prop · GO03108 · 2001-01-01 00:00:00 — Det sägs i promemorian också att förslagen kan utgöra ett instrument för att behålla domstolsverksamheten vid mindre domstolar som har svårt att bedriva en effektiv verksamhet med bibehållen kvalitet, men där det av olika anledningar inte är lämpligt med en organisationsförändring som innebär skapande av en tingsrätt med gemensam domkrets och dömande verksamhet på flera orter. Remisskritik kommer från flera håll. Några remissinstanser finner det vara svårt att se förslagen som förenliga med de riktlinjer för domstolarnas organisation som regeringen dragit upp i den förut omnämnda skrivelsen 1999/2000:106. Det påpekas i det sammanhanget att regeringen tidigare angett att varje bestående tingsrätt skall ha en sådan styrka att den på ett effektivt och kompetent sätt kan handlägga varje slags mål eller ärende. Några remissinstanser menar att det därför inte behövs regler om en koncentrering av mål till vissa tingsrätter i syfte att åstadkomma tillräcklig kompetens för handläggningen. I ett par remissyttranden sägs att forumreglerna blir alltför krångliga och att enskilda kan få svårt att bedöma till vilken tingsrätt de skall vända sig. Det sägs också att det kan uppstå ökade besvär och resekostnader för parterna. Också förslagens betydelse för notarieutbildningen och för domstolssekreterarnas anställningar nämns av några remissinstanser. Såvitt gäller felparkeringsärendena anges att de har en stark lokal anknytning och att det i en del sådana ärenden till och med förekommer att tingsrätten håller syn på platsen. Innan regeringen går närmare in på frågor om fördelarna och nackdelarna med förslagen vill regeringen nämna att några remissinstanser har angett att frågan om en reform av det angivna slaget är förenlig med regeringsformen behöver belysas. Den bestämmelse de har i tankarna är 11 kap. 4 § regeringsformen som utsäger att föreskrifter ges i lag om domstolarnas rättskipningsuppgifter, om huvuddragen av deras organisation och om rättegången. Den paragrafen hindrar inte att regeringen ger förordningsbestämmelser om rikets indelning i domsagor, dvs. om tingsrätternas domkretsar (jfr 1 kap. 1 § RB). Regeringen har rätt att ge sådana bestämmelser också om domkretsarna för t.ex. miljödomstolarna och fastighetsdomstolarna och dessutom om vilka domstolar som skall ha behörighet att handlägga t.ex. tryckfrihetsmål och sjörättsliga mål. I de mål som faller in under de berörda bestämmelserna skall domstolen i allmänhet utöva en rättskipning i traditionell mening (jfr NJA II 1947 s. 87). De ärenden som omfattas av promemorieförslaget hör emellertid inte till en rättskipning av det slaget utan till den frivilliga rättsvården, som i regeringsformens mening närmast kan anses utgöra förvaltning. Därmed är det enligt regeringens bedömning alldeles klart att det inte finns några konstitutionella hinder mot en reform. De remitterade förslagen måste ses med utgångspunkt i den allmänna målsättningen för hur domstolarna bör vara organiserade. Reformarbetet i stort när det gäller domstolsorganisationen och när det gäller domstolarnas sidofunktioner utanför rättskipningsområdet är inne i ett dynamiskt skede. Avsikten är bl.a. att tingsrätterna skall bli ännu mer slagkraftiga. Oavsett de metoder som väljs för reformerna kan otvivelaktigt behovet av lösningar som innebär att vissa slags ärenden koncentreras till ett mindre antal tingsrätter komma att minska eller helt falla bort i en del län. Regeringen ser inte detta som något som skulle göra en reform enligt promemorieförslaget överflödig. En möjlighet att koncentrera handläggningen av vissa ärendetyper är nämligen ägnad att medföra en högre flexibilitet och den kan vara särskilt värdefull , så att en tingsrätt kan sättas in för att hjälpa en näraliggande tingsrätt. En flexibilitet är värdefull också när det gäller att möta sådana akuta anhopningar av ärenden som kan uppstå t.ex. till följd av att det på en viss ort sätts i system att överklaga en viss typ av myndighetsbeslut. En koncentrering av de ärenden det nu gäller kan vidare under vissa förutsättningar bidra till att man kan rationalisera handläggningen och den kan därmed leda till att ärendena handläggs snabbare. Genom en koncentrering av ärendena kan det i vissa fall också bli möjligt att i ökad utsträckning tillåta att arbetsuppgifter delegeras till domstolsbiträden. Det som har sagts nu innebär inte att regeringen för samtliga landsändar behöver bestämma vilka tingsrätter som skall handlägga de ärenden det gäller. I stort sett fungerar ju det nuvarande systemet väl. Det viktiga är att det skapas en möjlighet att relativt enkelt tillgodose de krav som den praktiska verkligheten i domstolsarbetet i särskilda fall kan komma att ställa. En reform bör därför inte ges den utformning som föreslås i promemorian. Den reform som bör komma i fråga är i stället att nuvarande forumregler behålls men med det tillägget att regeringen kan meddela föreskrifter om undantag. Jfr på den punkten 14 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Vikten av att man inte genom nya forumregler för särskilda ärendetyper stör det redan pågående reformarbetet måste betonas. Sålunda är konkursärendena många och hanteringen av dem utgör en långtifrån oviktig del av tingsrätternas nuvarande arbetsuppgifter. Dessa ärenden kan därmed inte flyttas från en tingsrätt till en annan utan att det uppstår betydande organisatoriska konsekvenser. Mot den bakgrunden anser regeringen att det i nuvarande läge inte finns tillräckliga skäl att låta konkursärendena omfattas av en reform. Ärenden om skuldsanering, felparkering och företagsrekonstruktion har inte alls samma betydelse i det berörda hänseendet. Som flera remissinstanser har varit inne på är det önskvärt att den som vill inleda ett förfarande vid en tingsrätt utan några större besvär kan få kunskap om vart han eller hon skall vända sig. Den enskilde kan få den kunskapen på flera tänkbara sätt. Ärenden om skuldsanering och felparkering handläggs primärt vid en förvaltningsmyndighet och i sådana ärenden får den enskilde behövliga upplysningar om behörig domstol genom en klagoanvisning eller liknande. Ärendena om företagsrekonstruktion inleds av företagare och man synes av dem kunna begära att de på ett eller annat sätt tar reda på vad som gäller. I sista hand har varje tingsrätt till vilken den enskilde med orätt skulle kunna vända sig i ett ärende av nu aktuellt slag en skyldighet att lämna ärendet vidare till den tingsrätt som är behörig. Det som har sagts nu medför att de enskildas berättigade informationsbehov i fråga om vilken domstol som är behörig får anses vara väl tillgodosett även efter en reform. Någon egentlig risk för att enskilda lider en rättsförlust har regeringen svårt att se. Man kan emellertid inte bortse från att parter och andra i vissa fall kan komma att få högre resekostnader till följd av att mål koncentreras. Regeringen behöver emellertid inte få möjlighet att meddela andra undantag från forumreglerna än sådana som innebär att ett ärende flyttas från en tingsrätt till en annan tingsrätt inom samma län. Därmed blir det inga mer betydande kostnadsökningar för någon enskild person. Men frågor om avstånd mellan domstol och parter aktualiserar ändå frågor om efter vilka riktlinjer som en koncentrering av ärendena bör tillåtas att ske. I det remitterade förslaget görs flera vägledande uttalanden om detta. Det anges sålunda att det vid ett ställningstagande till vilken eller vilka tingsrätter i ett län som skall ha behörighet att handlägga de ärendetyper för vilka forumfrågan föreslås delegerad skall beaktas det geografiska avståndet för parterna, förutsättningar att ta till vara särskild kompetens eller andra särskilda resurser hos en tingsrätt, liksom behovet av samverkan med vissa myndigheter. Vidare skall regeringen enligt den remitterade promemorian beakta de synpunkter som tingsrätterna i länet har i forumfrågan. Dessa uttalanden har betydelse även med ett system enligt vilket regeringen endast ges möjlighet att inom ett län göra undantag från de normala forumbestämmelserna. Regeringen vill tillägga att det för sådana ärenden som tillhör insolvensrätten finns anledning att ta hänsyn till att ärendetillströmningen kan variera kraftigt alltefter de ekonomiska konjunkturerna och att de lösningar som väljs måste vara anpassade för att utan några komplikationer kunna möta sådana förändringar och detta även om de sker hastigt. Mot den nu angivna bakgrunden anser regeringen att det bör öppnas en möjlighet att genom förordning göra avvikelser inom ett län från de forumbestämmelser som gäller för ärenden om företagsrekonstruktion, skuldsanering och felparkering. 6 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Lagändringarna föreslås träda i kraft . 7 Ekonomiska konsekvenser Förslaget om förenklad delgivning i brottmål får vissa ekonomiska och verksamhetsmässiga konsekvenser för domstolarna, polisen och tullen. Från effektivitetssynpunkt för hela rättsväsendet innebär förslaget dock fördelar. För polisen innebär förslaget bl.a. att antalet delgivningsuppdrag för stämningar och kallelser till domstol minskar. Därutöver kommer poliser i mindre utsträckning än att vara uppbundna för vittnesförhör i domstol eftersom förhandlingar inte kommer att ställas in så ofta som på grund av bristande delgivning. En del av den tid som avsätts för huvudförhandlingar kan användas till annan verksamhet. Kostnader för bl.a. administration kan komma att öka för polisen på grund av förslaget. Regeringen avser att i budgetpropositionen återkomma till med eventuella förslag till omfördelning av resurser inom rättsväsendet och med förslag till finansiering av polisens kostnadsökningar. Även tulltjänstemännen kommer i mindre utsträckning att vara uppbundna för vittnesförhör i domstol, som vissa kostnadsökningar för administration kan beräknas. Kostnadsökningarna beräknas som marginella och bedöms kunna hanteras inom anslagsramen. 8 Författningskommentar 8.1 Förslaget till lag om ändring i 36 kap. 1 § En ändring i fjärde stycket till följd av att 46 kap. 15 § delas upp i två paragrafer. Hänvisning görs till 46 kap. 15 § i stället för till 46 kap. 15 § första stycket. 45 kap. 14 § I andra stycket har uttryckligen angivits att undantag från enveckasregeln, när det gäller tid för hållande av huvudförhandling i mål där den tilltalade är anhållen eller häktad, får göras i de fall där målet är omfattande. Bestämmelsen har närmare behandlats i avsnitt 5.2. Motsvarande ändring har gjorts i tredje stycket i fråga om tidsfristen när det gäller huvudförhandling i mål där den tilltalade är ålagd reseförbud. I övrigt har bestämmelsen anpassats till modernare språkbruk. 45 kap. 15 § Bestämmelsen har ändrats till följd av att en ny 15 a § tillkommit i 46 kap. I andra stycket hänvisas till 46 kap. 15 a § när mål kan avgöras trots att den tilltalade har inställt sig endast genom ombud eller har uteblivit. I övrigt har bestämmelsen anpassats till modernare språkbruk. 46 kap. 15 § Bestämmelsen har delats upp i två paragrafer för att på ett mer pedagogiskt sätt än ge domstolen vägledning av handlingssätt när den tilltalade uteblir från en huvudförhandling och 15 § har fått en delvis ny språklig utformning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1. De olika handlingssätten är alternativa. I första hand skall dock rätten överväga de möjligheter som finns att genomföra huvudförhandlingen i den tilltalades utevaro. Uppräkningen i övrigt av handlingssätt utgår med hänsyn till proportionalitetsprincipen från det minst ingripande. För att häktning skall kunna ske måste givetvis de lagliga förutsättningarna enligt 24 kap. föreligga. 46 kap. 15 a § Paragrafen är ny. Den motsvarar nuvarande 15 § andra och fjärde-sjätte styckena och reglerar möjligheterna att avgöra mål och rättegångsfrågor i den tilltalades utevaro. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1. Bestämmelsen i nuvarande 15 § tredje stycket, att den tilltalade måste ha uteblivit en gång tidigare för att rätten skall kunna döma till fängelse, har tagits bort. I övrigt har vissa språkliga justeringar gjorts. 8.2 Förslaget till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) 3 a § Andra stycket innehåller en hänvisning till en ny paragraf, 3 b §, som innehåller undantagsregler för när stämningsansökningar och andra handlingar genom vilka förfarandet vid en myndighet inleds får delges genom förenklad delgivning. Paragrafen är ny. Den har behandlats i avsnitt 5.5. Till första stycket har flyttats huvuddelen av nuvarande 3 a § andra stycket. Andra stycket innehåller en bestämmelse om när förenklad delgivning får användas för delgivning med en tilltalad i brottmål. Det kan inträffa att den som i tingsrätten kan delges genom förenklad delgivning enligt denna regel åtalas för ett nytt brott och att de båda åtalen handläggs i en rättegång. Stämning avseende det nya brottet kan då delges med förenklad delgivning endast om förutsättningarna för det finns enligt bestämmelsen i andra stycket; det förutsätter således att den tilltalade vid handläggningen avseende det nya brottet hos polisen eller tullen informerats om att förenklad delgivning kan komma att användas vid tingsrätten. Om inte, krävs att den tilltalade delges upplysningar om förenklad delgivning igen, lämpligen i samband med att han delges stämning för att svara på det nya åtalet. 8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift 10 § Förslaget innebär att det öppnas en möjlighet att genom förordning göra avvikelser inom ett län från de gällande forumbestämmelserna. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.6. 8.4 Förslaget till lag om ändring i skuldsaneringslagen (1994:334) 21 § Förslaget innebär att det öppnas en möjlighet att genom förordning göra avvikelser inom ett län från de gällande forumbestämmelserna. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.6. 8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion 2 kap. 1 § Förslaget innebär att det öppnas en möjlighet att genom förordning göra avvikelser inom ett län från de gällande forumbestämmelserna. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.6. Förslag till lagtext i promemorian Inställda huvudförhandlingar - förslag till åtgärder Författningsförslag Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om att 24 kap. 1 §, 30 kap. 4 §, 45 kap. 3 och 14 §§ samt 46 kap. 15 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, får häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han 1. avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, 2. genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning eller 3. fortsätter sin brottsliga verksamhet. Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver, får häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han 1. avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, 2. genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning eller 3. fortsätter sin brottsliga verksamhet. Om den misstänkte inte har känt hemvist i , får han häktas även om det är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för brottet, om det finns risk för att han avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföring eller straff. Är för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse , skall häktning ske, om det inte är uppenbart, att skäl till häktning saknas. Är för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse , skall häktning ske, om det inte är uppenbart, att skäl till häktning saknas. Häktning får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Häktning får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter, får häktning inte ske. Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter, får häktning inte ske. Handläggas i en rättegång flera åtal, må dom givas beträffande något av dem, ehuru handläggningen angående de övriga icke avslutats. Avse åtalen samme tilltalade, må sådan dom dock ej givas med mindre synnerliga skäl äro därtill. Om det i samma rättegång finns flera åtal får, om det är lämpligt, dom ges över något av dem trots att handläggningen av de övriga inte har avslutats. Hava åtal väckts mot någon för flera brott eller åtal mot flera för att hava tagit del i samma brott, skola åtalen handläggas i en rättegång, om ej rätten finner särskild handläggning vara lämpligare. Om åtal har väckts mot någon för flera brott, eller mot flera för att ha tagit del i samma brott, skall åtalen handläggas i en rättegång. Åtalen får dock handläggas särskilt om det är lämpligt. Åtal som väckts mot flera för skilda brott, må handläggas i en rättegång om det är till gagn för utredningen. Om åtal har väckts mot flera för skilda brott, får åtalen handläggas i en rättegång, om det är till fördel för utredningen. Ej må åtal förenas, med mindre åtalen väckts vid samma domstol och denna är behörig samt för åtalen samma rättegångsform är tillämplig. Åtal får inte förenas, om de inte väckts vid samma domstol och denna är behörig samt samma rättegångsform är tillämplig för åtalen. När skäl äro därtill, må åtal, som förenats, åter särskiljas. När det finns skäl för det, får åtal, som förenats, åter särskiljas. Rätten bestämme, så snart kan, tid för huvudförhandlingen. För behandling av rättegångsfråga eller del av saken, som må avgöras särskilt, må huvudförhandling särskilt utsättas, ehuru målet i övrigt ej är berett till huvudförhandling. Rätten skall bestämma tid för huvudförhandling så snart det kan ske. För behandling av en rättegångsfråga eller en del av saken, som får avgöras särskilt, får huvudförhandling utsättas, trots att målet i övrigt inte är berett till huvudförhandling. Är den tilltalade anhållen eller häktad, skall huvudförhandling hållas inom från den dag, då åtalet väcktes, om ej till följd av åtgärd, som avses i 11 eller 12 §, eller annan omständighet längre uppskov är nödvändigt. Har den tilltalade häktats efter åtalet, skall tiden räknas för hans häktande. Är den tilltalade ålagd reseförbud, skall huvudförhandling hållas inom en månad då åtalet väcktes, om inte längre uppskov är nödvändigt till följd av åtgärd som avses i 11 eller 12 § eller annan omständighet. Har reseförbudet meddelats efter åtalet, skall tiden räknas för delgivning av beslutet. Är den tilltalade anhållen eller häktad, skall huvudförhandling hållas skyndsamt och senast från den dag då åtalet väcktes, om inte på grund av åtgärd, som avses i 11 eller 12 §, eller annan omständighet längre uppskov är nödvändigt. Har den tilltalade häktats efter åtalet, skall tiden räknas för hans häktande. Är den tilltalade ålagd reseförbud, skall huvudförhandling hållas skyndsamt och senast inom en månad då åtalet väcktes, om inte längre uppskov är nödvändigt på grund av åtgärd som avses i 11 eller 12 § eller annan omständighet. Har reseförbudet meddelats efter åtalet, skall tiden räknas för delgivning av beslutet. 15 § 15 § Uteblir den tilltalade från rättegångstillfälle för huvudförhandling eller inställer han sig genom ombud då han har förelagts att infinna sig personligen, skall rätten förelägga nytt vite eller förordna, att han skall hämtas till rätten antingen eller till senare dag. Uteblir den tilltalade från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling eller inställer han sig genom ombud då han har förelagts att infinna sig personligen skall rätten i första hand avgöra målet enligt 15 a §. Är det inte möjligt skall rätten besluta att han skall 1. hämtas till rätten , 2. häktas, om det finns förutsättningar för det, 3. hämtas till rätten till en senare dag eller 4. föreläggas nytt vite. Kan saken utredas tillfredsställande, får målet avgöras trots att den tilltalade har inställt sig endast genom ombud eller har uteblivit, om l. det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening, 2. den tilltalade, sedan stämning delgetts honom, har avvikit eller håller sig undan på sådant sätt att han inte kan hämtas till huvudförhandlingen eller 3. den tilltalade lider av en allvarlig psykisk störning och hans närvaro på grund därav inte är nödvändig. I fall som avses i andra stycket 1 får fängelse ådömas endast om den tilltalade har uteblivit från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling i målet eller då har inställt sig endast genom ombud. Har åtalet efter det tidigare rättegångstillfället utvidgats till att avse ytterligare gärning, får fängelse ådömas endast om anledning fanns att döma till fängelse för de gärningar som åtalet avsåg innan det utvidgades. Med de påföljder som anges i andra stycket 1 skall likställas förordnande enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 . Det gäller dock inte, om i samband med förordnandet villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff skall förklaras förverkad i fråga om en strafftid som överstiger . I fall som avses i andra stycket 2 får målet avgöras även om den tilltalade inte har delgetts kallelse till förhandlingen. Rättegångsfrågor får avgöras trots att den tilltalade har uteblivit. Målet får avgöras även om den tilltalade har inställt sig endast genom ombud eller uteblivit, om den tilltalades personliga närvaro inte är nödvändig för utredningen och 1. det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening, 2. den tilltalade, sedan han delgetts stämning, har avvikit eller håller sig undan på ett sådant sätt att han inte kan hämtas till huvudförhandlingen eller 3. den tilltalade lider av en allvarlig psykisk störning och hans närvaro därför inte är nödvändig. Med de påföljder som anges i första stycket 1 skall likställas förordnande enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 . Det gäller dock inte, om i samband med förordnandet villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff skall förklaras förverkad i fråga om en strafftid som överstiger . I fall som avses i första stycket 2 får målet avgöras även om den tilltalade inte har delgetts kallelse till förhandlingen. Rättegångsfrågor får avgöras trots att den tilltalade har uteblivit. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lag (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Härigenom föreskrivs i fråga om lag (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare att 29 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Mål mot den som inte har fyllt tjugoett år skall alltid behandlas skyndsamt. Mål mot den som inte har fyllt tjugoett år skall alltid behandlas skyndsamt. Väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , skall de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. I stället för den tid om , som i 45 kap. 14 § är föreskriven för hållande av huvudförhandling, skall gälla . Inhämtar rätten yttrande från socialnämnden enligt 28 §, skall nämnden yttra sig inom en sådan tid att rätten kan hålla huvudförhandling enligt reglerna i andra stycket. Om ärendets beskaffenhet föranleder det, får yttrandet med rättens medgivande lämnas . Väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , skall de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad.