prop · GO031D32 · 2001-01-01 00:00:00 — 1 Förslag till riksdagsbeslut 7 2 Inledning 9 3 Räntor på statsskulden 11 92:1 Räntor på statsskulden 11 3.1 Prognos för räntor på statsskulden 11 3.2 Faktorer som påverkat ränteutgifterna 13 3.3 Upplåning 15 3.4 Känslighetsanalys 16 4 Oförutsedda utgifter 19 92:2 Oförutsedda utgifter 19 4.1 Omfattning 19 4.2 Ianspråktagande av anslaget 1999 och t.o.m. 19 4.3 Regeringens överväganden 19 5 provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning 21 92:3 provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning 21 5.1 Omfattning 21 Anslagsbelopp 7 2.1 Utgiftsutveckling inom utgiftsområde 26 9 3.1 Anslagsutveckling 11 3.2 Kassamässiga statsskuldsräntor 11 3.3 Kostnadsmässiga statsskuldsräntor 12 4.1 Anslagsutveckling 19 4.2 Utbetalningar 1999 och t.o.m. 19 5.1 Anslagsutveckling 21 3.1 Statsskuldsräntor som andel av BNP och i miljarder kronor 1980-2003 13 3.2 Statsbudgetens saldo 1980-2003 14 3.3 Ränteförutsättningar (årsgenomsnitt) 14 3.4 Statsskuldens fördelning på instrumentstyper 15 3.5 Förfalloprofil över statsobligationslån 15 3.6 Valutaskuldens fördelning exklusive derivattransaktioner 16 3.7 Valutaskuldens fördelning inklusive derivattransaktioner 16 3.8 Statsskulden fördelad på långivare 16 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. bemyndigar regeringen att besluta att ramanslaget 92:1 Räntor på statsskulden får överskridas om det är nöd-vändigt för att fullgöra statens betalnings-åtaganden, (avsnitt 3.1), 2. bemyndigar regeringen att besluta att ramanslaget 92:3 Riksgäldskonto-rets provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning får överskri-das om det är nödvändigt för att fullgöra statens betalningsåtaganden, (avsnitt 5.1), 3. för anvisar anslagen under utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m. en-ligt följande uppställning: Anslagsbelopp Tusental kronor Anslag Anslagstyp 92:1 Räntor på statsskulden ramanslag 70 600 000 92:2 Oförutsedda utgifter ramanslag 10 000 92:3 provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning ramanslag 315 000 Summa Utgiftsområde 26 Statsskuldsräntor m.m. om- fattar räntor på statsskulden, oförutsedda utgif-ter samt provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning. Utgiftsområdet ingår inte i utgiftstaket för staten. Målet för statsskuldsförvaltningen är att skulden skall förvaltas så att kostnaden för skulden långsiktigt minimeras som risken i förvaltningen beaktas. Förvaltningen skall ske inom ramen för de krav penningpolitiken ställer. Tabell 2.1 Utgiftsutveckling inom utgiftsområde Utfall 1999 Anslag 2000 Utgifts- prognos 2000 Förslag anslag 2001 Beräknat anslag 2002 Beräknat anslag 2003 Räntor på statsskulden 89 825 81 700 87 900 70 600 65 100 57 900 Oförutsedda utgifter 0 10 10 10 10 10 provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning1 60 100 60 315 245 210 Totalt för utgiftsområde 26 89 885 81 810 87 970 70 925 65 355 58 120 1 ingår endast provisioner för upplåning på utländska marknaden på anslaget. ingår även provisioner för upplåning i svenska kronor vilket föranleder en höjning av ramen med 255, 185 respektive . Provisioner för upplåning i svenska kronor redovisas under utgiftsområde 2 anslag B4 : Vissa kostnader för upplåning och låneförvaltning. 3 Räntor på statsskulden 92:1 Räntor på statsskulden Tabell 3.1 Anslagsutveckling 87 900 000 2001 Förslag 70 600 000 2002 Beräknat 65 100 000 2003 Beräknat 57 900 000 3.1 Prognos för räntor på statsskulden Kassamässiga statsskuldsräntor De totala räntebetalningarna beräknas uppgå till , vilket är mindre än prognosen ekonomiska vårproposition. Den lägre prognosen förklaras till största del av ökade valutavinster i samband med att utländska lån förfaller till betalning. beräknas ränteutbetalningarna öka med i jämförelse med prognosen i den ekonomiska vårpropositionen, vilket bl.a. beror på att valutaförlusterna nu bedöms öka. Valutavinster- och förluster kan påverka ränteutgifterna i såväl positiv som negativ riktning, och uppvisar ett mönster som inte på samma sätt som övriga ränteutgifter korresponderar mot den årliga skuldutvecklingen. Valutadifferenserna (dvs. förluster/vinster) beror på hur mycket valutakursen för de lån som förfallit har förändrats sedan de emitterades. över tiden bedöms räntebetalningarna minska från 1999 till 2003. De successivt lägre räntebetalningarna förklaras dels av att statsskulden minskar med ca , dels av att lån med höga kupongräntor successivt förfaller och refinansieras med lån till lägre räntesatser. Amorteringen på statsskulden är främst ett resultat av överföringar från AP-fonden till staten i samband med ålderspensionsreformen samt försäljningar av aktier i statliga bolag. Prognosen i tabell 3.2 baseras på att den nuvarande upplåningsinriktningen i huvudsak ligger fast. Förändrade upplåningstrategier kan i vissa fall ge betydande effekter på räntebetalningarna (se avsnitt 3.2-3.3). Tabell 3.2 Kassamässiga statsskuldsräntor Miljarder kronor 1999 2000 2001 2002 2003 Räntor på lån i svenska kronor 68,5 61 47 46 44 Räntor på lån i utländsk valuta 22,0 20 18 17 17 Räntor på in- och utlåning -2,4 -2 -3 -4 -5 Över-/underkurser vid emission1 -2,4 0 -2 -3 -4 Summa räntor 85,7 79 59 56 53 Valutaförluster/vinster2 -6,2 -4 8 6 4 Kursförluster/vinster3 10,2 13 4 3 1 Övrigt 0,2 0 0 0 0 Summa ränteutgifter 89,8 88 71 65 58 1Överkurser uppstår när RGK emitterar obligationer då marknadsräntan är lägre än Underkurser uppstår vid motsatt förhållande. 2 Vid lösen eller omsättning av lån i utländsk valuta realiseras valutakursförluster eller vinster beroende på hur valutakursen utvecklats sedan lånet tecknades. Posten påverkar statsbudgetens utgifter och statsbudgetens saldo men inte statens finansiella sparande. 3 Kursförluster uppstår vid förtidsinlösen av lån som har en högre kupongränta än marknadsräntan vid återköpstillfället. Kursvinster uppstår vid motsatt förhållande. Posten påverkar statsbudgetens utgifter och statsbudgetens saldo men inte statens finansiella sparande. Kostnadsmässiga statsskuldsräntor Den budgetpåverkande redovisningen av statsskuldsräntorna är utgiftsmässig, dvs. baserad på hur mycket som betalas . Ränteutgifterna blir därmed starkt beroende av vilka typer av upplåningstekniker som tillämpas och kan uppvisa stora svängningar mellan åren som inte direkt kan hänföras till den underliggande skuld- ränte- och valutakursutvecklingen . När kostnaderna för statsskulden utvärderas bör intresset i stället främst riktas mot hur mycket räntekostnader som genereras . I tabell 3.3 redovisas de kostnadsmässiga statsskuldsräntorna. Kostnadsmässig redovisning innebär att räntorna periodiseras över lånets löptid, vilket innebär att den upplupna ränta som löpande genereras under lånets löptid beaktas. I den kassamässiga redovisningen beaktas endast ränteutbetalningar i samband med att en kupong eller en obligation förfaller. Skillnaden mellan de båda redovisningssätten är därför störst för nollkupongobligationer. För ger periodi- seringen av nollkupongräntor högre kostnadsmässiga än utgiftsmässiga räntor, eftersom merparten av de utestående nollkuponglånen förfaller först efter beräkningsperiodens utgång. med stora nollkupongförfall kommer effekten bli den motsatta, eftersom de utgiftsmässiga räntorna då belastas av en räntebetalning som har genererats under ett flertal år. Vidare görs justeringar för över- och underkurser som uppstår vid emissionerna. I stället för att redovisa dem som inkomst- respektive utgiftsräntor vid upplåningstillfällena, fördelas de ut över respektive låns återstående löptid. Varje lån kommer härmed att under hela sin livstid belasta räntekostnaderna med den marknadsränta de har emitterats till, eftersom nettot av ett låns kupongränta och periodiserad över- eller underkurs sammanfaller med marknadsräntan vid emissionen. leder periodiseringen av över/underkurser till att de kostnadsmässiga räntorna blir högre än de utgiftsmässiga utom . Anledningen är att emissionerna på nettobasis beräknas ge överkurser, vilka när de sprids ut över en längre tidsperiod ger en mindre årlig minskning av räntekostnderna än av ränteutgifterna. Kategorin periodisering av övriga räntor utgörs av räntor på instrument som har mer regelbundna räntebetalningar, t.ex. kupongobligationer. Här uppstår skillnader mellan utgiftsmässiga och kostnadsmässiga räntor framför allt om den utestående skulden, eller kupongräntorna på de utestående lånen, ökar eller minskar kraftigt. leder periodiseringen av räntan på dessa instrument till att de kostandsmässiga räntorna blir lägre än de utgiftsmässiga. Detta beror framför allt på att lån med hög kupongränta successivt förfaller och ersätts med lån med lägre ränta, vilket får ett snabbare genomslag på de kostnadsmässiga räntorna. blir effekten extra stor till följd av att relativt stora uppköp av obligationer har genomförts. Förutom löpande ränteutgifter samt över- och underkurser från emissionerna utgörs de totala ränteutbetalningarna även av utgifter i form av realiserade kursdifferenser vid förtidsinlösen av lån samt realiserade valutakursdifferenser. Dessa två kategorier av räntor har inte periodiserats på grund av att de faktiska beloppen blir kända först på förfallodagen. Man kan emellertid inte bortse från dessa räntor eftersom de påverkar lånebehovet. Precis som i den kassamässiga redovisningen tas i den kostnadsmässiga redovisningen hänsyn enbart till realiserade effekter. Orealiserade omvärderingar av skulden med avseende på ändringar i marknadsräntor och växelkurser tas inte upp som kostnader för statsskulden. Tabell 3.3 Kostnadsmässiga statsskuldsräntor Miljarder kronor 1999 2000 2001 2002 2003 Summa räntor enligt tabell 3.2 85,7 79 59 56 53 Justering kursdifferenser vid emission 2,1 -1 2 3 4 Justering noll- kupongräntor 2,7 2 5 4 3 Justering övriga räntor -5,9 -8 -3 -2 -3 Summa kostnads- justering -1,2 -7 4 5 5 Summa räntekostnader1 84,6 72 63 61 57 1Exklusive realiserade valuta- och kursdifferenser. Bemyndigande att överskrida anslaget Regeringen begär ett bemyndigande att vid behov överskrida ramanslaget Räntor på statsskulden. utnyttjades bemyndigandet då utbetalningarna uppgick till medan tilldelade medel på anslaget var . De högre ränteutgifterna i förhållande till tilldelade medel förklaras främst av effekter till följd av att budgetsaldot blev högre än beräknat i budgetpropositionen . Det högre budgetsaldot ledde till att emitterade lägre volymer än beräknat, vilket i sin tur resulterade i lägre överkurser vid emission (lägre inkomster). Detta ledde också till större återköp, vilket resulterade i att de realiserade kursförlusterna blev större än beräknat. Kursförluster uppstår då obligationer med en högre kupongränta än aktuell marknadsränta återköps. Den ökade räntebelastning som uppkom till följd av uppköp och byten minskar statens framtida räntebetalningar i motsvarande grad. Den aktuella prognosen visar att ränteutbetalningarna kommer att uppgå till vilket gör att bemyndigandet bedöms utnyttjas även 2000. De högre utgifterna förklaras bl.a. av högre räntenivåer än beräknat (0,) och de obligationsuppköp som gjordes i syfte att hantera det kassaöverskott som uppstod i samband med försäljningen av aktier i . Uppköpen ledde till större realiserade kursförluster än som tidigare prognostiserats. En del av ökningen i ränteutgifterna har dock motverkats av att kronans utveckling har lett till större valutakursvinster på lån som förfaller och derivatinstrument. Regeringen bör bemyndigas att överskrida anslaget om det är nödvändigt för att kunna fullgöra statens betalningsåtaganden. 3.2 Faktorer som påverkat ränteutgifterna Ränteutgifternas storlek är beroende av ett flertal faktorer. Grundläggande är statsskuldens storlek, aktuellt upplåningsbehov (statsbudgetens saldo) samt ränte- och valutautvecklingen. Dessa faktorer är avgörande för den underliggande nivån i räntebelastningen sett över en längre tidsperiod. Ränteutgifternas fördelning mellan enskilda år påverkas emellertid också av tekniska faktorer i form av olika emissionstekniker som tillämpar. Grundläggande faktorer Vid utgången av uppgick statsskulden till . Statsskuldens utveckling bestäms huvudsakligen av statsbudgetens saldo dvs. skillnaden mellan inkomster och utgifter på statsbudgeten. Då statsbudgetens saldo visar överskott amorteras statsskulden. Vidare påverkas även statsskulden av valutaförändringar eftersom en stor del, , av skulden är exponerad mot utländsk valuta. Diagram 3.1 Statsskuldsräntor som andel av BNP och i miljarder kronor 1980-2003 har statens utgifter varit större än dess inkomster under nästan alla år. Som framgår av diagram 3.1 har statsskulden framför allt ökat under två längre sammanhängande perioder. Den första perioden varade då statsskulden ökade . Den andra perioden av kraftig statsskuldökning uppkom då statsskulden steg . Statsskulden som andel av BNP (skuldkvoten) ökade också kraftigt under nämnda perioder. stabiliserades skuldkvoten kring av BNP. Därefter beräknas skuldkvoten minska för att 2003 uppgå till . visade statsbudgetens saldo , med undantag , ett överskott. uppgick överskottet på statsbudgeten till . Som framgår av diagram 3.2 beräknas statsbudgeten visa överskott och underskott 2003. Överskotten 2000 och 2001 förklaras av engångseffekter i samband med införandet av ålderspensionsreformen samt på inkomster från försäljning av aktier. De svagare budgetsaldona 2002 och 2003 uppkommer då utrymmet utöver överskottsmålet på av BNP i de offentliga finanserna beräkningstekniskt överförs till hushållen (volym 1 kapitel 4). Diagram 3.2 Statsbudgetens saldo Förutom statsskuldens utveckling har även ränte- och valutautvecklingen en grundläggande betydelse för ränteutgifterna. Om den svenska marknadsräntan ökar eller minskar med en procentenhet , jämfört med gällande beräkningsantaganden, ökar eller minskar ränteutgifterna med . Diagram 3.3 visar ränteutvecklingen för de för statsskulden mest betydelsefulla räntorna. Diagram 3.3 Ränteförutsättningar (årsgenomsnitt) Procent Tekniska faktorer Som tidigare nämnts påverkas ränteutgifternas fördelning mellan enskilda år, förutom av grundläggande faktorer som statsskuldens storlek, statsbudgetens saldo samt ränte- och valutautvecklingen, även av mer tekniska faktorer i form av de olika emissionstekniker som tillämpar. Exempel på upplåningsmetoder som kan ge stora sådana tekniska effekter på ränteutgifterna är emissioner av nollkupongobligationer samt benchmarklån med fast kupongränta. För nollkupongobligationer tas lånets sam- manlagda ränta upp som utgifter för statsskulden först vid förfallotidpunkten. På detta sätt skjuts betalningarna av statskuldräntorna . Vid emission av benchmarklån uppkommer över- eller underkurser när marknadsräntan avviker från de emitterade lånens fasta kupongräntor. En överkurs är ett pris över obligationens nominella värde, som innebär att långivaren ersätter med den nuvärdesberäknade mellanskillnaden mellan kupongräntan och marknadsräntan för lånets återstående löptid. Denna ersättning räknas av från ränteutgifterna och reducerar därmed nettot av ränteutgifterna vid upplåningstillfället, som ränteutgifterna blir högre kommande år genom att förbinder sig att betala en högre ränta än marknadsräntan. Vid emission till underkurs gäller det motsatta. I de totala, lånebehovspåverkande ränteutgifterna, ingår också realiserade kurs- och valutadifferenser. Uppköp och byten i syfte att dels jämna ut förfalloprofilen, dels att snabbt få upp likviditet i nya lån ingår som ett led i . Analogt med vad som gäller när lån emitteras uppstår i dessa fall över- och underkurser. Vid uppköp till överkurs realiserar en kursförlust, eftersom långivaren måste ersättas med den nuvärdesberäknade mellanskillnaden mellan kupong- och marknadsränta för lånets återstående löptid. blir de ordinarie, i det finansiella sparandet inkluderade, räntorna lägre kommande år, eftersom uppköp till överkurs innebär att lånet kan refinansieras till en lägre räntenivå. Uppköp till underkurs innebär en realiserad kursvinst, som ränteutgifterna blir högre kommande år. Uppköp till någon form av kursdifferens - positiv eller negativ - innebär således enbart en omfördelning av ränteutgifter över tiden. Valutaskulden omvärderas löpande till aktuella valutakurser. Statsbudgeten belastas emellertid inte med orealiserade omvärderingar, utan först av de realiserade valutakursdifferenser som uppstår när lånen eller derivatinstrumenten förfaller. Valutadifferenserna är en funktion av växelkursrörelser sedan de förfallande instrumenten emitterades och uppvisar därför såväl ett oregelbundet mönster mellan åren, som stor volatilitet beroende på förändrade växelkursförutsättningar. 3.3 Upplåning Det övergripande målet för statsskuldsförvaltningen är att minimera de långsiktiga kostnaderna för statsskulden sam- tidigt som risken i förvaltningen beaktas. Förvaltningen skall dessutom ske inom ramen för penningpolitikens krav. Regeringen lägger fast riktlinjer för skuldens förvaltning, t.ex. avseende fördelningen mellan lån i kronor och lån i utländsk valuta. Riktlinjebeslutet bygger på förslag från och fattas efter yttrande från . Upplåning och förvaltning av statsskulden sker i tre skuldslag; - nominella lån i svenska kronor - reala lån i svenska kronor - nominella lån i utländsk valuta. I diagram 3.4 redovisas statsskuldens fördelning på olika typer av upplåningsinstrument. Diagram 3.4 Statsskuldens fördelning på instrumentstyper Andelar av statsskulden Not:Inkluderas swappar mellan svenska kronor och utländsk valuta uppgår andelen utländsk valuta till . Statsskulden uppgick till . Nominella lån i svenska kronor Den långa nominella upplåningen i svenska kronor koncentreras till benchmarklån. Dessa utgörs av fastförräntade obligationer med löptider på mellan två och . Förutom vid nyintroduktion av lån sker upplåningen genom att nya trancher emitteras i de befintliga lånen. Huvudsyftet med benchmarksystemet är att varje lån skall vara tillräckligt stort för att god likviditet skall kunna upprätthållas. Detta minskar investerarnas risker och därmed deras avkastningskrav, och bidrar på så sätt till lägre upplåningskostnader för staten. som benchmarklånen främjar likviditet så sprids upplåningen över en tillräckligt bred avkast- ningskurva för att refinansieringsbördan skall jämnas ut. I diagram 3.5 visas förfalloprofilen för statsobligationer . Ett medel att begränsa refinansieringsrisken när benchmarklånen förfaller är bytestransaktioner som innebär att delar av lånen köps upp och ersätts med andra lån eller med statsskuldväxlar. Kontoret genomför också regelbundna emissioner av statsskuldväxlar. Diagram 3.5 Förfalloprofil över statsobligationslån Miljarder kronor Not: Total obligationsstock Kortfristig upplåning i svenska kronor utgörs av statsskuldväxlar i löptider på mellan en månad och upp till normalt sett . Vidare genomförs dagslån/deposits samt repotransaktioner i likviditetshanteringssyfte. bedriver också upplåning direkt från hushållen. Hushållen ges därmed möjlighet att förvärva instrument utan kreditrisk, som hushållsupplåningen bidrar till en diversifiering av statsskulden. Reala lån i svenska kronor Vid sidan av den nominella upplåningen emitterar realobligationer. Genom att den reala avkastningen är känd undviker investerarna inflationsrisken och behöver därför inte kompenseras för att ta på sig en sådan risk. Realräntelånen utgörs av såväl nollkupong- som kupongobligationer. Nominella lån i utländsk valuta Valutaupplåningen utgörs av obligationer i utländsk valuta samt s.k. kron/valutaswappar. /valutaswappar innebär att upplåning i svenska kronor transformeras till upplåning i utländsk valuta genom skuldbytesavtal, där kronor säljs i utbyte mot utländsk valuta. /valutaswapparna i sig är inte finansierade, men bidrar till ett nettoinflöde av utländsk valuta som räknas in i statsskuldens valutaexponering. För att valutaskuldens sammansättning skall vara förenlig med de riktmärken som har satts upp avseende skuldens valuta- och ränterisk, kombineras upplåningen med derivattransaktioner. Till följd av detta förfarande skiljer sig sammansättningen av de utestående lånen markant från nettoskuldsättningen i olika valutor (se diagram 3.6 och 3.7). Derivatinstrument används också för att inom fastställda riktlinjer och ramar ta begränsade valuta- och räntepositioner gentemot riktmärkena. Derivatinstrumenten ingår inte i statsskuldsbegreppet, däremot belastas statsbudgeten av ränteutgifter på såväl lån som derivattransaktioner. Det är också skulden inklusive derivattransaktioner som bvisar den faktiska exponeringen i olika valutor. I regeringens skrivelse Utvärdering av statsskuldens upplåning och förvaltning 1994/95-1999 (1999/2000:104) redovisas en utvärdering av upplåningen och förvaltningen av statsskulden nämnda år. Diagram 3.6 Valutaskuldens fördelning exklusive derivat- transaktioner Andelar Diagram 3.7 Valutaskuldens fördelning inklusive derivat- transaktioner Andelar Statens långivare största långivare är försäkringsbolag och Allmänna Pensionsfonden. /2000 finansierade nämnda långivare av statsskulden som då uppgick till (diagram 3.8). I gruppen övriga placerare ingår bl.a. svenska företag och institutioner, förutom försäkringsbolag och banker, samt utländska placerare. Diagram 3.8 Statsskulden fördelad på långivare 3.4 Känslighetsanalys Förändrade ränteantaganden En förändring av korta och långa svenska marknadsräntor med en procentenhet till och med /2001 skulle öka eller minska de kassamässiga statsskuldsräntorna med . Effekten på de kostnadsmässiga statsskuldsräntorna skulle bli ca . Om den svenska marknadsräntan skulle ligga en procentenhet högre eller lägre än beräkningsantagandena, skulle de kassamässiga statsskuldsräntor bli högre eller lägre , medan effekten på de kostnadsmässiga statsskuldsräntorna skulle bli . En förändring av utländska räntor med en procentenhet skulle öka eller minska såväl kostnads- och kassamässiga statsskuldsräntor med ca . Förändrade valutaantaganden En förändring av kronkursen med en procent till och med /2001 skulle generera ökade respektive minskade realiserade valutakursdifferenser på ca . En förstärkning respektive försvagning av kronkursen med en procent skulle minska respektive öka utgifterna för realiserade valutakursdifferenser med ca . Detta gäller en generell förändring av kronkursen. I de fall kronan rör sig åt olika håll gentemot olika valutor kan enprocentiga förändringar implicera betydligt större ökningar eller minskningar av de realiserade valutadifferenserna. Vidare kan effekten förstärkas vid stora, kortfristiga rörelser i växelkurserna. Realiserade vinster eller förluster till följd av växelkursrörelser påverkar enbart de kassamässiga statsskuldsräntorna. Förändrade budgetsaldoantaganden En förbättring av budgetsaldot med ett enskilt år skulle minska de kassamässiga statsskuldsräntorna med ca 1 miljard kronordet efter det att förbättringen inträffar. Det år som förbättringen sker ökar i stället ränteutgifterna med ca , till följd av lägre realiserade överkurser vid emission. Motsvarande saldoförbättring skulle minska de kostnadsmässiga statskuldsräntorna med ca med undantag förbättringen inträffar då minskningen skulle bli . 92:2 Oförutsedda utgifter Tabell 4.1 Anslagsutveckling Tusental kronor 10 000 2001 Förslag 10 000 2002 Beräknat 10 000 2003 Beräknat 10 000 4.1 Omfattning Ett särskilt anslag finns upptaget på statsbudge-ten för att vid behov kunna användas för att täcka oförutsedda utgifter. Anslaget för inneva-rande budgetår uppgår till . Medel från anslaget tas i anspråk efter beslut av regeringen i varje enskilt fall. 4.2 Ianspråktagande av anslaget 1999 och t.o.m. utbetalades från detta anslag. Utbetalningen avsåg ett av beslutat men inte utbetalt bidrag . Till och med juli har betalats från detta anslag.