prop · GO038 · 2001-01-01 00:00:00 — I de fallen anses den som slutligt har stått för de kostnader som ligger till grund för förmånen vara arbetsgivare, om denne är någon an- nan än den som är skattskyldig för förmånen. Den andra situationen tar sikte på skattepliktiga förmåner eller ersätt- ningar som getts ut eller anses utgivna av en fysisk person som är bosatt utomlands eller av en utländsk juridisk person. Om förmånen eller ersätt- ningen har sin grund i en anställning i anses den svenska arbets- givaren vara arbetsgivare också i fråga om förmånen eller ersättningen från utlandet, under förutsättning att det inte finns ett anställningsförhål- lande mellan utgivaren av förmånen eller ersättningen och den som är skattskyldig för den. Den sista situationen gäller s.k. ATP-förbindelser (numera förbindelser om ålderspensionsavgift enligt LIP) där det är den som åtagit sig betal- ningsansvaret för ålderspensionsavgiften som anses som arbetsgivare (2 kap. 11 och 12 §§ LIP). Möjligheten att ingå sådana förbindelser upphör . De förbindelser som ingåtts före den dagen gäller alltjämt i fråga om skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter, dock längst till och med (prop. 1998/99:119, bet. 1999/2000:SfU3, rskr. 1999/2000:12, SFS 1999:802). 4.1.2 Avgiftsunderlaget Underlaget för beräkning av arbetsgivaravgifter är summan av vad arbetsgivaren har utgett som lön i pengar eller annan ersättning för utfört arbete eller annars med anledning av tjänsten eller andra skattepliktiga förmåner (2 kap. 3 § ). Det saknar betydelse om ersättningarna getts ut inom ramen för en anställning eller ett uppdrag. Pension skall inte ingå i underlaget. Med lön likställs 1. garantibelopp enligt lönegarantilagen (1992:497), 2. kostnadsersättningar som inte undantas vid beräkning av skatte- avdrag och 3. ersättning som en arbetsgivare utger till i de fall kassan inträtt i arbetstagarens rätt vid tvist om sjuklön. Med lön i pengar avses även bl.a. provision, sjuklön, semesterersätt- ning och övertidsersättning. I avgiftsunderlaget skall också ingå avgångs- vederlag som utan samband med försäkring utbetalas direkt från arbets- givaren och skattepliktigt skadestånd som arbetsgivaren betalar till en anställd. Alla slags ersättningar för arbete som arbetsgivaren gett ut skall dock inte ingå i underlaget för arbetsgivaravgifterna. I 2 kap. 4 § anges närmare vilka ersättningar som inte skall ingå i avgiftsunderlaget. Undantagen är många. Det principiellt viktigaste undantaget avser ersätt- ning som vid beräkning av mottagarens sjukpenninggrundande inkomst utgör inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 kap. 2 a § AFL. Vilka er- sättningar som anses utgöra inkomst av annat förvärvsarbete behandlas utförligare i nästföljande avsnitt. Andra exempel på ersättningar som inte skall ingå i underlaget för arbetsgivaravgifter är ersättning till en arbetstagare som inte har uppgått till och ersättning till en idrottsutövare från sådana allmännyttiga ideella föreningar vars huvudsakliga syfte är att främja idrottslig verksamhet, om ersättningen inte har uppgått till ett halvt prisbasbelopp (för ). Inkomst av annat förvärvsarbete som inte ingår i underlaget för arbets- givaravgifter Som nämnts skall ersättning för arbete som enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 a § AFL anses utgöra inkomst av annat förvärvsarbete för mot- tagaren inte ingå i underlaget för arbetsgivaravgifter. Av lagrummet framgår framför allt betydelsen av att mottagaren av ersättningen har en F-skattsedel. Vad som utgör inkomst av annat förvärvsarbete regleras också i 2 kap. Dessa bestämmelser behandlas dock i samband med egenavgifterna i avsnitt 4.2. I princip gäller att arbetsgivaravgifter inte skall betalas på ersättning för arbete om mottagaren av ersättningen har en F-skattsedel. Det åligger då i stället mottagaren av ersättningen att själv betala eventuella social- avgifter i form av egenavgifter. F-skattsedelns avgörande betydelse för skyldigheten att betala socialavgifter, och även preliminär skatt, infördes genom den s.k. F-skattereformen (prop. 1991/92:112, bet. 1991/92:SkU29, rskr. 1991/92:292) Bestämmelser om utfärdande av skattsedlar finns i skattebetalnings- lagen (1997:483, SBL). En F-skattsedel skall utfärdas för den som uppger sig bedriva eller har för avsikt att bedriva näringsverksamhet här i landet, om det inte finns skälig anledning att anta att näringsverksamheten varken bedrivs eller kommer att bedrivas (4 kap. 7 § SBL). För personer med inkomst av så- väl anställning som näringsverksamhet kan skattemyndigheterna utfärda en F-skattsedel med villkor att den endast åberopas i personens närings- verksamhet (4 kap. 9 § SBL). Ersättning för utfört arbete räknas som inkomst av annat förvärvsarbete om den har betalats ut till en mottagare som har en F- skattsedel antingen när ersättningen bestäms eller när den betalas ut. Om mottagaren har en F-skattsedel med villkor enligt 4 kap. 9 § SBL, skall den utbetalda ersättningen räknas som inkomst av annat förvärvsarbete bara om F-skattsedeln åberopas skriftligen (3 kap. 2 a § andra stycket AFL). För att utbetalaren av ersättningen inte skall ha en alltför krävande ut- redningsskyldighet vad gäller mottagarens skattsedelsinnehav finns en presumtionsregel i 20 kap. 2 § femte stycket AFL. Presumtionen säger att mottagaren av ersättningen skall anses ha en F-skattsedel om han eller hon i en anbudshandling, en faktura eller någon därmed jämförlig hand- ling som även innehåller uppgifter om utbetalarens och betalnings- mottagarens namn och adress eller andra för identifiering godtagbara uppgifter samt uppgift om betalningsmottagarens personnummer, sam- ordningsnummer eller organisationsnummer har uppgett att han eller hon har en sådan skattsedel. Presumtionen gäller dock inte om den som har betalat ut ersättningen känner till att uppgiften om innehav av F- skattsedel är oriktig. Ersättningar för arbete som uppbärs av den som har eller anses ha en F-skattsedel eller skriftligen åberopar en sådan skattsedel skall alltså räknas som inkomst av annat förvärvsarbete och ersättningen skall inte ingå i underlaget för beräkning av arbetsgivaravgifter. En annan situation där arbetsgivaravgifter inte skall betalas på grund av att inkomsten anses vara inkomst av annat förvärvsarbete för mottaga- ren avser ersättningar för arbete som betalas ut av fysiska personer eller dödsbon och utgiften inte utgör en kostnad i utbetalarens näringsverk- samhet. Om den sammanlagda ersättningen för arbete från utbetalaren under inkomståret i ett sådant fall kan antas komma att understiga skall ersättningen räknas som inkomst av annat förvärvsarbete. Arvo- den för uppdrag som förordnad förmyndare, god man eller förvaltare en- ligt omfattas dock inte av dessa bestämmelser. Det finns också en möjlighet för utbetalaren och mottagaren av ersättningen att i nu angivna situationer komma överens om att ersättningen skall anses som inkomst av anställning, dvs. att arbetsgivaravgifter skall betalas på ersättningen. Ytterligare en situation där arbetsgivaravgifter inte skall betalas avser ersättningar som omfattas av ett s.k. omvänt likställighetsavtal, dvs. en överenskommelse mellan en arbetsgivare som är bosatt utomlands eller en utländsk juridisk person och en arbetstagare om att en ersättning för arbete i skall hänföras till inkomst av annat förvärvsarbete. Slutligen räknas som inkomst av annat förvärvsarbete ersättning som utbetalas av ett handelsbolag till en delägare i bolaget. Motsvarande gäl- ler för utbetalning av ersättning från en europeisk ekonomisk intresse- gruppering till en delägare i grupperingen. Inte heller sådana ersättningar skall alltså ingå i underlaget för beräkning av arbetsgivaravgifter. 4.1.3 Avgifterna En arbetsgivare skall på avgiftsunderlaget betala följande avgifter (enligt de procentsatser som gäller för ). 1. sjukförsäkringsavgift 2. efterlevandepensionsavgift 3. ålderspensionsavgift 4. föräldraförsäkringsavgift 5. arbetsskadeavgift 6. arbetsmarknadsavgift Avgifterna uppgår sammanlagt till 29, av underlaget. För arbetsgivare som sysselsätter sjömän (redare) gäller i fråga om sjukförsäkrings- och arbetsmarknadsavgiften att dessa skall betalas efter de procentsatser som fastställs av regeringen eller, efter rege- ringens bemyndigande, . Redare skall även betala sjömanspensionsavgift . uppgår för redare sjukförsäkringsavgiften till och arbetsmarknads- avgiften till . Sammanlagt betalar alltså redare arbetsgivar- avgifter av avgiftsunderlaget. Som nämnts tidigare är utgångspunkten för skyldigheten att betala socialavgifter att de skall betalas på skattepliktiga förvärvsinkomster som är förmånsgrundande. I vissa fall ger dock en ersättning endast rätt till ett slags förmån, t.ex. inkomstgrundad ålderspension, och inte till andra förmåner. I vissa fall kan det därför bli aktuellt att enbart betala ålderspensionsavgiften på ersättningen och inga andra avgifter. Det van- ligaste är dock att skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter omfattar samtliga avgifter. Bestämmelser om i vilka situationer ersättningar inte skall ingå i underlaget för ålderspensionsavgiften respektive övriga av- gifter finns i 2 kap. 5 § . En sådan situation avser ersättningar till arbetstagare som vid årets in- gång har fyllt . På sådana ersättningar kan det endast bli aktuellt att betala ålderspensionsavgiften. Detsamma gäller i fråga om ersättning för arbete som utges till personer som inte är försäkrade enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, dvs. i första hand personer som inte förvärvsarbetar i verksamhet i . Ålderspensionsavgiften skall däremot inte betalas på ersättning för arbete utanför till arbetstagare som varken är svenska medborgare eller bosatta här. Ålderspensionsavgiften skall inte heller betalas av utomlands bosatta arbetsgivare eller utländska juridiska personer på ersättningar till arbetstagare som inte sysselsatts i och inte heller tjänstgjort som ombord på svenskt handelsfartyg. Den som ingått en ATP-förbindelse skall dock alltid betala ålders- pensionsavgift på ersättning som omfattas av förbindelsen. Vad sagts om ålderspensionsavgiften vid arbete utomlands, medborgarskap och om att den faktiska arbetsgivaren är bosatt utomlands eller är en utländsk juridisk person gäller alltså inte om ersättningen omfattas av en ATP-förbindelse. Som nämnts tidigare upphör möjligheten att ingå ATP- förbindelser . 4.1.4 Särskilt avdrag från arbetsgivaravgifterna En arbetsgivare får göra avdrag från arbetsgivaravgifterna av avgiftsunderlaget, dock högst med . Om flera arbetsgivare tillsammans ingår i en koncern skall de vid bedömningen av avdragsrätten anses som en arbetsgivare, varvid avdraget i första hand skall göras av moderföretaget. En arbetsgivare som enligt skattebetal- ningslagen har medgetts dispens från skyldigheten att redovisa arbets- givaravgifterna får i stället göra avdrag av avgiftsunderlaget , dock med högst för som verksamheten har bedrivits. 4.2 Egenavgifterna 4.2.1 Avgiftsskyldigheten Egenavgifter skall betalas av den som har inkomst av annat förvärvs- arbete som avses i 3 kap. 2 eller 2 a § AFL eller 2 kap. LIP, om denne är försäkrad enligt någon av dessa lagar (1 kap. 2 § första stycket ). Skyldigheten att betala egenavgifter framgår alltså av bestämmelserna om beräkning av sjukpenninggrundande inkomst (3 kap. AFL) och av bestämmelserna om beräkning av pensionsgrundande inkomst (2 kap. Definitionerna av vilka inkomster som enligt dessa bestämmelser utgör inkomst av annat förvärvsarbete överensstämmer i princip med var- andra. Det finns dock skillnader mellan dem som i vissa fall får till följd att de enskilda avgifterna tas ut på olika underlag (se avsnitt 4.2.2). Avgiftsskyldigheten beror också på om den som har inkomsten är för- säkrad enligt AFL eller LIP. Försäkrad enligt dessa lagar är dels svenska medborgare, dels personer som utan att vara svenska medborgare är bo- satta i . Om en försäkrad lämnar skall han eller hon fort- farande anses vara bosatt här, om utlandsvistelsen är avsedd att vara längst . Den som arbetar utomlands som utsänd för en statlig arbets- givare anses däremot vara bosatt i . Det sistnämnda gäller även medföljande maka - eller därmed likställd - samt barn . Försäkrad enligt LIP är dessutom utländsk på svenskt handels- fartyg, även om han eller hon inte är bosatt i . Annat förvärvsarbete vid beräkning av sjukpenninggrundande inkomst Vilka inkomster som utgör inkomst av annat förvärvsarbete har delvis redovisats i samband med redogörelsen för arbetsgivaravgifterna. Arbetsgivaravgifter skall ju inte betalas på sådan inkomst. I det samman- hanget togs endast upp det slag av inkomst av annat förvärvsarbete som skall undantas från underlaget för beräkning av arbetsgivaravgifter, näm- ligen ersättningar för utfört arbete. Uppräkningen som gjordes i det sam- manhanget behöver dock kompletteras på ett par punkter när det gäller skyldigheten att betala egenavgifter. Inkomst av annat förvärvsarbete när det gäller beräkning av sjukpen- ninggrundande inkomst utgörs i första hand av inkomst i pengar för eget arbete på annan grund än som arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. På grund av den lagtekniska utformningen har bestämmelsen emellertid i praktiken en inskränkt betydelse och omfattar huvudsakligen endast in- komster som består av ersättningar för något annat än en direkt arbets- insats. Som ett exempel kan nämnas inkomster av handel med varor från en livsmedelsbutik som drivs av ägaren som enskild näringsverksamhet. Inkomsten av den verksamheten är till en del ett resultat av ägarens eget arbete men ersättningen till honom betalas inte i första hand för hans arbetsinsats, utan för varan. I sådana fall är det alltså fråga om inkomst av annat förvärvsarbete för butiksinnehavaren som han eller hon skall betala egenavgifter på. Är det däremot fråga om ersättningar för utfört arbete är det andra kri- terier än att inkomsten har annan grund än en anställning som avgör om inkomsten skall räknas som inkomst av annat förvärvsarbete. Dessa er- sättningar utgör inkomst av annat förvärvsarbete i de situationer som har redovisats i avsnitt 4.1.2 och avser sammanfattningsvis främst ersätt- ningar där mottagaren har F-skattsedel, som utges av en fysisk person eller ett dödsbo, om ersättningen understiger per inkomstår, som utbetalas av ett handelsbolag till en delägare i bolaget, eller som omfattas av ett s.k. omvänt likställighetsavtal. Annat förvärvsarbete vid beräkning av pensionsgrundande inkomst Framför allt är det inkomst av aktiv näringsverksamhet i som i pensionssammanhang räknas som inkomst av annat förvärvsarbete (2 kap. 6 § LIP). Som inkomst av annat förvärvsarbete räknas också till- fälliga förvärvsinkomster av självständigt bedriven verksamhet, främst hobbyinkomster. Även ersättning för arbete för någon annans räkning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner räknas som inkomst av annat förvärvsarbete. Sjukpenning och rehabiliteringspenning räknas också som inkomst av annat förvärvsarbete, om sjuk- eller rehabiliteringspen- ningen träder i stället för annan sådan inkomst som nämnts ovan. Slutli- gen räknas också som betalas från utlandet som inkomst av annat förvärvsarbete. De uppräknade inkomsterna utgör dock inkomst av annat förvärvs- arbete endast under förutsättning att inkomsterna inte skall räknas som inkomst av anställning vid beräkning av pensionsgrundande inkomst. Ett handelsbolags ersättning för arbete till delägare i bolaget räknas emeller- tid alltid som inkomst av annat förvärvsarbete för mottagaren. Vad som utgör inkomst av anställning vid beräkning av pensionsgrundande in- komst framgår framför allt av 2 kap. 3 5 §§ LIP. I första hand rör det sig om lön och annan ersättning vid anställning, dvs. ersättningar för vilka arbetsgivaravgifter skall betalas, samt om olika sociala förmåner och er- sättningar, för vilka statlig ålderspensionsavgift skall betalas. Som inkomst av annat förvärvsarbete vid beräkning av pensionsgrun- dande inkomst räknas dessutom inkomster som vid beräkning av sjuk- penninggrundande inkomst utgör inkomst av annat förvärvsarbete (2 kap. 7, 8 och 10 §§ LIP). 4.2.2 Avgifterna och avgiftsunderlaget Egenavgifterna beräknas efter vissa procenttal av det fastställda avgifts- underlaget. Egenavgifterna utgörs av följande avgifter (enligt de procentsatser som gäller för ). 1. sjukförsäkringsavgift 2. efterlevandepensionsavgift 3. ålderspensionsavgift 4. föräldraförsäkringsavgift 5. arbetsskadeavgift 6. arbetsmarknadsavgift Avgifterna uppgår sammanlagt till 28, av underlaget. då den försäkrade har fyllt skall bara ålderspensionsavgiften betalas. Detsamma gäller om den försäkrade uppburit hel förtidspension någon del av året eller uppburit hel ålderspension . Om underlaget för den aktuella avgiften understiger skall inga avgifter betalas. Avgifter skall inte heller betalas då den försäk- rade avlidit. Det är inte samma underlag som används för beräkning av samtliga avgifter. Underlaget för beräkning av sjukförsäkringsavgift, föräldraför- säkringsavgift, arbetsskadeavgift och arbetsmarknadsavgift utgörs av sådan inkomst av annat förvärvsarbete som är sjukpenninggrundande, dvs. sådan inkomst som avses i 3 kap. 2 eller 2 a § AFL, dock med den skillnaden i jämförelse med dessa bestämmelser, att också andra skatte- pliktiga förmåner än ersättning i pengar skall ingå i underlaget för beräk- ning av avgifterna. Underlaget för beräkning av ålderspensionsavgift och efterlevandepen- sionsavgift utgörs däremot av sådan inkomst av annat förvärvsarbete som är pensionsgrundande, dvs. sådan inkomst som avses i 2 kap. 6 § LIP. Avgifterna har alltså delats in så att pensionsanknutna avgifter skall beräknas med ledning av vad som utgör pensionsgrundande inkomst, me- dan övriga avgifter beräknas med ledning av bestämmelserna om beräk- ning av sjukpenninggrundande inkomst. Till grund för beräkning av inkomst av annat förvärvsarbete skall läg- gas den försäkrades taxering till statlig inkomstskatt avseende det aktuel- la året. Detta innebär att egenavgifter endast tas ut om det finns en in- komst att taxera till statlig inkomstskatt. Avser taxeringen beskattningsår som inte sammanfaller med kalenderår, skall inkomster under beskatt- ningsåret anses ha åtnjutits under det kalenderår som närmast föregått taxeringsåret. Vid bestämmande av avgiftsunderlaget skall bortses från ersättning för arbete för någon annans räkning, om ersättningen från denne inte har uppgått till . Detta gäller emellertid inte om ersättningen utgör inkomst av näringsverksamhet. Vidare skall bortses från sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt AFL och sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. 4.2.3 Särskilt avdrag från egenavgifterna Vid beräkning av egenavgifter får avdrag göras av det av- giftsunderlag som baserar sig på den sjukpenninggrundande inkomsten, dock högst med . Om den försäkrade även har betalat ut lön eller annan för- mån till arbetstagare och gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna, får emellertid avdrag från egenavgifterna medges med högst ett så stort be- lopp att det sammanlagda avdraget inte överstiger . Gjorda avdrag skall i angiven ordning avse arbetsmarknadsavgiften, sjukförsäkringsavgiften, arbetsskadeavgiften, efterlevandepensions- avgiften och föräldraförsäkringsavgiften. Om den försäkrade är delägare i ett handelsbolag, får det sammanlagda avdraget från de egenavgifter som är hänförliga till handelsbolagets in- komster för samtliga delägare i handelsbolaget inte överstiga . Avdraget skall fördelas mellan delägarna i proportion till hur den skattepliktiga inkomsten från handelsbolaget fördelas mellan dem. Kan en eller flera delägare helt eller delvis inte utnyttja avdraget, får reste- rande avdrag fördelas mellan övriga delägare på motsvarande sätt. Om handelsbolaget även har betalat ut lön eller annan för- mån till arbetstagare och gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna enligt 2 kap. 5 a § , skall delägarna medges avdrag från egenavgifterna med högst ett så stort belopp att delägarnas sammanlagda avdrag från de egenavgifter som är hänförliga till inkomsten från handelsbolaget och handelsbolagets avdrag från arbetsgivaravgifterna inte överstiger . 4.3 Beräkning, redovisning och betalning av socialavgifter 4.3.1 Arbetsgivaravgifterna Bestämmelser om beräkning av arbetsgivaravgifter finns i 9 kap. skatte- betalningslagen (1997:483). Sådana avgifter skall för varje redovisnings- period beräknas efter de procentsatser och på det underlag som anges i 2 kap. 1 5 §§ . Beslut om arbetsgivaravgifter fattas av skattemyndigheterna. Skattedeklaration skall bl.a. lämnas av den som varit skyldig att betala arbetsgivaravgifter. Arbetsgivaravgifterna skall redovisas i skattedekla- rationen och betalas tillsammans med gjorda skatteavdrag till den skatte- myndighet som beslutar om skatten. En skattedeklaration skall normalt lämnas för varje redovisningsperiod. Varje redovisningsperiod omfattar en kalendermånad. I skattedeklarationen skall i fråga om arbetsgivaravgifter redovisas den sammanlagda ersättning för vilken utbetalaren är skyldig att betala arbetsgivaravgifter, sammanlagt avdrag för kostnader som arbetstagarna haft i arbetet, i den mån kostnaderna kan beräknas uppgå till av varje arbetstagares ersättning från arbetsgivaren under be- skattningsåret, och periodens sammanlagda avgifter. De redovisade arbetsgivaravgifterna är inte preliminära utan definitiva. En skattedeklaration skall ha inkommit till skattemyndigheten senast den 12 i , med undantag för då senaste dag är den 17. För den som är skyldig att redovisa mervärdesskatt på ett beskattningsunderlag som för beskattningsåret överstiger skall skattedeklarationen lämnas senast den 26 i , dock senast den 27. Förfallodagen för arbetsgivaravgifterna är däremot i princip densamma för alla skattskyldiga och infaller den 12 efter redovisnings- perioden. och, för vissa skattskyldiga, augusti infaller dock för- fallodagen den 17 . En utländsk arbetsgivare, som saknar fast driftställe här i landet kan av skattemyndigheten medges rätt att redovisa arbetsgivaravgifter på annat sätt än genom skattedeklaration eller att lämna sådan deklaration vid an- nan tidpunkt än den som anges i skattebetalningslagen, om det finns sär- skilda skäl för det. 4.3.2 Egenavgifterna Till grund för beräkning av egenavgifterna ett visst intjänandeår skall läggas den försäkrades taxering till statlig inkomstskatt . Inkomst- taxeringen grundar sig främst på de uppgifter som lämnats i en självdek- laration och i viss mån på kontrolluppgifter. Egenavgifternas storlek be- stäms genom skattemyndighetens grundläggande beslut om slutlig skatt i samband med den årliga inkomsttaxeringen. Avgifterna ingår i den slut- liga skatten. Under inkomståret skall preliminär skatt betalas. Preliminär skatt be- talas i form av A-skatt, särskild A-skatt eller F-skatt. A-skatt betalas ge- nom skatteavdrag och ombesörjs av arbetsgivaren. Om skatteavdraget beräknas enligt tabell ingår inte några egenavgifter i skatteavdraget. F- skatt och särskild A-skatt betalas däremot av den skattskyldige själv en- ligt särskild debitering. F-skatt och särskild A-skatt beräknas första gången vanligen med led- ning av en preliminär taxering och grundar sig i första hand på en preli- minär självdeklaration. Meningen är att den preliminära skatten, i vilken ingår bl.a. egenavgifter, så nära som möjligt skall överensstämma med den slutliga skatten. F-skatt och särskild A-skatt betalas normalt med lika stora belopp februari januari. I samband med inkomsttaxeringen avstäms de preliminära inbetalning- arna mot den slutliga skatten. Uppkommer underskott måste den skatt- skyldige göra en kompletterande betalning. Vid överskott återbetalas det överskjutande beloppet. 5 Socialavgifter i ett internationellt perspektiv 5.1 Gemenskapsrätten om social trygghet och avgifter I gemenskapsrätten inom EU finns inga särskilda bestämmelser om skyl- digheten att betala socialavgifter eller andra avgifter för finansiering av sociala trygghetssystem.