prop · GO0357 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:57 Sammanhållen rovdjurspolitik Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen redovisar regeringen en sammanhållen rovdjurspolitik för att säkerställa att de fem rovdjursarterna björn, järv, lo, varg och kungsörn långsiktigt finns kvar i den svenska faunan. För de arter som uppnått sådana individantal att de bedöms som åtminstone kortsiktigt livskraftiga fastställs miniminivåer. Det gäller björn, lo och kungsörn. Miniminivåerna skall betraktas som en vägledning för val av förvaltningsstrategi för rovdjursstammen. Miniminivån skall alltså inte ses som en målsättning om vilket antal individer som är önskvärt. Målet för förvaltningen skall vara att arterna ökar i antal utöver respektive miniminivå, till sådana nivåer att de med större säkerhet långsiktigt kan bevaras i den svenska faunan. För arter som ännu inte nått sådana antal att deras överlevnad kan anses säkrad i ett längre perspektiv, dvs. varg och järv, fastställs etappmål i stället för miniminivåer. Innan etappmålen är uppnådda bör skyddsjakt tillåtas endast i mycket begränsad omfattning. När etappmålet är nått görs en förnyad bedömning av stammens utveckling och den framtida förvaltningen av stammen. Föreslagna nivåer och mål anges främst som antalet årliga föryngringar av arten för att på så sätt få ett mått på stammens vitalitet. Även det totala antalet individer för stammen anges. För björn anges en miniminivå om 100 föryngringar , motsvarande 1 000 individer och för lodjur anges 300 föryngringar , motsvarande 1 500 individer som miniminivå. För kungsörn anges 600 häckande par som miniminivå. För varg anges etappmålet 20 föryngringar , motsvarande 200 individer och för järv anges etappmålet 90 föryngringar , motsvarande 400 individer. För rovdjurens utbredning och spridning i landet anges vissa riktlinjer för förvaltningen. I propositionen föreslås ändringar i jaktlagens (1987:259) bestämmelser om ansvar för jaktbrott och jakthäleri. För jaktbrott och jakthäleri som inte bedöms som grovt föreslås en höjning av maximistraffet till fängelse . För jaktbrott och jakthäleri som bedöms som grovt föreslås att det lägsta straffet skall vara fängelse och det högsta fängelse . Vidare föreslås att vid bedömningen av om ett jaktbrott är grovt särskilt skall beaktas om brottet avsett ett särskilt skyddsvärt vilt och om det utförts med en särskilt plågsam jaktmetod. I propositionen anges att regeringen avser att göra vissa ändringar i jaktförordningen (1987:905), bl.a. kommer skyddsjakt på varg att bli till-låten enligt 28 § samma förordning. Ett reformerat ersättningssystem för skador på rennäringen av rovdjur skall författningsregleras. Systemet innebär i huvudsak att samebyarna skall få en viss, fast ersättning per konstaterad föryngring eller annan förekomst av rovdjur inom respektive bys betesområde. Beloppen fastställs av regeringen. Resurserna ökar för ersättning av skadorna. Resurserna ökar även för åtgärder för att förebygga rovdjurskador och för att ersätta uppkomna skador på annan tamboskap, husdjur m.m. Inventeringsverksamheten av rovdjuren föreslås bli en del av den allmänna miljöövervakningen. Forskning och information beträffande de stora rovdjuren ges ökade resurser. Samverkan kring förvaltningen av rovdjuren förstärks med i första hand men även med . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 5 2 Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) 7 3 Ärendet och dess beredning 9 4 Bakgrund och utgångspunkter 10 4.1 Rovdjuren 10 4.1.1 10 4.1.2 Järv 11 4.1.3 Lodjur 12 4.1.4 13 4.1.5 Kungsörn 14 4.2 Skador orsakade av rovdjuren 15 4.2.1 Möten mellan människor och rovdjur 15 4.2.2 Skador på ren och andra tamdjur 16 4.3 Påverkan på viltstammarna 17 4.3.1 Älg 17 4.3.2 Rådjur 18 4.3.3 Annat vilt 18 4.3.4 Andra effekter av rovdjur 19 4.4 Konflikter 19 4.4.1 Attityder 19 4.4.2 Rennäringen 20 4.4.3 Andra tamdjur samt jaktintressen 21 4.5 Den statliga administrationen 21 4.5.1 21 4.6 Statliga myndigheter och institutioner 21 5 Mål för antal och utbredning 23 5.1 Övergripande mål 23 5.2 Antal och utbredning 27 5.2.1 Miniminivåer och etappmål 27 5.2.2 Principer för utbredningen 30 5.2.3 32 5.2.4 Järv 34 5.2.5 Lo 36 5.2.6 38 5.2.7 Kungsörn 43 5.3 åtgärdsprogram för hotade arter 44 6 Åtgärder mot jaktbrott 44 6.1 Behovet av åtgärder 44 6.2 Förebyggande åtgärder 45 6.3 Förundersökningar 46 6.4 Ändringar av straffbestämmelserna 48 6.4.1 Gällande regler om jaktbrott 48 6.4.2 Höjda straff för jaktbrott 48 6.4.3 Jaktmetoden skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt 50 6.4.4 Andra ändringar av bestämmelserna om jaktbrott 52 6.4.5 Försök och förberedelse 52 6.4.6 Höjda straff för jakthäleri 53 7 Skyddsjakt 53 7.1 Beslutande myndighet 54 7.2 Utredningens förslag till ändringar i bestämmelserna om förutsättningarna för skyddsjakt 55 7.3 Skyddsjakt utan föregående myndighetsbeslut 56 7.4 internationella åtaganden 58 8 Ersättnings- och bidragssystem 59 8.1 Allmänna utgångspunkter 59 8.2 Bidrag och ersättning för skada på renar 61 8.3 Bidrag och ersättning för skada av vilt på annat än renar 68 8.4 Ersättning för personskador 71 9 Inventeringar 72 10 Forskning 76 11 Information 78 11.1 Myndigheter och organisationer 78 11.2 Rovdjurscentrum 79 11.3 Viltskadecenter 79 12 Administration 81 12.1 Samverkan med grannländerna 81 12.2 Ett centralt forum för rovdjursfrågor 82 12.3 Regionala rovdjursgrupper 83 13 Ekonomiska konsekvenser 85 14 Författningskommentar 86 Bilaga 1 Sammanfattning av betänkande "Sammanhållen rovdjurspolitik" (SOU 1999:146) 89 Bilaga 2 Lagförslag i slutbetänkande "Sammanhållen rovdjurspolitik" (SOU 1999:146) 99 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna avseende slutbetänkande "Sammanhållen rovdjurspolitik" (SOU 1999:146) 101 Bilaga 4 Sammanfattning av skrivelser från och med begäran om ändringar i jaktlagen 103 Bilaga 5 Förteckning över remissinstanserna avseende skrivelser från och 105 Bilaga 6 Förteckning över remissinstanserna avseende utkastet till lagrådsremiss 107 Bilaga 7 Det till Lagrådet remitterade lagförslaget 109 Bilaga 8 Lagrådets yttrande 111 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 113 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att dels antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i jaktlagen (1987:259) dels godkänner regeringens förslag till 2. övergripande mål för en sammanhållen rovdjurspolitik (avsnitt 5.1) 3. miniminivåer respektive etappmål samt mål för utbredning för björn, järv, lo, varg och kungsörn (avsnitt 5.2.3-5.2.7). 2 Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs att 43, 44 och 46 §§ jaktlagen (1987:259) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 43 §1 För jaktbrott döms till böter eller fängelse den som För jaktbrott döms till böter eller fängelse i högst den som 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhet olovligen jagar på annans jaktområde eller där tillägnar sig vilt eller vid jakt som sker med stöd av licens bryter mot en för jakten väsentlig bestämmelse i licensen eller 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhet olovligen jagar på annans jaktområde eller där tillägnar sig vilt eller vid jakt som sker med stöd av licens bryter mot en för jakten väsentlig bestämmelse i licensen, 2. med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 3 §, 31 § första stycket, 32 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 25 §, 29 § 1, 29 a § eller 30 § första stycket. 2. med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 3 § eller 31 § första stycket eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 29 § 1 eller 30 § första stycket eller 3. med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 32 § eller mot en föreskrift som meddelats med stöd av 25 eller 29 a §. 44 §2 Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas 1. om det avsåg ett hotat, sällsynt eller värdefullt vilt, 1. om det avsåg ett hotat, sällsynt eller annars särskilt skyddsvärt vilt, 2. om det har utförts vanemässigt eller i större omfattning, 3. om det utförts med otillåten hjälp av ett motordrivet fortskaffningsmedel eller någon annan motordriven anordning. 3. om det utförts med otillåten hjälp av ett motordrivet fortskaffningsmedel eller någon annan motordriven anordning, 4. om det utförts med en särskilt plågsam jaktmetod. 46 §3 Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott, döms för jakthäleri till böter eller fängelse . Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott, döms för jakthäleri till böter eller fängelse i högst . Om brottet är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas sådana omständigheter som anges i 44 § andra stycket 1 och 2. Om brottet är att anse som grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas sådana omständigheter som anges i 44 § andra stycket 1 och 2. Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i . Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning I samband med riksdagsbehandlingen av budgetpropositionen för tillkännagav att regeringen borde utarbeta en sammanhållen rovdjurspolitik och möjligt återkomma till med ett förslag i frågan (bet. 1996/97:JoU1, rskr. 1996/97:113). tillkännagivande föranleddes av att rovdjursfrågan ansågs beröra många viktiga aspekter av internationella åtaganden inom faunavården och dessutom ha stor betydelse för vissa näringsgrenar. Till grund för tillkännagivandet låg också uppfattningen att ökningen av rovdjursstammarna kräver särskild uppmärksamhet när det gäller utformningen av skyddsjakten och intresset av en bibehållen eller utökad biologisk mångfald. Regeringen bemyndigade dåvarande chefen för att tillkalla en särskild utredare för att utreda frågan om en sammanhållen rovdjurspolitik (dir. 1998:6). I uppdraget ingick att utarbeta förslag till en sammanhållen rovdjurspolitik i syfte att skapa en helhetssyn på de biologiska, jaktliga och näringsmässiga frågorna. Vidare ingick att beskriva intressekonflikterna och att föreslå åtgärder för att begränsa dem och att åstadkomma en bättre samverkan mellan olika intressen. Uppdraget omfattade också att analysera behovet av förändringar i reglerna för ersättning för rovdjursskador på renar respektive andra tamdjur samt att beskriva hur behovet av inventeringar, forskning och information kan tillgodoses och finansieras. Med stöd av bemyndigandet förordnades dåvarande generalsekreteraren till särskild utredare. Utredningen genomfördes under namnet . beslutade regeringen i tilläggsdirektiv (dir. 1998:63) att utredaren med förtur skulle utreda vissa frågor om skyddsjakt på varg. Delbetänkandet Skyddsjakt på varg (SOU 1999:50) överlämnades till chefen för . Remissvaren finns tillgängliga i (dnr Jo1999/2755/SU). Därefter genomfördes en ändring i jaktförordningen (SFS 2000:100). överlämnades slutbetänkandet Sammanhållen rovdjurspolitik (SOU 1999:146). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. I betänkandet lämnades endast ett fåtal förslag till lagändringar. Förslagen finns i bilaga 2. Slutbetänkandet har remissbehandlats. Remissinstanserna finns förtecknade i bilaga 3. Remissvaren och en sammanställning av remissvaren finns tillgängliga i (dnr M2000/133/Na). och har i skrivelser (dnr Jo2000/63 respektive Jo1998/908) hemställt om ändringar i jaktlagen. En sammanfattning av skrivelserna finns i bilaga 4. Skrivelserna har remissbehandlats. Remissinstanserna finns förtecknade i bilaga 5. Remissvaren finns tillgängliga i . Regeringen utformade en lagrådsremiss med huvudsaklig utgångspunkt i slutbetänkande och skrivelserna från och . Med hänsyn till att lagrådsremissen även omfattade förslag som inte behandlades i betänkandet eller skrivelserna remissbehandlades förslagen i lagrådsremissen i särskild ordning. Remissinstanserna avseende utkastet till lagrådsremiss finns förtecknade i bilaga 6. Remissvaren finns tillgängliga i (dnr M2000/133/Na). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över lagförslaget. Det till lagrådet remitterade lagförslaget finns i bilaga 7. Lagrådet har yttrat sig över dessa förslag. Yttrandet finns i bilaga 8. Regeringen har följt lagrådets förslag till ändringar. Vissa redaktionella ändringar har dessutom gjorts i lagtexterna. 4 Bakgrund och utgångspunkter 4.1 Rovdjuren I denna proposition behandlas frågor om de fyra stora rovdjursarterna, dvs. björn, järv, lo och varg samt även kungsörn. Samtliga arter ingår som en naturlig del i den svenska faunan. De stora rovdjuren och kungsörnen har varit utsatta för omfattande jakt och förföljelse . har det funnits så få individer att det funnits risk för att vissa av arterna helt skulle försvinna ur den svenska faunan. Genom olika åtgärder, såsom fridlysning och begränsad jakt, har stammarna av åtminstone björn, lo och varg ökat. Järvens utveckling synes något mera osäker medan kungsörnens varit stabil. ArtDatabanken har i sin senaste lista över hotade arter i , den s.k. rödlistan, bedömt vargen som akut hotad, järven som starkt hotad och björnen och lodjuret som sårbara. Kungsörnen har klassificerats som missgynnad. Mellan de svenska och de norska stammarna av björn, järv, lo, varg och kungsörn förflyttar sig individer i en sådan omfattning att det finns fog för att tala om gemensamma stammar för och . Däremot finns det viss osäkerhet om i vilken omfattning de svensk-norska stammarna har kontakt med finska bestånd. Särskilt kontakten mellan det svenska och det finska vargbeståndet verkar osäker. 4.1.1 (arctos) har en vid utbredning. De största sammanhängande europeiska populationerna av björn finns i norra och östra barrskogsområden. Övriga bestånd är isolerade. Populationerna ökar i de norra och östra delarna av . Den totala europeiska populationen beräknas till högst 50 000 björnar. De flesta finns i den europeiska delen av . Den gemensamma svensk-norska björnstammen uppskattas till minst 1 000 djur. Nästan hela stammen finns i . Den norska delen av stammen beräknas uppgå till mellan 15 och 50 björnar. I stora delar av skogslandet och i björnens sydligaste utbredningsområde är den relativt snabba tillväxten - som emellertid förefaller ha dämpats - den högsta kända tillväxten i världen för en brunbjörnsstam. I uppträder björn med en markant koncentration till de östra delarna av landet. har stammen ökat kraftigt och beräknades uppgå till 1 050-1 150 individer i . Genetiska studier av björnar i visar att det finns två olika genetiska linjer vilket tyder på olika invandringsvägar till landet. Den sydliga linjen visar släktskap med Syd- och björnar medan den norra har släktskap med björnar i och . Undersökningar visar emellertid att det finns ett så omfattande naturligt utbyte mellan dessa grupper att det från genetiska aspekter inte finns anledning att förvalta dem som separata stammar. Omkring uppgick den skandinaviska populationen troligen till 4 000-5 000 björnar. Den dramatiska tillbakagången av björnen som skedde berodde på ett mycket hårt jakttryck. Björnen räddades undan utrotning tack vare flera åtgärder bl.a. lagändringar som fridlysning, avskaffande av s.k. skottpengar och förbud mot handel med björnskinn. Illegal jakt på björn förekommer inom hela det svenska utbredningsområdet men verkar vanligare i norr än i söder (se utredningens slutbetänkande SOU 1999:146, bilagedelen, bilaga 7). Illegal jakt kan vara en betydande begränsande faktor i delar av fjällområdet. Antalet björnar är där fortfarande lågt och minskar i många områden medan det ökar i en del skogsområden. 4.1.2 Järv Järv (Gulo gulo) förekommer i barrskogsbältet och på tundran i , och . Den finns över i stort sett samma områden som renen. Utbredningsområdet har under de senaste århundradena krympt betydligt. Fasta bestånd i finns bara i , , och . Den skandinaviska järvstammen beräknades till 350-480 djur. Av den norska stammen finns tre fjärdedelar i de två nordligaste fylkena. En liten del av den norska stammen finns i ett område betydligt längre söderut. I lever järven i långt större utsträckning i skogslandet jämfört med vad som är fallet i de båda andra nordiska länderna. De tätaste stammarna finns i renskötselområdet i och Kainuu samt i norra . Järvens nuvarande utbredning i är begränsad till fjälltrakterna och det fjällnära skogslandet. I historisk tid verkar arten inte ha funnits i de mellansvenska och sydsvenska skogsområdena. av beståndet beräknas finnas i läns fjällvärld. Järven har stora luckor i sin utbredning, särskilt i de södra fjällområdena. Järven har revir som försvaras mot artfränder. Ynglande honors revir tycks uppgå medan hanarnas är mångdubbelt större och överlappar flera honors revir. Nya studier visar att honorna får ungar . Den svenska populationen har minskat . Under den senaste inventeringen säsongen 1999/2000 konstaterades 40 föryngringar vilket är en minskning . Det innebär att det kan beräknas finnas ca 160-200 järvar. Mycket tyder på att olaglig jakt starkt bidrar till att förhindra att järvstammen växer och att järven inte återetablerar sig i sydliga delar av fjällkedjan. 4.1.3 Lodjur Lodjur av den art som finns i (Lynx lynx), finns endast i och . fanns arten i bara kvar i Fennoskandien och . Återutplanteringar - lagliga och olagliga - har skett på flera håll i . I finns lodjuret spritt över i stort sett hela landet. Antalet beräknas där till över 600 djur. Stammen i är något större, omkring 880-930 djur, men är ojämnt fördelad med en markant koncentration till landets södra del. I har lodjurets utbredning och antal varierat kraftigt - inte minst senare del. första hälft var lodjuret relativt allmänt förekommande över hela landet med undantag för de allra nordligaste områdena. minskade stammen snabbt och 1920 fanns endast en spillra kvar i delar av och . 1928 fridlystes lodjuret i hela landet. Fridlysningen hade avsedd verkan och stammen ökade vilket innebar att allmän jakt infördes . redovisades avskjutningssiffror på över 50 lodjur och antalet lodjur minskade igen. För att försöka stoppa lodjursstammens negativa utveckling senarelades och kortades jakttiden och fredning av arten genomfördes i två etapper, 1986 utanför renskötselområdet och 1991 i hela landet. Arten har svarat mycket positivt på fredningen och stammen har återhämtat sig i främst södra och mellersta och i delar av . Inom renskötselområdet uppträder lodjuret ojämnt med en markant koncentration till delar av . Lodjursstammen i beräknas uppgå till närmare 1 500 djur. Även lodjuret har visat en mycket kraftig minskning av antalet föryngringar i renskötselområdet . Under spårningssäsongen 1999/2000 konstaterades 133 föryngringar mot 173 året innan, dvs. en minskning med . Lodjuret är ursprungligen ett skogsdjur. Lodjurets etablering i fjälltrakterna följer i stort sett vargens försvinnande inom samma områden. Lodjuret återfinns främst i starkt kuperad terräng. Tillväxten i en lodjursstam kan i gynnsamma fall vara mycket stor eftersom honorna tidigt blir könsmogna och regelbundet får ungar . En normal årlig tillväxt är ett eller något tiotal procent . Olaglig jakt förekommer på lodjur men omfattningen är svår att uppskatta. Utredningen har i detta avseende bl.a. hänvisat till en rapport (Kvantifiering av illegal jakt på lodjur i ), som på uppdrag av utredningen upprättades av forskare vid ett projekt med radiomärkta lodjur i och Bergslagen (se utredningens slutbetänkande SOU 1999:146, bilagedelen, bilaga 5). 4.1.4 (Canis lupus) fanns ursprungligen över större delen av norra halvklotet. Målmedveten förföljelse från människan har lett till att arten minskat i antal och i många länder blivit helt utrotad. har emellertid en liten återkolonisation skett bl.a. till länder i som inte hyst varg . I flera länder i Syd- och finns vargbestånd som är mer än tio gånger större än beståndet i . Som exempel kan nämnas att har ca 2 000 vargar och ca 600-700 vargar. I och skedde en tillbakagång i vargstammen liknande den i övriga . Nedgången skedde i främst och i . har två invandringsvågor av varg från varit märkbara i främst , den första vågen kom 1959-1963 och den andra 1976-1977. I fanns varg ursprungligen i alla landskap utom och . Arten har varit föremål för hård förföljelse. Skottpengar infördes och avskaffades först . Under tidigare århundraden fanns endast små bestånd av klövvilt - såsom rådjur och älg - varför olika slag av tamdjur var viktig föda för vargar. Vid fridlysningen ansågs den svenska vargstammen uppgå till högst tio vargar. Enligt senare bedömningar var det verkliga antalet antagligen lägre. Arten var då troligen mycket nära att försvinna från hela Skandinaviska halvön. iakttogs emellertid vargspår i i sådan omfattning att man bedömde att en del av invandringsvågen av vargar från även nått . inträffade den första kända vargföryngringen i Sydskandinavien . Därefter har det nästan skett föryngringar i eller angränsande områden i . /1999 beräknades antalet till 59-75 individer i dvs. i och tillsammans. Spårningen 1999/2000 visade sju familjegrupper och ytterligare sex revirmarkerande par i den gemensamma norsk-svenska vargstammen. Det totala antalet vargar uppgick till 67-81 individer. I detta antal ingår inte de valpar som fötts . bör påpekas att de sex vuxna vargar som man vet dog , inte har frånräknats. Trots ökningen ligger arten ännu under den nivå på 50 könsmogna individer som () satt som gräns för när en djurart skall beskrivas som akut hotad. För den växande vargstammen i har älg och rådjur utgjort de dominerande bytesdjuren men även bäver och grävling är normalt förekommande byten. Vargen lever vanligtvis i flock och hävdar revir, som uppgår . Flocken leds av en könsmogen hane och en hona - det s.k. alfaparet. Normalt är det bara alfatiken som föder valpar även om det finns flera könsmogna honor i flocken. från slutet av det första levnadsåret lämnar ungvargarna flocken för att finna en partner och etablera egna revir. Ungvargar kan därvid göra mycket långa vandringar. De spårningar av radiomärkta djur som gjorts ger belägg för att ensamma vargar kan uppträda snart sagt var som helst på den skandinaviska halvön. I den skandinaviska vargstammen har olaglig jakt och trafik varit de allt överskuggande dödsorsakerna för de vargar för vilka man kunnat fastställa dödsorsaken. har den skandinaviska vargstammen visat en årlig tillväxt i storleksordningen , med undantag för några av . Enligt de vetenskapliga bedömningar som gjorts är det troligt att tillväxten kommer att fortsätta. Ändras tillväxttakten av någon anledning, t.ex. genom ökad jakt, kan situationen snabbt förändras. Redan ett litet årligt jaktligt uttag av vuxna vargar kan ge stora effekter på tillväxttakten beroende på vilka individer som dödas. Vargpopulationens genetiska framtid är mera osäker. Framför allt om alla nu levande vargar härstammar från det par som fortplantade sig första gången kan negativa effekter av inavel komma att visa sig. En snabb tillväxt av stammen torde emellertid minska risken för sådana effekter av inavel. Vargens exceptionella förmåga att vandra långa sträckor talar för möjligheten till ett visst genetiskt utbyte mellan den skandinaviska och den finsk-ryska stammen. Genetiska undersökningar av den nuvarande norsk-svenska stammen har dock inte kunnat ge belägg för att någon invandring skett . En prognos med någon grad av säkerhet för den skandinaviska vargstammen framtid går inte att göra. Om det etableras nya par och en fortsatt tillväxt accepteras skulle populationen kunna växa och arten återkomma till gamla områden.