prop · GO03126 · 2001-01-01 00:00:00 — Det centrala bokningsregistret innehåller uppgifter om anstalter och noteringar om bokade platser med uppgifter om den dömde såsom namn, personnummer och verkställighetstider. Den person inom kriminalvården som har gjort bokningen registreras också med namn och anstaltstillhörighet. Registeransvarig är respektive myndighet för de uppgifter som lagras i respektive delsystem. Beträffande gallring i platsplaneringsregistret gäller i den del av det lokala systemet som förs hos regionmyndigheten att uppgifterna gallras senast efter inskrivning i anstalt. I anstalts- och häktessystemen gallras uppgifterna senast efter utskrivning som övriga uppgifter i KLAS-systemet gallras. I det centrala bokningsregistret kan ingå flera bokningsuppgifter som relateras till samma person men till olika myndigheter. Högst efter utskrivning från anstalt eller häkte avidentifieras de bokningsuppgifter som är aktuella. När den registrerade slutligen fullgjort verkställigheten avidentifieras även den senaste bokningsuppgiften enligt samma gallringsprincip. Data-inspektionen har beträffande informationsskyldigheten föreskrivit att den registrerade på lämpligt sätt skall informeras om registret vad avser registeransvaret, registrets ändamål och innehåll samt rätten för den registrerade att enligt 10 § datalagen få utdrag ur registret. Vad gäller ADB-säkerhet gäller likalydande föreskrifter som för häktes- och anstaltsregistren. (KLAS-FÖR) KLAS-FÖR ersatte det förelägganderegister som funnits . Registret fungerar som ett hjälpmedel för att skall kunna fullgöra sin skyldighet att bevaka att personer som dömts till frihetsberövande påföljd verkställer sina straff. De uppgifter som registreras ur en dom eller ett beslut är bl.a. personnummer, namn, påföljd, förverkande av villkorligt medgiven frihet och reseförbud. Vidare registreras föreläggande, uppskov, överklagande, nåd och uppgifter om förpassning. Registret fungerar som ett bevakningssystem och används även för att framställa förelägganden och förpassningar. delar registeransvaret med lokal kriminal-vårdsmyndighet. 5.4 Vissa övriga register Frivårdens register (FRAS) gav Datainspektionen tillstånd till personregistret "Klientregister för frivården". Registrets ändamål är att utgöra underlag för administration av mellanhavande med klienter, verksamhets-planering, framtagande av prognoser och bevakning av händelser vid verkställighet av frivårdspåföljd. Ändamålet med registret är vidare att framställa statistik och att underlätta myndighetens skyldighet enligt RI-förordningen att lämna uppgifter till . Registret får innehålla uppgifter om den dömde såsom personnummer, medborgarskap och socialdistriktstillhörighet. Vidare får registret innehålla uppgifter om den övervakningsgrundande domen liksom vissa uppräknade uppgifter om ärendet. Begränsade uppgifter om övervakare, handläggare och arbetsgivare får också registreras. Registeransvaret har den myndighet som för registret. Gallring av klient- och verkställighetsuppgifter sker efter prövotidens utgång. Datainspektionen har i sina föreskrifter angett att den registeransvarige på lämpligt sätt skall informera den registrerade om förekomsten av registret. är desamma som för de register som har redovisats i avsnitt 5.3. Register avseende intensivövervakning Datainspektionen gav tillstånd till personregistren "ELOV-system för elektronisk övervakning". Ett register får användas för den kontroll som avses i lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll och för utvärdering av verksamheten. Ändamålet med registret är även att utgöra underlag för kriminalvårdens administration av intensivövervakning och för uppföljning av intensivövervakning som påföljd. Dessutom får registret utgöra ett hjälpmedel för att kontrollera att den dömde avhåller sig från alkohol. Registret får innehålla bl.a. följande om den dömde: uppgifter om personnummer, bostadssituation, misskötsamhet, typ och frekvens av missbruk, alkoholkoncentration samt vissa doms- och verkställighetsuppgifter. Andra personer som registreras är personal inom kriminalvården, övervakare och kontaktperson hos arbetsgivare; det är dock i dessa fall endast frågan om vissa begränsade uppgifter. Den myndighet som för registret är registeransvarig. Datainspektionen har vad gäller den registeransvariges informationsskyldighet föreskrivit att de registrerade på lämpligt sätt skall underrättas om vem som för registret, registrets ändamål och innehåll samt den registrerades rätt enligt 10 § datalagen att få utdrag ur registret. Inspektionens föreskrifter om ADB-säkerhet stämmer överens med vad som redovisats ovan under avsnitt 5.3. register Datainspektionen gav tillstånd att inrätta och föra personregistret "Ärendebevakning vid ". Ända-målet för registret är att utgöra underlag för ärendebevakning och statistikrutiner avseende intagna som dömts till fängelse i lägst . Registret får innehålla uppgifter om bl.a. personnummer, strafftid, brottstyp och beslut. Registeransvarig för registret är . Uppgifterna i registret gallras efter att ärendet har avskrivits vid nämnden. Beträffande informationsskyldigheten har inspektionen föreskrivit att den registeransvarige på lämpligt sätt skall informera de registrerade om registrets innehåll och ändamål. Vad gäller ADB-säkerhet har Datainspektionen föreskrivit bl.a. att det skall finnas ett tekniskt system för behörighetskontroll och att behandlingshistorik skall bevaras och kontrolleras stickprovsvis. 5.5 Den framtida utvecklingen Systemen för klientadministration inom kriminalvården är fortfarande inne i en uppbyggnadsfas. Slutmålet är att utveckla ett komplett klientinformationssystem för kriminalvården med system som står i förbindelse med varandra. Det pågår vidare en försöksverksamhet med att pröva olika databaserade klientanalyssystem (t.ex. ASI och MAPS) vid ett antal kriminalvårdsmyndigheter i landet. Syftet är att skapa ett system som kan ge underlag för planering av verkställigheten utifrån en gemensam struktur och underlätta formuleringen av individuella mål. Genom ett sådant system blir det också möjligt att följa upp klientens förändringar i olika avseenden . 6 Behandling av personuppgifter inom kriminalvården - utgångspunkter för en reform 6.1 Kriminalvårdens datorisering Informationstekniken har under det senaste årtiondet utvecklats mycket snabbt. Tekniken erbjuder möjligheter att effektivisera och rationalisera verksamheter av skilda slag. På alla samhällsområden pågår en utveckling mot en allt mer intensifierad datorisering. växte rättsväsendets informationssystem fram. I förordningen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem (RI-förordningen) reglerades systemet. Ett av syftena med RI-förordningen var att genom ADB förenkla och förbättra informationsutbytet mellan myndigheterna inom rättsväsendet. Ett annat syfte var att skapa underlag för planeringen inom myndigheterna och för den övergripande planeringen inom rättsväsendet i stort. Enligt RI-förordningen skulle det finnas ett informationssystem grundat på ADB för att samla in, lagra, bearbeta och lämna uppgifter som har samband med verksamheten inom polis-, åklagar-, och domstolsväsendet samt kriminalvården. Informationssystemet skulle bestå av olika delsystem. Den ursprungliga regleringen i RI-förordningen har till en stor del ersatts av ny lagstiftning, dels den nya lagstiftningen om polisens register, dvs. främst lagen (1998:620) och förordningen (1999:1134) om belastningsregister och lagen (1998:621) och förordningen (1999:1135) om misstankeregister, dels förordningarna om register över strafföreläggande resp. föreläggande av ordningsbot. Av det ursprungliga systemet återstår bl.a. systemet för brottsanmälningar (det s.k. ) och systemet för förfarandet inom kriminalvården där kriminalvårdens centrala register ingår. Först inleddes arbetet med att utveckla databaserade klientadministrativa system inom kriminalvården. På andra håll inom svensk statsförvaltning hade datoriseringsprocessen hunnit relativt långt. Kriminalvården var emellertid ett av de områden där datorn ännu inte kommit till sådan användning att den gjort mera påtagligt avtryck i verksamheten. Det innebär att kriminalvården har väsentligt kortare erfarenhet av datoriseringen än många andra större myndigheter. 6.2 reformförslag Inom upprättades departements-promemorian Lag om kriminalvårdsregister (Ds 1996:19). I promemorian föreslogs en författningsreglering för de klient-administrativa personregister på ADB-medium som fördes eller höll på att utvecklas inom kriminalvården. Författningsförslaget var utformat så att de register som var under utveckling skulle kunna inrättas utan att någon lagändring krävdes. I den föreslagna lagen angavs de ur integritetssynpunkt grundläggande och mest betydelsefulla reglerna för registren. Den närmare reglering som krävdes föreslogs ske i förordning med en detaljerad bilaga för varje register. Regleringen var tänkt att ersätta de tillstånd från Datainspektionen på vilka registreringen fortfarande vilar. Vidare skulle författningsförslagen komma att reglera sådana register som förs med stöd av förordningen (1970:517) om rättsväsendets informationssystem (RI-förordningen). Förslaget i promemorian byggde på datalagens (1973:289) bestämmelser. I den föreslagna lagen - lagen om vissa personregister inom kriminalvården - reglerades gränserna för registrets ändamål och innehåll. Lagen föreslogs också innehålla vissa bestämmelser om sambearbetning, registeransvar, terminalåtkomst, utlämnande av uppgifter, sökbegrepp, gallring och informationsskyldighet. Remissinstanserna var i princip positiva till en författningsreglering. När det gäller den författningsteknik som valts tyckte några remissinstanser att flera bestämmelser var för allmänt hållna och att delegeringen till var för långtgående. Datainspektionen var däremot av motsatt uppfattning och ansåg att den lösning som valts var onödigt krånglig. Enligt inspektionen borde det räcka med en generell reglering i lagen utan detalj-bestämmelser för varje register. Promemorian har inte lett till något förslag från regeringen om lagstiftning. 6.3 En ny utgångspunkt för behandling av personuppgifter Personuppgiftslagen trädde personuppgiftslagen (1998:204) i kraft. Lagen ersätter datalagen (1973:289) och syftar till att hindra att den personliga integriteten kränks genom behandling av personuppgifter. Personuppgiftslagen genomför och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Lagen omfattar all automatiserad behandling av personuppgifter. Den omfattar vidare behandling av uppgifter i personregister. Rent privat användning av personuppgifter är dock undantagen. Personuppgiftslagen är generellt tillämplig och omfattar även sådana verksamheter som faller utanför direktivets tillämpningsområde, dvs. bl.a. statens ansvar på straffrättens område. Avvikande bestämmelser i lag eller förordning gäller dock framför personuppgiftslagen. Datalagen Grundläggande regler om inrättande och förande av personregister med hjälp av automatisk databehandling fanns tidigare i datalagen (1973:289). Varje sammanställning av personuppgifter med hjälp av automatisk databehandling ansågs innebära att ett personregister hade inrättats. Bara den som anmält sig till Datainspektionen och fått licens fick inrätta och föra personregister. För att få inrätta och föra känsliga register krävdes dessutom ett särskilt tillstånd från Datainspektionen. Ett sådant tillstånd behövdes t.ex. i regel för att inrätta och föra register med uppgifter om brott och brottsmisstankar, uppgifter om hälsotillstånd eller sexualliv, omdömen om den registrerade eller personuppgifter som hämtats från något annat register. Om ett personregister beslutats av eller regeringen krävdes inget tillstånd. Behandling av personuppgifter är tillåten i de fall och på de villkor personuppgiftslagen anger Genom personuppgiftslagen har det tidigare licens- och tillstånds-förfarandet avskaffats. Utgångspunkten för personuppgiftslagen är i stället att behandling av personuppgifter är tillåten i de fall och på de villkor lagen anger. Personuppgiftslagen innehåller vissa grundläggande krav på hur uppgifter får behandlas. Dessa krav innebär bl.a. att personuppgifter får behandlas endast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. Lagen innehåller vidare bestämmelser om information till den registrerade, om korrigering av uppgifter och om säkerheten vid behandlingen. Enligt huvudregeln får behandling av uppgifter endast ske med samtycke från den registrerade. Från den regeln finns det dock flera undantag, t.ex. om det är nödvändigt att behandla personuppgifter för att en arbetsuppgift av allmänt intresse skall kunna utföras eller för att den personuppgiftsansvarige skall kunna fullgöra en rättslig skyldighet. Personuppgiftslagen innehåller vidare ett förbud mot att behandla personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening eller uppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Sådana uppgifter betecknas i lagen som känsliga personuppgifter. Automatiserad behandling av personuppgifter måste i princip anmälas till tillsynsmyndigheten, men det finns omfattande undantag från denna anmälningsskyldighet, t.ex. när den ansvariga för behandlingen har anmält till tillsynsmyndigheten att ett personuppgiftsombud har utsetts. Behovet av en reform Om en behandling av personuppgifter för ett visst ändamål har påbörjats före gäller, enligt en övergångsbestämmelse till personuppgiftslagen, fortfarande datalagen fram till och med . Det innebär att datalagen fortfarande tillämpas på flertalet av de register som förs inom kriminalvården. Det är nödvändigt att nu överväga om det behövs någon särskild lagstiftning för att reglera kriminalvårdens möjligheter att behandla personuppgifter i fortsättningen. I det sammanhanget måste självklart också analyseras om det behövs några från personuppgiftslagen avvikande bestämmelser eller förtydligande. 7 Behandling av personuppgifter inom kriminalvården - överväganden och förslag 7.1 En författningsreglering behövs Regeringens förslag: Kriminalvårdens rätt att behandla uppgifter automatiserat och i register författningsregleras. Regleringen bör ske i lag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag Behövs en författningsreglering? Kriminalvården behöver även i fortsättningen föra register av de slag som görs. Ett modernt IT-stöd är nödvändigt för att kriminalvården skall kunna leva upp till de krav som ställs på en rättssäker och effektiv verksamhet. Personuppgiftslagens (1998:204) bestämmelser innebär i och för sig att kriminalvården kan behandla uppgifter helt eller delvis automatiserat, om det är nödvändigt för att uppgifter av ett allmänt intresse skall kunna utföras eller för att arbetsuppgifter i samband med myndighetsutövning skall kunna utövas. Det innebär att kriminalvården även utan särskilt lagstöd skulle kunna föra register av i allt väsentligt det slag som förekommer. De senaste årens målsättning har dock varit att myndighetsregister med ett stort antal registrerade personer och ett särskilt känsligt innehåll skall lagregleras (prop. 1990/91:60 s. 50, bet. 1990/91:Ku11 s. 11). I förarbetena till personuppgiftslagen uttalas att det inte finns någon anledning att avvika från denna målsättning (prop. 1997/98:44 s. 41). Redan mot bakgrund av nämnda förarbetsuttalanden finns det anledning att ifrågasätta om de register som förs inom kriminalvården inte är av sådan karaktär att de bör lagregleras. , som på regeringens uppdrag har granskat kriminalvårdens resursutnyttjande, har funnit att det på lokal nivå finns en osäkerhet om vad som enligt gällande rätt får registreras. Verket konstaterar att oklara regler om vad som får registreras gör att potentiellt värdefull information för bl.a. uppföljning aldrig registreras (Informationsförsörjning och IT-användning inom kriminalvården, RRV 1999:19). Även detta talar för en författningsreglering av kriminalvårdens rätt att automatiserat behandla uppgifter. De senaste årens utveckling mot tyngre och organiserad brottslighet innebär att det finns behov av att bygga upp speciella informationssystem över intagna som utgör särskilda risker i t.ex. hot- eller våldshänseende. I det sammanhanget finns det särskild anledning att överväga om det finns behov av någon i förhållande till personuppgiftslagen avvikande reglering, t.ex. när det gäller möjligheterna att behandla känsliga uppgifter. Med hänsyn till vad som anförts finns det anledning att särskilt författningsreglera kriminalvårdens rätt att behandla personuppgifter automatiserat. Karaktären av de uppgifter som behandlas av kriminal-vården är sådana att regleringen bör ske i lag. Bör regleringen avse vissa register eller personuppgifter i stort? I personuppgiftslagen förekommer inte längre begreppet dataregister. I förarbetena till lagen konstateras att registerbegreppet med fog kritiserats för att vara otidsenligt eftersom det på grund av den tekniska utvecklingen blivit allt svårare att fastställa vad som är ett register i förhållande till ett annat och det dessutom har vuxit fram allt flexiblare och kraftfullare metoder för att med hjälp av datorer söka och hantera uppgifter som inte finns i någon registerstruktur (prop. 1997/98:44 s. 39). Personuppgiftslagen omfattar därför all automatiserad behandling av personuppgifter. Dessutom omfattar den register. Den reglering som föreslås bör ha samma tillämpningsområde. Den nya lagstiftningen bör alltså ta sikte på behandling av personuppgifter. 7.2 Författningsteknisk lösning Regeringens förslag: En ny lag om behandling av personuppgifter inom kriminalvården införs. Den nya lagen skall bygga på personuppgiftslagen och innehålla de särbestämmelser som är nödvändiga för kriminalvården. Lagen skall ge ramarna för när behandling av personuppgifter är tillåten och skall kompletteras av författningar på lägre nivå. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller lämnar det utan erinran. Länsrätten i och Datainspektionen anser dock att det i den föreslagna lagen närmare bör anges vilka bestämmelser i personuppgiftslagen som är tillämpliga. Skälen för regeringens förslag: Det är ofrånkomligt att behandling av personuppgifter kan innebära ett intrång i den enskildes personliga integritet. Detta gäller särskilt om uppgifterna behandlas automatiserat. Personuppgiftslagen (1998:204) syftar till att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Lagen innehåller vissa grundläggande krav på när behandling av personuppgifter är tillåten. Den ställer även vissa krav på den som behandlar sådana uppgifter. I lagen finns det vidare bestämmelser om information till den registrerade, om säkerheten vid behandlingen samt om rättelse av felaktiga uppgifter och skadestånd. Personuppgiftslagen bör gälla även för behandling av personuppgifter inom kriminalvården. Den reglering som föreslås bör därför endast innehålla de särbestämmelser som behövs för kriminalvården. Ramarna för när behandling av uppgifter är tillåten bör framgå av lag. En lagreglering bör dock inte vara alltför detaljerad utan endast innehålla de ur integritetssynpunkt viktigaste bestämmelserna. Lagen bör därför kompletteras av mer detaljerade författningar på lägre nivå. Det innebär att närmare avvägningar kring bl.a. integritetsskyddet kommer att ske i samband med att sådana författningar utarbetas. Regeringen återkommer till vilka utgångspunkter som därvid bör gälla (se avsnitt 7.15). Det finns inte någon lag som täcker hela kriminalvårdens verksamhet. Det kan därför övervägas om regleringen av behandlingen av person-uppgifter skall tas in i de olika författningarna som styr de olika verksamheterna inom kriminalvården eller om regleringen bör göras i en särskild författning. har vid sin granskning av kriminalvården funnit att det förekommer onödigt arbete genom att uppgifter dubbelregistreras vid klienternas övergång från ett verksamhetsställe till ett annat (Informationsförsörjning och IT-användning inom kriminalvården, RRV 1999:19, s. 23 och 40). Detta talar för en sammanhållen reglering. Lagtekniskt är det inte heller helt lätt att placera in bestämmelser om behandling av personuppgifter på ett bra sätt i de befintliga lagarna. En ny lag om behandling av personuppgifter inom kriminalvården bör därför införas. Några remissinstanser har ansett att det i den föreslagna lagen närmare bör anges vilka bestämmelser i personuppgiftslagen som är tillämpliga. De förordar denna lagtekniska modell med hänvisning till att det ger tillämparen vägledning när det gäller tolkningen av vilka bestämmelser i personuppgiftslagen som är tillämpliga. Regeringen vill för sin del framhålla att en nackdel med att direkt skriva ut bestämmelser som finns i personuppgiftslagen är att man därigenom inför en onödig form av dubbelreglering, eftersom personuppgiftslagens bestämmelser ändå gäller om inget annat anges. Inte heller när det gäller regleringen av polisens och andra myndigheters behandling av personuppgifter i brottsutredande verksamhet har man valt en sådan ordning som de nu aktuella remissinstanserna förordar. Vid tillkomsten av lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheternas medverkan i brottsutredningar uttalade regeringen att "regleringen av förhållandet till personuppgiftslagen bör vara enhetlig i fråga om behandling av personuppgifter i brottsutredande verksamhet" (prop. 1998/99:34 s. 31). Samma bedömning har regeringen gjort i förslaget till lag om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet i vilken också endast anges de särbestämmelser som är nödvändiga i förhållande till personuppgiftslagen (prop. 2000/01:54 s. 16-17). Den lösning som remissinstanserna förordat har i och för sig valts för lagarna om behandling av personuppgifter inom skatt, tull och exekution (prop. 2000/01:33). Lagrådet har dock ansett att det inte är en lämplig lagstiftningsteknik. Den föreslagna lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården avser till stor del behandling av personuppgifter med anknytning till brott vilka dessutom är av den arten att rättsväsendets myndigheter kan komma att efterfråga dessa i sin brottsutredande och brottsförebyggande verksamhet. Mot bakgrund av detta anser regeringen att det inte finns skäl att välja en annan lagteknisk modell än den som valts för behandlingen av personuppgifter inom den brottsutredande verksamheten i övrigt. 7.3 Lagens tillämpningsområde Regeringens förslag: Den nya lagen skall gälla vid behandling av personuppgifter i kriminalvårdens verksamhet i fråga om personer 1. som är föremål för personutredning, 2. som är häktade, 3. som är dömda till fängelse, 4. som är dömda till skyddstillsyn, 5. som är dömda till villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, 6. som är ålagda fängelse som förvandlingsstraff för böter eller vite, 7. som på grund av utländsk dom skall verkställa en sådan påföljd som avses i 3-6 i , 8. som på annan grund är intagna i häkte eller kriminalvårdsanstalt, eller 9. som annars transporteras av kriminalvårdens transporttjänst. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag med den skillnaden att personer som annars transporteras av kriminalvårdens transporttjänst ej omfattas. Remissinstanserna: Flera remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser att lagen även bör omfatta personer som kriminalvårdens transporttjänst transporterar till institutioner utanför kriminalvården.