prop · GO03102 · 2001-04-12 00:00:00 — Tabell 5.6 Personer i särskilt boende inkl. korttidsboende enligt SoL efter kön, antal samt andel per 10 000 män respektive kvinnor i åldersgruppen. *) Antalet korttidsboende (440 pers) finns inte könsfördelade uppgifter. De har därför fördelats proportionellt med antalet permanent boende Antalet personer med funktionshinder som bodde permanent i särskilda boendeformer minskade med drygt 400 personer jämfört med . De flesta boende var . Något fler var män än kvinnor. Liksom 1998 bodde i särskilt boende som drevs av den egna kommunen medan bodde i boenden som drevs i enskild regi. Det senare är en liten ökning jämfört med . bodde i bostäder som drevs i regi eller av annan kommun som den egna kommunen köpte platser av. fick drygt 400 personer med funktionshinder kort- tidsvård. Med korttidsvård avses här stöd, enligt SoL eller HSL, i form av tillfälligt boende förenat med behandling, rehabilitering och omvårdnad för bl.a. avlösning och växelvård. Antalet boendedygn i korttidsvård var cirka 10 700 . Det är en ökning med drygt 1 000 boendedygn jämfört med 1998. De flesta erhöll korttidsvård i den egna kommunens regi, i enskild regi och i eller annan kommuns regi. fick närmare 3 000 personer med funktions- hinder behovsprövad dagverksamhet enligt SoL. De flesta () av dessa personer bodde i ordinärt boende. I genomsnitt gjorde varje person cirka 8 besök i dagverksamheten . Det totala antalet besök minskade från ca 25 000 till ca 23 000 . Det går inte att göra någon jämförelse av antalet personer med korttidsvård respektive dagverksamhet eftersom mätningarna skett på olika vis. Diagram 5.3: Variation av antal personer med stöd enligt SoL i olika kommuner Beskrivning av spridningen per 10 000 invånare perioden 1999 i ytdiagram Källa: och beräkningar Andelen personer med stöd enligt SoL varierar stort mellan kommunerna. Skillnaden mellan högsta servicenivå i ordinärt boende (diagram 5.3 a) räknat som andel av befolkningen har minskat kraftigt. Medianvärdet har sjunkit från 30 till 18 personer per 10 000 invånare. I särskilt boende (diagram 5.3 b) har skillnaderna bland kommuner med högsta servicenivå fördubblats medan medianen för servicenivån har förblivit i stort sett oförändrad Kommunerna med lägsta servicenivå uppvisar mycket liten variation i både ordinärt och särskilt boende. Enligt beräkningar hade 41 000 personer en eller flera insatser (exklusive råd och stöd) enligt LSS , vilket motsvarar 56 personer per 10 000 invånare . Antalet personer med LSS-insatser minskade jämfört med både i faktiska tal och i andel av befolkningen. var andelen 58 per 10 000 invånare. erhöll 17 500 personer insatsen råd och stöd. Mellan av dessa hade råd och stöd som enda insats och utökar således det totala antalet med LSS-insatser till omkring 46 000 personer. Nedgången i antalet personer med en eller flera insatser enligt LSS beror troligtvis på att antalet personer med insatser överskattats. Statistikinsamlingen från kommunerna har gjorts med en annan mätmetod än tidigare vilket innebär att man kunnat kontrollera att samma person inte förekommer mer än en gång i sammanräkningen. Jämförelser bakåt i tiden skall därför göras med stor försiktighet. Det finns stora variationer mellan såväl län som kommuner inom länen när det gäller antal personer med beslut om insatser i förhållandet till befolkningsmängden. Tabell 5.7 Insatser enligt LSS; antalet beslut om respektive insats samt assistansersättning enligt till personer i åldrarna Antal beslut om insatser till personer 0-64 år Typ av insats *) Råd och stöd (landstingen samt *)Varje person redovisas på den/de insatser som han/hon beviljats, d.v.s. en och samma person kan redovisas på fler än en insats. Källa: Socialtjänst 1999:10, Antalet personer med råd och stöd har successivt minskat . Även antalet barn och ungdomar med funktionshinder som hade särskild bostad enligt LSS fortsätter att minska från en redan låg nivå. De insatser som har ökat mest är ledsagarservice, korttidsvistelse och personlig assistans. (1 750 personer) av de vuxna som hade beslut om bostad med särskild service bodde i en annan kommun än den kommun som betalade för insatsen. Av de barn och ungdomar som beviljats familjehem eller bostad med särskilt service bodde (350 barn) i en annan kommun än den betalande. Av samtliga som hade insatser enligt LSS av kommunen var män och kvinnor. Liksom före- gående år var männen fler än kvinnorna i nästan alla åldrar. av alla insatser gällde barn och ungdomar som var , jämfört med en tredjedel . av dessa insatser avsåg barn och ungdomar som var . Tabell 5.8: Antal personer med LSS-beslut fördelade efter de tre grupperna inom LSS personkrets 9,33 092 Grupp 1 inom LSS personkrets var den till antalet största gruppen även om andelen successivt minskat. I grupp 1 var störst medan det i personkretsens grupp 3 var vanligast med insatser i åldrarna runt . I grupp 1 var det vanligare att de äldre () har två eller flera insatser. I grupp 3 var vanligare att de yngre har fler insatser än de äldre. Insatser enligt LSS till psykiskt funktionshindrade Enligt undersökning av kommunernas stöd till personer med psykiska funktionshinder hade cirka 2 300 personer under 65 insatser enligt LSS . Detta är en ökning av andelen av samtliga med LSS insatser. Det var något fler män än kvinnor. De flesta () var i åldrarna . De flesta () hade endast en insats. De vanligast före- kommande insatserna var kontaktperson eller bostad med särskild service. Råd och stöd ingick inte i undersökningen. I en femtedel av kommunerna hade ingen med psykiska funktionshinder beviljats någon insats enligt LSS, jämfört med en fjärdedel 1998. Detta gällde med några undantag små kommuner. Tabell 5.9 Sammanlagda årliga kostnader för bostadsanpassningsbidrag priser har allt fler bidrag beviljats, men till ett allt lägre uppgick den sammanlagda kostnaden för bostads- anpassningsbidrag till (i 1995 års priser). Antalet beviljade bidrag varierar stort mellan Sammanlagt beviljat belopp per invånare varierade 1999 av bidragen avsåg belopp men ett par procent uppgick till belopp . Antalet kommunala beslut om bostadsanpassningsbidrag som över- klagas till länsrätten har minskat något jämfört med 1997-98. leder ungefär vart femte överklagande till länsrätten till ändring av har sett en viss ökning av antalet tillsynsärenden jämfört då antalet var relativt . Enligt redovisning till enligt det s.k. ESSPROS- systemet har de samlade offentliga utgifterna för insatser till personer med funktionshinder, räknade i fasta priser, varit i stor sett oförändrade En viss ökning har skedde dock 1998. Trots detta har antalet beslut om insatser enligt LSS och SoL ökat . En förklaring till att utgifterna varit oförändrade trots att antalet beslut om insatser ökat kan vara de personalminskningar som skett samt en om- fördelning mellan olika kostnadskrävande insatser (se även skr. 1999/2000:102). De offentliga utgifterna för funktionshindrade, mätt som andel av BNP, har varit oförändrade . Det innebär att utvecklingen av utgifterna för funktionshindrade följt den totala samhällsekonomiska utvecklingen. Tabell: 5.10 Totala offentliga utgifter för funktionshindrade (exkl. pensioner) fasta priser Kronor per invånare 0-64 år Källa: SCB/ESSPROS Uppgifterna från SCB:s sammanställning av kommunernas räkenskaps- sammandrag visar en total kostnad om 25,4 (21,8 exkl. statens ersättning för assistansersättningen) miljarder kronor i löpande priser för insatser till funktionshindrade. Detta är en ökning med 3,3 (2,3) miljarder jämfört med . Uppgifterna är inte jämförbara med upp- gifterna och . Därför saknas jämförelser över än : I tabellen visas utvecklingen i fasta priser. Tabell 5.11 Kommunernas kostnader för insatser till funktionshindrade, 1998 och 1999 i 1995-års fasta priser Vård och omsorg, ordinärt boende Vård och omsorg, särskilt boende Insatser enligt LSS och LASS1, totalt därav: boende enl LSS personl.assistans enl LSS och daglig verksamhet enl LSS övriga insatser enl LSS varav intäkter från för kommunens utgifter för personliga assistenter anställda av 1) Kommunernas kostnader inkluderar utgifter för personliga assistenter anställda av kommunen som finansieras av assistansersättning från . P.g.a. bortfall av några kommuner har värden uppskattats utifrån svarandes svar. Källa: Räkenskapssammandrag SCB individ- och familjeomsorg omfattar både förebyggande verksamhet och individuellt inriktat utrednings- och behandlingsarbete. De främsta målgrupperna är socialt utsatta barn och ungdomar, miss- brukare samt vuxna med behov av socialbidrag för sin försörjning. Till individ- och familjomsorgen hör också vissa uppgifter inom det familje- rättsliga området. Kommunernas sammanlagda kostnader för individ- och familje- omsorgen uppgick till i stort sett oförändrat jämfört med mätt i löpande priser. Den största enskilda posten är kostnader för socialbidrag. Näst störst är kostnaden för vård av barn och unga. I socialtjänstlagen saknar begreppet individ- och familjeomsorg egentlig förankring. Innehållet i området är därför inte entydigt. Begreppet används ofta för att definiera det område inom som står vid sidan av äldre- och handikappomsorg. I följande avsnitt redovisas socialbidrag, barn- och ungdomsvård, familjerätt, familjeråd- givning samt missbrukarvård. Tabell 5.12 Totala kostnader för kommunernas individ- och familjeomsorg inkl. flyktingmottagande samt procentuell fördelning på delverksamheterna1. Miljarder kronor i löpande och fasta priser Placering barn o ungdom Öppen vård o behandling samt råd o stöd Vård av vuxna missbrukare 1 Kostnaderna avser bruttokostnader reducerade med interna intäkter och försäljning till andra kommuner och landsting Såväl socialbidragskostnaderna som antalet bidragshushåll fortsätter Det förbättrade arbetsmarknadsläget är en viktig orsak bakom denna utveckling. Antalet hushåll med långvarigt social- bidragstagande har också minskat. leva på socialbidrag under långa perioder vilket försvårar deras möjligheter att leva ett självständigt liv. tiden fortsätter att stiga och uppgick . ökande bidragstiden är en konsekvens av att personer med kortare bidragstider i allmänhet snabbare hittar en egen försörjning och därmed lämnar bidragsberoendet medan det för personer med långvarig bidragstid tenderar att ta att komma tillbaka till I en period med kraftig uppgång på arbets- marknaden är det logiskt att andelen personer med långvarigt social- bidrag till en början ökar och därmed även den genomsnittliga Antalet personer som fortsätter att vara kvar i bidragsberoende i rad sjönk . Nedgången fortsatte även . Rätten till försörjningsstöd (socialbidrag) regleras i socialtjänstlagen (1980:620) SoL och bygger på en individuell behovsbedömning i varje Målet för försörjningsstödet (6 a § SoL) är att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt ska tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. att stödet ska förbättra den enskildes förutsättningar att klara sin försörjning och sin livsföring. Vidare skall barnets bästa vägleda alla bedömningar om bistånd (1 § SoL). (Se även skr.1999/2000:102). Enligt socialtjänstlagen gäller att biståndet ska vara av en sådan om- fattning att det tillförsäkrar den enskilde en skälig levnadsnivå. är en skälig levnadsnivå är inte fastslaget i lag utan måste bedömas bl.a. med utgångspunkt i den tid och de förhållanden under vilka den hjälp- Genom införandet av en riksnorm10 har markerat att det är angeläget att nivån på det ekonomiska biståndet inte 10 Riksnormen omfattar livsmedel, kläder/skor, lek/fritid, hälsa/hygien, förbrukningsvaror, telefon/TV-avgift och dagstidning. varierar alltför mycket mellan kommunerna och att det inte understiger en viss nivå. Riksnormens nivå bestäms av regeringen medan kommunerna själva bestämmer vad som är att betrakta som skäligt för övriga kostnader11. Utöver detta kan kommunerna frivilligt bevilja socialbidrag för sådant som inte innefattas i försörjningsstödet (§). Biståndet ska också utformas så att den enskildes förutsättningar att klara sin försörjning stärks. Enligt uppföljningar av lagändringarna 1998 konstateras att kommunerna skärpt sina riktlinjer för socialbidrag och att riksnormen i stort sett blivit en enhetsnorm istället för en miniminorm. En studie som baseras på data från 25 kommuner (motsvarande av befolkningen) visade att den genomsnittliga bidragsnivån för samtliga hushåll minskade , trots att hushållen övriga inkomster sam- tidigt minskade. Minskningen av bidragsnivån började dock redan åren före lagändringen och gäller för alla hushållstypen och även för dem med långvarigt bidragsberoende. Kostnader för utgifter inom riksnormen svarade för drygt hälften av hushållens beräknade bidrag medan en dryg tredjedel avsåg boendekostnader. Resterande utgifter avsåg kostnader som bedöms individuellt, inom ramen för försörjnings- stöd (6 b §) eller som bistånd i annan form (§). Bland de undersökta kommunerna ingick dock t.ex. inte storstadskommunerna . Resultatet är därför ej generaliserbart till hela riket. Hur utvecklingen i landets övriga kommuner ser ut saknas det information om. Den genomsnittliga bidragsnivån för landet som helhet har ökat . Utvecklingen av riksgenomsnittet behöver dock inte tolkas som att behovsbedömningarna generellt sett blivit generösare utan kan t.ex. bero på att det är de hushåll som har de största behoven och lägsta inkomsterna som är kvar i bidragsberoendet. En undersökning riktad till samtliga kommuner visar att riktlinjerna för högsta godtagbara boendekostnad har skärpts för alla hushållstyper, såväl med som utan barn, . Undantag är som höjt nivån för lägsta godtagbara standard kraftigt (), sannolikt beroende på de lokala förhållandena på bostads- marknaden. Det långvariga socialbidragstagandet (mer än 10 månader ) är en indikator på människors bristande möjligheter att leva ett självständigt liv. Antalet hushåll med långvarigt socialbidrag steg markant men har därefter minskat. Av samtliga hushåll som erhåller socialbidrag är det dock en växande andel som har långvarigt socialbidrag. 11 Övriga kostnader omfattar boende, hushållsel, hemförsäkring, arbetsresor, läkarvård, akut tandvård, glasögon, a-kassa och fackavgift. Diagram 5.4 Antal hushåll med långvarigt socialbidrag 1990-1999 Antalet personer som behöver socialbidrag under ett visst år är ett resultat av hur många nya individer som tillkommer och hur många av tidigare års socialbidragstagare som lyckats bryta sitt bidragsberoende. Av diagram 5.5 framgår att antalet nytillkomna bidragstagare minskade efter 1993 och var lägre än . Den nettoökning av andelen bidragstagare i befolkningen som skett kan därför primärt hänföras till att fler är kvar i bidrags- beroendet. bröts dock trenden och antalet kvarvarande bidragstagare började minska . Diagram 5.5 Nytillkomna och kvarvarande socialbidragstagare Antal nya bidragstagare respektive år Trots en positiv utveckling är det fortfarande många som lever på social- bidrag under långa perioder vilket försvårar möjligheterna för dem att leva ett självständigt liv. uppdrag när det gäller socialbidragen inkluderar inte bara utredning och beslut avseende rätten till bidrag, utan också ett ansvar för att hjälpa den enskilde att klara sig utan bistånd. Insatserna kan vara förlagda på en mängd olika nivåer allt ifrån rent personliga kontakter mellan handläggare och klienter till formaliserat samarbete mellan och andra organisationer och myndigheter. Många kommuner genomför olika satsningar för arbetslösa ungdomar och personer med invandrarbakgrund men även satsningar för lång- tidsarbetslösa generellt. Enligt Kommittén Välfärdsbokslut, Välfärd och försörjning, SOU 2000:40, förefaller målgrupperna för kommunernas satsningar vara adekvata, sett till socialbidragens utveckling under 1990- talet. Däremot saknas kunskap om vad arbetet innebär och vilka effekter det har på bidragstagandet i stort eller för dem som medverkar i olika program. har också i allt högre utsträckning involverats i mer traditionella arbetsmarknadsinsatser i form av särskilda projekt för arbetslösa, intensifierat samarbete med arbetsförmedlingen och genom att avdela socialtjänstpersonal för att enbart arbeta med sysselsättnings- frågor. Den s. k. utvecklingsgarantin som infördes i syfte att aktivera ungdomar i åldern är ett exempel på sådana insatser. Enligt Statskontorets och utvärdering (som lämnades ) av utvecklingsgarantin hade de ungdomar som deltagit i aktiviteterna hittat arbete eller påbörjat utbildning snabbare än andra långtidsarbetslösa ungdomar. Det har dock inte gjorts några övergripande studier som analyserat i vilken mån nedgången i social- bidragstagandet som skett kan hänföras till social- tjänstens mer aktiva roll inom arbetsmarknadsområdet eller till den ökade efterfrågan på arbetskraft. Några data som är sammanhängande för hela riket och och som beskriver utvecklingen av insatser i syfte att göra socialbidragstagare självförsörjande finns inte. De studier som finns är i regel lokala, av tvärsnittskaraktär och sinsemellan så pass olika att rimliga jämförelser omöjliggörs (Kommittén Välfärdsbokslut, SOU 2000:40). Satsningar på vuxenutbildning, t.ex. , syftar till att för- bättra möjligheterna för arbetslösa och socialbidragstagare att försörja sig själva. (Se vidare 6.3 Vuxenutbildning). levde närmare 120 000 barn i familjer med långvarigt social- bidrag enligt . Tre fjärdedelar av dessa barn hade utrikes födda föräldrar. De flesta av dem hade invandrat . I en forskningsrapport växa upp i familjer med långvarigt försörjnings- stöd (i samarbete med ) konstateras att sambanden mellan uppväxtvillkor och olika typer av sociala och psykologiska problem hos barn är komplexa. Det finns visst forskningsstöd för att brist på ekonomiska resurser kan ha en självständig påverkan men att socialbidragstagande endast utgör en riskfaktor i mängden i en sådan situation. har i intervjuer med biståndshandläggare i nio kommuner konstaterat att barnperspektivet i biståndbedömningen i vissa kommuner har förstärkts som en följd av att barnperspektivet infördes i socialtjänstlagen 1998. Andra kommuner uppger att det tillämpades redan tidigare. Länsstyrelsernas löpande tillsyn av innefattar både en- skilda tillsynsärenden och mer övergripande verksamhetstillsyn. taten av tillsynen 1999 visar på både förtjänster och brister. Antalet klagomål från enskilda över brister inom området ekonomiskt bistånd har minskat jämfört med . av gransk- ningarna av klagomål från enskilda personer har lett till kritik av . Det är en liten minskning av andelen kritik med jämfört med . Kommunerna genomför ökade insatser för att säkra och utveckla kvaliteten i arbetet med ekonomiskt bistånd. Kommunerna har kommit olika långt i detta arbete. I en del pågår förberedelser medan andra mer systematiskt arbetar för att förbättra kvaliteten. Länsstyrelsernas samlade bedömning är att förbättringar behövs för att tillgodose den enskildes rättsäkerhet och verksamhetens laglighet. Behovet av förbättringar avser främst handläggning och barnperspektivet i utredningar om ekonomiskt bistånd. Antalet socialbidragstagare fortsätter att minska. erhöll drygt 300 000 hushåll socialbidrag eller introduktionsersättning. Introduktions- ersättning kan beviljas istället för socialbidrag till flyktingar och andra utländska medborgare som omfattas av det kommunala flykting- mottagandet. Det var en minskning jämfört med och jämfört med . Tillströmningen av nya bidrags- tagare är låg. Andelen nya bidragshushåll av samtliga bidragshushåll, dvs. hushåll som erhöll socialbidrag 1999 men inte 1998, är . Det är den lägsta noteringen . Den viktigaste orsaken bakom denna utveckling är det förbättrade arbetsmarknadsläget. Totalt utbetalades (löpande priser) i socialbidrag och introduktionsersättningar . Antalet bidragstagare har procentuellt sett minskat mer än kostnaderna för socialbidrag. har det genomsnittliga bidraget per hushåll och bidragstidens längd ökat. Det kan bero på att det framförallt är de grupper som inte har haft så omfattande behov som först försvinner ur bidragsberoendet. De som har levt på socialbidrag och som inte i någon större utsträckning fått del av de senaste årens ekonomiska utveckling tenderar däremot i större utsträckning bli kvar i bidragsberoendet. Diagram 5.6 Utbetalt socialbidrag och introduktionsersättning samt antalet socialbidragstagare 1990-2000. Fasta priser enl. KPI, basår 1995. 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 Anm. finns f.n. endast uppgifter av antalet bidragstagare för de första tre kvartalen. Här har en prognos lagts in. Källa: och . har gjort en uppföljning av dem som hade socialbidrag 1991. Resultatet visar bl.a. att bland dem som hade långvarigt social- bidrag 1991 hade fortfarande kortvarigt socialbidrag och långvarigt socialbidrag 1999. Endast hälften hade blivit bidrags- fria. En annan spegling av utvecklingen i det långvariga socialbidrags- tagandet är statistiken över genomsnittlig bidragstid. var genomsnittstiden per hushåll. utbetalades bidrag i genomsnitt . Den längsta bidragstiden hade gifta/- sammanboende med barn som uppgick 1999. ökade bidragstiden mer för gifta/sammanboende än för ensam- stående oavsett om de hade barn eller inte. Kostnaderna var som högst 1997 och uppgick då till . uppgick kostnaderna till , en minskning jämfört med . är det fler kvinnor än män som får socialbidrag. Totalt sett är det dock relativt små skillnader mellan könen. Fördelningen i ålders- grupper visar dock större skillnader. Socialbidragstagandet var större för kvinnor än för män i samma åldersgrupp. I ålder var socialbidragstagandet större för män. Socialbidrag är vanligast före- kommande bland ensamstående mödrar, av dem hade social- bidrag . Socialbidragstagandet bland ensam- stående kvinnor med barn har emellertid sjunkit kraftigt då bidragstagandet i denna grupp uppgick till . Kommittén Välfärdsbokslut, SOU 2000:14 framhåller att ensamstående mödrar har en svårare arbetsmarknadssituation som tar sig uttryck i en högre arbetslöshet, av arbetslöshet, undersysselsättning och högre antal tillfälliga anställningar. Några säkra kunskaper om orsaken till den svårare arbetsmarknadssituationen finns inte. Enligt (1996) är ensamföräldrarnas livs- situation och den därav följande sämre anpassningsförmågan till arbetsgivarnas krav en viktig orsak till att deras konkurrenskraft på arbetsmarknaden är sämre än andra gruppers. I ett läge, där det finns gott om arbetssökande, blir den utvald som med samma kompetens som andra arbetssökande kan utlova störst närvaro och mest flexibilitet när det gäller arbetstiden. På dessa punkter har ensamförälderna svårigheter. De flesta som fick socialbidrag 1999 var unga. Av vuxna bidragstagare var i åldern . Orsaken till socialbidragstagande är ofta arbetslöshet utan ersättning. av de manliga och 38 pro- cent av de kvinnliga bidragstagarna var arbetslösa utan arbetslös- hetsersättning. Andelen arbetslösa socialbidragstagare minskar successivt ju äldre man blir. Manliga socialbidragstagare är oftare långvarigt arbets- lösa än kvinnliga. Diagram 5.7 Kvinnor och män med socialbidrag bodde av alla socialbidragstagare i större städer och dess förorter. Bidragsbeloppet per invånare varierar stort mellan kommunerna och mellan länen. Bidragsbeloppet i det län () som hade högst kostnad per invånare uppgick till per invånare. I det län () som hade lägst bidragsbelopp uppgick detta till per invånare. Högsta respektive lägsta bidragsbelopp i enskilda kommuner uppgick per invånare respektive per invånare. Det vägda genomsnittet för riket var per invånare, medan kom- munernas mediankostnad låg på per invånare. I norrlandslänen är visserligen arbetslösheten högre än i storstäderna men där har fler rätt till a-kassa vilket medför ett minskat beroende av socialbidrag.