ramen för NF. Dessutom övergick den tvistlösningsfunktion som enligt konventioner upprättade inom NF tillkom Fasta mellanfolkliga domstolen, till . Även om konventionen nu är utgör den fortfarande den viktigaste internationella överenskommelsen på området. Konventionen har också en bred anslutning. Bl.a. har samtliga medlemsstater inom EU, utom och , tillträtt. Enligt uppgift har även inlett arbete för att kunna ansluta sig till konventionen. deltar fullt ut i det internationella arbetet för att bekämpa penningförfalskning och det har inte framkommit några uppgifter som tyder på att det faktum att inte är anslutet till konvention skapar problem i det internationella polisiära och rättsliga samarbetet. 4.2 Konventionen huvudsakliga innehåll Konventionen samt dess protokoll om hur vissa av bestämmelserna i konventionen skall tolkas är i engelsk version samt i svensk översättning bifogad som bilaga 3. Inledande bestämmelser I artikel 1 erkänner parterna att konventionens bestämmelser under nuvarande förhållanden utgör det mest effektiva medlet för att förhindra och bestraffa penningförfalskning. Artikel 2 anger att med ordet pengar avses i konventionen papperspengar (innefattande banksedlar) och pengar av metall som är lagligen utgivna. Bestämmelser om vilka handlingar som utgör brott I artikel 3 anges vilka gärningar som skall vara straffbara såsom brott mot allmän lag, enligt följande. Bedräglig framställning eller ändring av pengar, oavsett vilka medel som har använts. Bedräglig utprångling av falska pengar. Införsel till en stat eller mottagande eller anskaffande av falska pengar i avsikt att prångla ut dem och med vetskap om att de är falska. Försök till och uppsåtlig medverkan i dessa gärningar. Framställning, mottagande eller anskaffande i bedrägligt syfte av hjälpmedel eller andra föremål som är specifikt avsedda för förfalskning eller ändring av pengar. Av artikel 18 framgår att konventionen inte skall inverka på principen att de gärningar som avses i artikel 3 i varje stat - utan att gärningen tillförsäkras straffrihet - skall kunna rubriceras, åtalas och bestraffas i enlighet med de allmänna stadgandena i statens nationella lagstiftning. I detta sammanhang bör också nämnas att protokollet till konventionen föreskriver att konventionen inte skall inkräkta på parternas rätt att, inom gränserna för sin egen lagstiftning, fritt reglera principerna för att ett lägre eller inget straff ådöms samt benådning och amnesti. I artikel 4 föreskrivs att var och en av de gärningar som avses i artikel 3 skall, om de begåtts i olika stater, betraktas som ett särskilt brott. I protokollet till konventionen förklaras att denna artikel inte skall medföra någon ändring i de nationella bestämmelserna om straff vid sammanträffande av brott; den skall inte hindra att den som gör sig skyldig till både penningförfalskning och utprångling av falska pengar straffas endast som penningförfalskare. Artikel 5 anger att det i straffskalan för brott som avses i artikel 3 inte får göras åtskillnad mellan brott som avser en stats egna pengar och andra staters pengar. Genom artikel 6 förbinder sig de stater som erkänner internationell tillämpning av principen om återfall i brott att, inom gränserna för sin lagstiftning, erkänna domar, som meddelats i en annan stat avseende de brott som avses i artikel 3, som återfall i brott. Utländska målsägandes ställning Artikel 7 föreskriver att om den interna lagstiftningen medger väckande av enskilt anspråk, skall målsägande från andra stater, däribland den part vars pengar blivit förfalskade, ha samma rättigheter som tillkommer medborgarna i den stat där saken prövas. Domsrätt Artikel 8 anger att de stater som inte utlämnar sina egna medborgare skall, om medborgaren har återvänt till sin egen stats territorium efter att i en annan stat ha begått brott som avses i artikel 3, straffa denne som om brottet begåtts inom den egna statens territorium och detta även om den skyldige förvärvat medborgarskapet efter brottets förövande. Bestämmelsen skall inte tillämpas om det i ett liknande fall inte skulle kunna medges utlämning av en utlänning. Enligt artikel 9 skall en utlänning som har begått ett brott som avses i artikel 3 och som uppehåller sig inom en stats territorium vars nationella lagstiftning som allmän regel erkänner principen om beivrande av brott som begåtts utom riket, straffas som om brottet hade begåtts inom denna stats territorium. En förutsättning för skyldigheten att lagföra är att utlämning har begärts och att den anmodade staten inte kan utlämna den anklagade av skäl som saknar samband med brottet. Artikel 17 innehåller en bestämmelse om konventionens förhållande till internationell rätt. Artikeln klargör att en parts deltagande i konventionen inte får tolkas så att det påverkar partens inställning i den allmänna frågan om straffrättslig jurisdiktion i internationell rätt. Utlämning Artikel 10 föreskriver att i de utlämningsavtal som har ingåtts eller kan komma att ingås skall de gärningar som avses i artikel 3 betraktas som brott för vilka utlämning kan ske. Bestämmelsen föreskriver också att de parter som inte gör utlämning beroende av överenskommelse eller reciprocitet, skall erkänna de gärningar som avses i artikel 3 som brott för vilka utlämning kan ske. Utlämning skall beviljas i enlighet med den anmodade statens lag. Beslag och förverkande I artikel 11 anges att falska pengar, hjälpmedel och andra föremål som avses i artikel 3 punkt 5 skall tas i beslag och förklaras förverkade. Pengarna, hjälpmedlen och föremålen skall efter förverkandet och på begäran om det överlämnas, antingen till regeringen eller till emissionsinstitutet i den stat vars pengar det är fråga om. Undantag kan göras för dels föremål som, enligt lagen i den stat där lagföringen har skett, måste sparas som bevismaterial, dels för föremål vilkas överlämnande till den i artikel 12 avsedda centralbyrån anses önskvärd. I vart fall skall alla sådana föremål göras obrukbara. Centralbyrå Artikel 12 föreskriver att i varje stat skall, inom gränserna för statens lagstiftning, utredningar rörande penningförfalskningar organiseras av en centralbyrå som skall stå i nära kontakt med a) emissionsinstituten, b) polismyndigheterna i staten och c) centralbyråerna i andra stater. Varje sådan centralbyrå skall fungera som central för upplysningar som kan underlätta utredning, förhindrande och bestraffning av penningförfalskning. Internationellt samarbete Artikel 13 föreskriver att centralbyråerna skall stå i direkt förbindelse med varandra. I artikel 14 anges hur centralbyråerna skall samarbeta. Varje byrå skall, i den utsträckning den finner det ändamålsenligt, tillhandahålla centralbyråerna i andra stater en uppsättning makulerade exemplar av sin stats lagliga betalningsmedel. Den skall regelbundet lämna centralbyråerna i andra länder underrättelser med nödvändiga detaljuppgifter om dels nya penningemissioner i sin egen stat, dels indragning av pengar beroende på att de upphört att gälla eller av annan anledning. Utom i fall av rent lokalt intresse skall varje centralbyrå, i den utsträckning den finner det ändamålsenligt delge andra centralbyråer följande. Upptäckt av förfalskade pengar. Underrättelser om förfalskning av bank- och centralbankssedlar skall åtföljas av dels en teknisk beskrivning av förfalskningssättet, avgiven uteslutande av det emissionsinstitut vars sedlar har förfalskats, dels en fotografisk avbildning eller, om möjligt, ett exemplar av den falska sedeln. I brådskande fall kan vederbörande centralbyråer under hand delges en anmälan och en summarisk beskrivning från polismyndigheterna, dock utan att det skall inverka på ovannämnda underrättelse och tekniska beskrivning. Upplysningar om utredning, åtal, frihetsberövande, lagföring och utvisning av penningförfalskare samt, om möjligt, deras rörelser och andra upplysningar av betydelse, såsom deras signalement, fingeravtryck och fotografi. Detaljerade upplysningar om upptäckt penningförfalskning med uppgift huruvida upptäckten har lett till att alla falska pengar som är i omlopp har kunnat beslagtas. Artikel 15 anger att representanterna för centralbyråerna skall hålla konferenser för att säkerställa, förbättra och utveckla det direkta internationella samarbetet för att förhindra och bestraffa penningförfalskning. Vid dessa konferenser skall även representanter för emissionsinstitut och berörda centrala myndigheter delta. Artikel 16 innehåller bestämmelser om hur parterna skall förfara då de hos varandra ansöker om rättslig hjälp. En ansökan om rättslig hjälp skall framföras a) helst direkt mellan de rättsliga myndigheterna, i förekommande fall via centralbyråerna, b) direkt mellan justitieministrarna i de båda staterna eller direkt från myndigheten i den begärande staten till justitieministern i den anmodade staten, c) genom förmedling av diplomatisk eller konsulär företrädare för den begärande staten i den anmodade staten; denna företrädare skall överlämna framställningen till behörig rättslig myndighet eller till den myndighet som anvisas av regeringen i den anmodade staten och skall direkt från denna myndighet motta de handlingar som utvisar att ansökan har verkställts. I de fall som avses i a) och c) skall en kopia av framställningen alltid delges med högsta myndigheten i den anmodade staten. Om inte annat har avtalats, skall framställningen vara avfattad på den begärande myndighetens språk, men den anmodade staten har rätt att begära auktoriserad översättning till sitt eget språk av den begärande myndigheten. Ingen bestämmelse i denna artikel skall tolkas som en förpliktelse för parterna att i fråga om brottmål godta någon form eller metod av bevisning som skulle stå i strid med deras lagstiftning. I protokollet till konventionen anges att parterna är skyldiga att tillmötesgå en framställning om rättslig hjälp endast i den utsträckning det stadgas i deras nationella lagstiftning. Tvistlösning I artikel 19 anges att parterna är överens om att tvister som uppkommer mellan dem i fråga om tolkning eller tillämpning av konventionen och som de inte kan lösa genom direkta förhandlingar, skall hänskjutas till Fasta mellanfolkliga domstolen för avgörande. Om tvist har uppkommit och inte parterna, eller någon av dem, är part till protokollet angående den Fasta mellanfolkliga domstolen, skall tvisten enligt deras avgörande och i enlighet med deras konstitutionella ordning, hänskjutas, antingen till Fasta mellanfolkliga domstolen, till en i enlighet med konventionen för avgörande på fredlig väg av internationella tvister tillsatt skiljedomstol eller till annan skiljedomstol. Avslutande bestämmelser Enligt artikel 20 är de franska och engelska texterna av konventionen lika giltiga. Artikeln föreskriver också att konventionen skall ratificeras och att ratifikationsinstrumentet skall överlämnas till NF:s generalsekreterare, som skall meddela alla medlemmar i och varje utanförstående stat som var företrädd vid den konferens där konventionen utformades eller som delgetts konventionen, om mottagandet av ratifikationsinstrumentet. Artikel 21 föreskriver att får varje medlem av NF och varje utanförstående stat, som avses i artikel 20 och som inte undertecknat konventionen, ansluta sig till den. Anslutningsinstrumentet skall överlämnas till NF:s generalsekreterare som skall meddela alla förbundsmedlemmar och de utanförstående stater som avses i nämnda artikel. Enligt artikel 22 skall de stater som vill göra förbehåll när det gäller konventionens tillämpning, meddela NF:s generalsekreterare om sin avsikt. Denne skall ofördröjligen delge dessa förbehåll med samtliga de parter som har deponerat ratifikations- eller anslutningsinstrument och fråga dem om de önskar resa några invändningar. Om ingen av parterna efter delgivningen har rest någon invändning, skall anslutningen till konventionen av den stat som har gjort ifrågavarande förbehåll anses ha blivit godkänd av de övriga parterna med sagda förbehåll. Artikel 23 föreskriver att en parts ratificering eller anslutning till denna konvention förutsätter att partens lagstiftning och administrativa system står i överensstämmelse med konventionens bestämmelser. Artikel 24 reglerar konventionens tillämpning på parternas kolonier, översjöiska territorier, protektorat eller områden som står under överhöghet eller mandat. Enligt artikel 25 träder konventionen i kraft efter det att NF:s generalsekreterare har mottagit det femte ratifikations- eller anslutningsinstrumentet. Artikel 26 föreskriver att varje ratifikation eller anslutning som görs efter det att konventionen har trätt i kraft i enlighet med artikel 25 får effekt från och med den nittionde dagen efter det att vederbörande instrument har mottagits av NF:s generalsekreterare. I artikel 27 anges att konventionen får sägas upp av medlemmar i och av utanförstående stater genom skriftligt meddelande till förbundets generalsekreterare, som skall meddela samtliga medlemmar därom och de utanförstående stater som avses i artikel 20. En uppsägning skall få effekt efter den dag då den mottagits av NF:s generalsekreterare. Uppsägningen skall endast gälla den part på vars vägnar den har gjorts. Artikel 28 anger att konventionen skall registreras av NF:s sekretariat den dag den träder i kraft, att de befullmäktigade ombuden har undertecknat konventionen samt att den upprättats i . 5 Europeiska unionens rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron 5.1 Bakgrund Elva av EU:s medlemsländer införde en gemensam valuta, euron. Det är dock först som sedlar och mynt i euro kommer att sättas i omlopp. Under längst kommer sedlar och mynt i euro och de deltagande ländernas valutor att kunna användas . Därefter, dvs. , upphör de deltagande ländernas nationella valutor att gälla. Euromynten ges ut i åtta valörer; 1, 2, 5, 10, 20 och samt 1 och . Mynten skall ha en sida som är gemensam för alla länder och en nationell sida. Den gemensamma sidan föreställer .