prop · GO0356 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:56 Ändringar i handläggningen av ungdomsmål m.m. Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslår regeringen ett antal ändringar i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. I syfte att möjliggöra för företrädare för att i ökad utsträckning delta vid lagföringen av unga lagöverträdare föreslås att domstolarna skall underrätta om tidpunkt för huvudförhandling i de fall yttrande har inhämtats av åklagare eller domstol. Vidare föreslås att kravet på att de lagfarna domare och nämndemän som prövar mål enligt lagen om unga lagöverträdare skall vara särskilt lämpade för uppgiften skall tas bort. För att bibehålla specialiseringen föreslås i stället att de lagfarna domare och nämndemän som prövar sådana mål skall vara särskilt utsedda för uppgiften. Tillämpningsområdet för den särskilda bestämmelsen om offentlig försvarare vidgas också. Vidare föreslås åtgärder för att förbättra handläggningen av ärenden som gäller brott begångna av barn som inte har fyllt . I den delen föreslås att ett särskilt skyndsamhetskrav skall införas, att utredningen skall ledas av en särskilt lämpad polisman eller åklagare och att den unge vid återfall om möjligt skall ställas inför samma polisman eller åklagare. Det föreslås också att polisens möjligheter att vidta inledande utred- ningsåtgärder skall vidgas. I syfte att tydliggöra vikten av vårdnadshavar- nas medverkan föreslås att dessa skall kallas till förhör med den unge. Slutligen föreslås att även de lagfarna domare och nämndemän som prövar en bevistalan skall vara särskilt utsedda för uppgiften. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Lagtext 4 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare 4 2.2 Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597) 8 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 10 3 Ärendet och dess beredning 11 4 Bakgrund 11 5 Överväganden och förslag 12 5.1 Utredningsförfarandet 12 5.1.1 Samarbetsfrågor 12 5.1.2 Handläggningstiden 15 5.2 yttranden 17 5.3 Frågor om åtalsunderlåtelse 18 5.4 Förfarandet i domstol 19 5.4.1 Domstolarnas handläggning av ungdomsmål 19 5.4.2 medverkan 23 5.5 Offentlig försvarare 24 5.6 Brottsmisstänkta barn 26 5.6.1 Inledning 26 5.6.2 Krav på skyndsamhet 27 5.6.3 Polisens möjligheter att vidta inledande utredningsåtgärder 28 5.6.4 Specialisering inom polis- och åklagarmyndighet 29 5.6.5 Vårdnadshavarens medverkan 30 5.6.6 Handläggning av bevistalan 31 6 Ikraftträdande 31 7 Ekonomiska konsekvenser 31 8 Författningskommentar 32 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare 32 8.2 Förslaget till lag om ändring i telelagen (1993:597) 34 8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 34 Bilaga1 Lagförslagen i betänkandet Handläggning av ungdomsmål en utvärdering av ungdomsmålsreform (SOU 1999:108) 35 Bilaga 2 Remissinstanser som yttrat sig över betänkandet Handläggning av ungdomsmål en utvärdering av ungdomsmålsreform 38 Bilaga 3 Lagrådremissens lagförslag 39 Bilaga 4 Lagrådets yttrande 45 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 47 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 2. lag om ändring i telelagen (1993:597), 3. lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 3 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 3.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare dels att nuvarande 33 37 §§ skall betecknas 34 38 §§, dels att 24 26, 31 och 32 §§ samt de nya 34 och 38 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 33 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 24 § För en tilltalad som inte har fyllt skall offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. För en misstänkt som inte har fyllt skall offentlig för- svarare förordnas, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. När offentlig försvarare skall förordnas, skall undersökningsledaren göra anmälan om det hos rätten. 25 § Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt tjugoett år skall, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpade för uppgiften. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana mål. Mål i tingsrätt och hovrätt mot den som inte har fyllt tjugoett år skall, om det inte möter hinder, handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana mål. Detsamma skall gälla i fråga om nämndemän som anlitas för tjänstgöring i sådana mål. I mål som rör brott på vilket endast böter kan följa får andra än dem som avses i första stycket anlitas. 26 § När åtal väcks mot den som inte har fyllt , skall tingsrätten underrätta vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran om åtalet och om tidpunkten för huvudförhandlingen, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om yttrande som avses i 11 § skall lämnas eller har lämnats av socialnämnden, skall rätten underrätta nämnden om tidpunkten för huvudförhandlingen. Om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa, skall vårdnadshavaren eller annan som avses i första stycket, höras i målet, om det kan ske och det inte finns särskilda skäl mot det. Vårdnadshavare eller annan som hörs enligt andra stycket har rätt till ersättning och förskott enligt vad som är föreskrivet om vittne. Ersättningen skall betalas av staten. Vårdnadshavare eller annan som hörs enligt tredje stycket har rätt till ersättning och förskott enligt vad som är föreskrivet om vittne. Ersättningen skall betalas av staten. 31 § Kan någon misstänkas för att ha begått ett brott får utredning rörande brottet inledas 1. om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge, 2. om det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del i brottet, 3. om det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller 4. om det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har den unge inte fyllt får utredning inledas endast om det finns synnerliga skäl. Den unges vårdnadshavare och socialnämnden skall underrättas om att en utredning har inletts. Underrättelse till vård- nadshavaren får dock underlåtas, om det finns särskilda skäl mot en underrättelse. 32 § Bestämmelserna om förundersökning i 23 kap. 3 §, 4 §, 6 12 §§, 13 § första stycket och andra stycket andra och tredje meningarna, 14 §, 17 §, 18 § andra stycket, 19 §, 21 § och 24 § skall i tillämpliga delar gälla beträffande sådan utredning som avses i 31 §. En utredning som avses i 31 § skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Utredningen skall, om det inte möter hinder, ledas av en åklagare eller polisman som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften. Har den unge tidigare varit föremål för utredning enligt 31 §, skall om möjligt samma åklagare och polismän anlitas för den nya utredningen. Den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas om att en utredning som avses i 31 § har inletts samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det. 34 § Under utredning som avses i 31 § skall, om det inte möter hinder, företrädare för social- tjänsten närvara vid förhör med den unge. skall underrättas om att en utredning som avses i 31 § har inletts. Vid förhör med den unge skall företrädare för närvara, om det inte möter hinder. har yttrat sig om betydelsen av en utredning enligt 31 § första stycket 1, får utredningen inte omfatta annan åtgärd än förhör med den unge. Om brottsmisstanken kvarstår efter förhöret, skall protokoll över detta omgående sändas till socialnämnden. har yttrat sig om betydelsen av en utredning enligt 31 § första stycket 1, får utredningen inte omfatta annan åtgärd än förhör med den unge. Om det finns särskilda skäl får dock även andra åtgärder vidtas. Om brottsmisstanken kvarstår efter förhöret med den unge och efter andra vidtagna åtgärder, skall protokoll över förhöret och åtgärderna omgående sändas till socialnämnden. 38 § Misstänks någon för att ha begått ett brott får åklagare, om det krävs ur allmän synpunkt, efter framställning av socialnämnd, länsstyrelse eller vårdnadshavare för den unge, begära prövning hos domstol huruvida den unge har begått brottet (bevistalan). Vid bevistalan tillämpas bestäm- melserna beträffande allmänt åtal för brott, för vilket det är föreskrivet fängelse . I fråga om tvångsmedel gäller 35 §. Sådan rättegångskostnad som avses i 31 kap. 1 § skall staten svara för. Vid bevistalan tillämpas 25 § första stycket samt bestämmelserna beträffande allmänt åtal för brott, för vilket det är föreskrivet fängelse . I fråga om tvångsmedel gäller 36 §. Sådan rättegångskostnad som avses i 31 kap. 1 § skall staten svara för. Denna lag träder i kraft . 3.3 Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597) Härigenom föreskrivs att 47 § telelagen (1993:597) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 47 § Den som driver televerksamhet och därvid har fått del av eller tillgång till uppgift som avses i 45 § första stycket skall på begäran lämna 1. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 till en myndighet som i ett särskilt fall behöver en sådan uppgift för delgivning enligt delgivningslagen (1970:428), om myndigheten finner att det kan antas att den som söks för delgivning håller sig undan eller att det annars finns synnerliga skäl, 2. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 och som angår misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som skall ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta enligt myndighetens bedömning kan föranleda annan påföljd än böter, 3. uppgift som avses i 45 § första stycket 3 och som angår misstanke om brott till åklagarmyndighet, polismyndighet eller någon annan myndighet som skall ingripa mot brottet, om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 4. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 till en kronofogdemyn- dighet som behöver uppgiften i exekutiv verksamhet, om myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende, 5. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 till en skattemyndighet som behöver uppgiften i verksamhet som avser kontroll av skatt eller avgift eller i utredning om rätt folkbokföringsort enligt folkbokföringslagen (1991:481), om myndigheten finner att uppgiften är av väsentlig betydelse för handläggningen av ett ärende, 6. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 till polismyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i samband med underrättelse, efterforskning eller identifiering vid olyckor eller dödsfall eller för att myndigheten skall kunna fullgöra uppgift som avses i 12 § polislagen (1984:387), 7. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 till polismyndighet eller åklagarmyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i ett särskilt fall för att myndigheten skall kunna fullgöra underrättelseskyldighet enligt 31 § tredje stycket lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 7. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 till polismyndighet eller åklagarmyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i ett särskilt fall för att myndigheten skall kunna fullgöra underrättelseskyldighet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträ- dare, 8. uppgift som avses i 45 § första stycket 1 och 3 till regional alarmeringscentral som avses i lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler. Denna lag träder i kraft . 3.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 23 § Med undantag för bestämmelserna i 16 § andra stycket och 17 § tillämpas vad som i denna lag sägs om den häktade även på 1. den som har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott, 2. den som har tagits in i häkte eller polisarrest för förpassning till kriminalvårdsanstalt, 3. den som har tillfälligt placerats i häkte med stöd av 23 § tredje stycket, 43 § första stycket tredje meningen eller 50 § tredje meningen lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 4. den som har omhändertagits enligt 28 kap. 11 § tredje stycket i avvaktan på att ett beslut om undanröjande av skyddstillsyn vinner laga kraft, och 5. den som med stöd av 9 § tredje stycket lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård tagits in i häkte eller polisarrest i väntan på förpassning till särskilt ungdomshem. Denna lag tillämpas inte på den som har gripits enligt 34 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Denna lag tillämpas inte på den som har gripits enligt 35 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Denna lag träder i kraft . 5 Ärendet och dess beredning beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare för att utvärdera hur de nya regler om handläggning av ungdomsmål som trädde i kraft har tillämpats, om syftet med de reglerna har uppnåtts och vilka effekter i övrigt de nya reglerna har haft hos polis, åklagare och domstol samt inom . Uppdraget skulle genomföras i huvudsak genom enkätundersökningar hos berörda myndigheter samt även hos advokater. Utredningen överlämnade betänkandet Handläggning av ungdomsmål en utvärdering av ungdomsmålsreform (SOU 1999:108). Utredningens lagförslag finns i bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. I bilaga 2 finns en förteckning över remissinstanserna. Remissvaren och en remissammanställning finns tillgängliga i (dnr 1999/4474). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen, men har lämnat synpunkter på förslaget om specialisering i domstol. Regeringen har gjort vissa justeringar av lagförslagen med anledning av Lagrådets synpunkter. Vidare har vissa redaktionella ändringar gjorts. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitten 5.4.1 och 5.6.6. 6 Bakgrund Ungdomsmålsreformen trädde nya regler i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) i kraft. Nyheterna rörde i första hand arbetet hos polis, åklagare och i domstol men också hos . Reformen syftade till att åstadkomma en snabbare och bättre handläggning av mål och ärenden där personer misstänks för brott. Reformen omfattade dock inte reglerna i 31 37 §§ LUL om förfaranden vid utredning av brott som har begåtts av den som inte fyllt . De grundläggande avsikterna med de nya bestämmelserna var att förkorta tiden mellan brott och reaktion samt att skapa förutsättningar för ett förbättrat samarbete mellan de myndigheter som berörs när ungdomar misstänks för brott. Ytterligare en viktig ambition var att skapa förutsättningar för bättre kontakter med den unge och dennes föräldrar eller andra fostrare. Det övergripande syftet var att den nya ordningen skulle ha en viss brottsförebyggande effekt. De nya reglerna rörde i huvudsak förundersökningen, personutred- ningen, handläggningen vid domstol och förfarandet vid beslut om åtalsunderlåtelse. Bland annat infördes en tidsfrist , inom vilken förundersökningen för de något mer allvarliga ungdomsmålen skulle vara avslutad. Det infördes vidare bestämmelser om att de polismän, åklagare och domare som handlade ungdomsmål skulle, med avseende på intresse och fallenhet, vara särskilt lämpade för detta. En annan nyhet var att den unge vid återfall som huvudregel skulle få träffa samma polisman och åklagare. Vidare utökades de mål där åklagare skulle leda förundersökningen och åklagare fick också möjlighet att begära in yttranden från under förundersökningen. För att främja vårdnadshavarnas medverkan under rättsprocessen infördes regler om att dessa i normalfallet skulle kallas till de polisförhör som hålls med den unge liksom i de flesta fall till huvudförhandlingen. Även medverkan främjades genom att socialnämnden skulle underrättas i flertalet fall när en person är skäligen misstänkt för brott. Reglerna om åtalsunderlåtelse ändrades bl.a. på så sätt att vid bedöm- ningen om något allmänt intresse åsidosätts särskilt skall beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. Utredningens slutsatser Enligt utredningen visar utfallet av dess enkätundersökning till övervägande del ett positivt resultat av reform. De flesta enkätsvaren redovisar att kvaliteten på handläggningen av ungdomsmål är tillräckligt hög och har förbättrats i positiv riktning efter reformen. Svaren tyder enligt utredningen på att samarbetet mellan de berörda myndigheterna har förbättrats, att handläggningstiderna har förkortats och att specialiseringen har höjt kvaliteten på handläggningen. Även ambitionen att skapa förutsättningar för bättre kontakter med den unge och dennes föräldrar eller andra fostrare synes ha uppfyllts. Vissa brister påpekades dock i enkätsvaren. Främst anmärktes det på handläggning och yttranden. Andra vanligt förekommande anmärkningar var att den tidsfrist som gäller för förundersökningen innebär problem för handläggningen. Från domstolarna framfördes också invändningar av principiell och praktisk art mot kravet att ungdomsmålen bara skall handläggas av särskilt lämpade domare. 7 Överväganden och förslag 7.1 Utredningsförfarandet 7.1.1 Samarbetsfrågor Regeringens bedömning: Samarbetet mellan berörda myndigheter bör kunna förbättras ytterligare. Formerna för samarbetet bör inte författningsregleras, utan myndigheterna bör i stället finna lokala lösningar som passar förhållandena på orten. Att tillskapa lokala samverkansgrupper med representanter för de berörda myndigheterna kan vara ett lämpligt sätt att förbättra samarbetet. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan har ställt sig positiva till att lokala samverkansgrupper tillskapas för att förbättra samarbetet och menar också att formerna härför inte skall författningsregleras. menar dock att en författnings- reglering behövs för att garantera en likvärdig behandling av barn och ungdomar. har anfört att försiktighet bör iakttas vad gäller domstolarnas medverkan i en samverkansgrupp, eftersom domstolarna har en mer självständig roll i förhållande till övriga myndigheters brottsutredande eller brottsförebyggande arbete. har framfört att även advokater bör inbjudas att delta i samverkan. Ett av syftena med ungdomsmålsreform var att skapa förutsättningar för ett förbättrat samarbete mellan de myndigheter som berörs när ungdomar misstänks för brott. En bestämmelse om samarbete mellan åklagare och polis finns i 2 § tredje stycket förundersöknings- kungörelsen (1947:948), enligt vilken åklagarna och polisen regel- bundet skall samråda för att motverka dröjsmål i förundersökningar mot dem som inte har fyllt . Hur samarbetet skall gå till regleras inte på något annat sätt i författning. Överväganden i samband med reform Frågan om samarbetet mellan de berörda myndigheterna borde författningsregleras berördes av i dess betänkande Reaktion mot ungdomsbrott (SOU 1993:35 s. 256 ff.) Kommittén övervägde att skapa en fast organisation för samarbete genom att i författning föreskriva att det i varje kommun skall inrättas ett samarbetsorgan där företrädare för polis, åklagare, socialtjänst, frivårdsmyndighet m.fl. myndigheter skulle ingå. Ett sådant samarbetsorgan skulle sammanträda regelbundet och ha till uppgift att genom olika åtgärder verka för att samarbetet mellan myndigheterna utvecklades. Kommittén ansåg att det var viktigt att försöka finna fasta former för myndighetssamarbete på det brottsbeivrande planet och att det lämpligen kunde ske i form av samarbetsorgan. Kommittén menade att det på så sätt sannolikt skulle bli lättare att ordna gemensamma överläggningar mellan handläggare, gemensam fortbildning, lokala samarbetskonferenser, praktiktjänstgöring m.m., eftersom det då fanns ett forum för dessa frågor. Vidare uttalade kommittén att de diskussioner som skulle föras i samarbetsorganen inte borde avse enskilda ärenden, eftersom detta skulle kunna komma i konflikt med sekretessbestämmelser, utan mer ta sikte på riktlinjer för verksamheten och arbetet med unga lagöverträdare i stort. Kommittén ansåg dock att denna verksamhet, hur väsentlig den än var, inte genom författnings- bestämmelser borde låsas fast i vissa former och till vissa från början inkopplade myndigheter och organisationer. Vidare anförde kommittén att verksamheten kunde läggas upp på mycket skiftande sätt beroende på kommunens storlek och behov och att det förmodligen skulle vara mycket svårt att finna en modell som passar varje kommun. Kommittén ville dock särskilt framhålla vikten av att myndigheterna verkar för att det skall komma till stånd någon form av fast organisation för att tillgodose det stora behov av samverkan som otvivelaktigt finns. Av motiven till ungdomsmålsreform (prop. 1994/95:12 s. 57 f.) framgår att regeringen delade kommitténs uppfattning när det gäller frågan om ett författningsreglerat samarbete. Regeringen uttalade att den verksamheten kan och bör läggas upp mycket skiftande beroende på kommunens storlek och behov. Även regeringen framhöll vikten av att myndigheterna verkar för att det kommer till stånd någon form av fast organisation för att tillgodose det behov av samverkan som otvivelaktigt finns. Utvärderingen Enligt utredningen utvisar dess enkätsvar sammantaget att samarbetet mellan de berörda myndigheterna med undantag av tingsrätterna har förbättrats ungdomsmålsreform. Dock har det från polisen, åklagarna och framförts att samarbetet bör förbättras ytterligare. Att tingsrätternas kontakter med polis, åklagare och socialtjänst inte synes ha påverkats genom ungdomsmålsreformen kan enligt utredningen troligen förklaras med att domstolarna har en mer fristående roll i förhållande till de övriga. Skälen för regeringens förslag Enligt regeringens mening är det mycket viktigt att samarbetet fungerar för att handläggningen skall kunna fungera effektivt. Även om utredningens enkätresultat är positivt synes det finnas ett behov av att samarbetet förbättras ytterligare. Genom ett förbättrat samarbete kan de olika myndigheterna få bättre kunskaper om varandras arbete och rutiner, vilket bör leda till att handläggningstiderna kan hållas och att handläggningen får högre kvalitet. Den ökade personkännedom som följer av ett närmare samarbete bör också innebära en snabbare handläggning och underlätta underhandskontakter. Ett fungerande samarbete bör även minska riskerna för att ärenden blir liggande eller inte överlämnas till rätt handläggare. De skäl som regeringen framförde mot att författningsreglera samarbetet vid ungdomsmålsreform gör sig allt jämt gällande. I stället för att författningsreglera samarbetet anser regeringen att myndigheterna bör finna lokala lösningar som passar förhållandena på orten. Det är väsentligt att så sker för att handläggningen av ungdomsmål skall kunna ske på ett effektivt sätt. Ett sätt kan vara att bilda sådana sam- verkansorgan som diskuterades av .