prop · GO0355 · 2001-01-01 00:00:00 — Dessa kan i huvudsak utformas på motsvarande sätt som gäller för personer som omfattas av . Gränsarbetare med egen rörelse (artikel 13) I artikeln fastställs inledningsvis en definition av begreppet gränsarbetare med egen rörelse. Det är en medborgare i eller i unionens medlemsstater som är bosatt på en parts territorium och driver egen rörelse på den andra partens territorium och som i princip återvänder till sin bostad eller åtminstone en gång . Enligt artikel 13.2 skall en gränsarbetare med egen rörelse inte behöva uppehållstillstånd. I andra stycket föreskrivs att behöriga myndigheter i det berörda landet kan bevilja gränsarbetaren med egen rörelse ett särskilt tillstånd , förutsatt att han eller hon kan bevisa för behöriga nationella myndigheter att han eller hon driver eller önskar driva egen rörelse. Det särskilda tillståndet skall automatiskt förlängas , förutsatt att gränsarbetaren kan bevisa att han eller hon driver egen rörelse. Det särskilda tillståndet skall gälla hela det utfärdande landets territorium. Genomförande i svensk rätt Noteras bör att gränsarbetare med egen rörelse definieras annorlunda i artikel 32 som skall tillämpas i de fall övergångsbestämmelserna i kapitel VII i denna bilaga är tillämpliga. Den befrielse från kravet på uppehållstillstånd som, med stöd av 1 kap. 4 § UtlL, föreskrivs för gränsarbetare i 3 kap. 2 a § UtlF, beskriven i anslutning till artikel 7 ovan, gäller i sin nuvarande lydelse bara med- borgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska samarbets- området och som har anställning i . Bestämmelsen bör ändras för att innefatta gränsarbetare med egen rörelse. Yrkesmässig och geografisk rörlighet (artikel 14) I artikel 14.1 anges att egenföretagare skall ha rätt till yrkesmässig och geografisk rörlighet på hela värdlandets territorium. I artikel 14.2 definieras begreppen yrkesmässig och geografisk rörlighet. Yrkesmässig rörlighet skall omfatta byte av yrke samt övergång från eget företagande till anställning. Den geografiska rörligheten skall om-fatta byte av arbets- och vistelseort. Kommentar Några geografiska begränsningar i den mening som avses i artikeln förekommer inte i . I 2 kap. 6 § UtlL anges att arbetstillstånd får avse ett visst slag eller vissa slag av arbete och förenas med de övriga villkor som behövs. Genom att i utlänningsförordningen föreskriva att arbetstagare som omfattas av avtalet undantas från kravet på arbetstillstånd kan den yrkesmässiga rörlighet som följer av avtalet uppnås, jämför vad som sagts om arbetstillstånd i samband med artikel 2 bilaga I. Likabehandling (artikel 15) Av artikel 15.1 framgår att egenföretagaren skall åtnjuta en behandling som är minst lika förmånlig som den som beviljas värdlandets egna medborgare beträffande upptagande och utövande av förvärvsverksamhet i landet. I artikel 15.2 görs en hänvisning till bestämmelserna i artikel 9 i bilaga I, vilka i tillämpliga delar också skall gälla egenföretagare som avses i detta kapitel. Som framgår av avsnitt 7.2 innebär det bland annat att bestämmelserna i studiestödslagen (1999:1395) blir tillämpliga på egen-företagare och deras familjemedlemmar. Utövande av offentlig myndighet (artikel 16) I artikeln stadgas att en egenföretagare kan nekas rätt att utöva en verksamhet som, även tillfälligt, innefattar myndighetsutövning. 8.4 Kapitel IV Tillhandahållande av tjänster Regeringens förslag: Lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare ändras på så sätt att arbetsgivare med hemvist eller säte i som utstationerar arbetstagare till skall tillämpa de nationella bestämmelser varigenom genomfört Europa- parlamentets och rådets direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. Vidare skall bestämmelsen om i dess egenskap av förbindelsekontor ändras på så sätt att skall samarbeta även med motsvarande förbindelsekontor i . Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har i denna del inte lämnat några synpunkter. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens skäl presenteras i anslutning till respektive artikel. Personer som tillhandahåller tjänster (artikel 17) Artikeln ställer upp ett antal förbud mot begränsning av möjligheterna att tillhandahålla tjänster enligt artikel 5 i avtalet (art. 5 behandlas i avsnitt 5.2). Enligt punkt a skall varje begränsning av ett gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster på eller Europeiska unionens medlemsstaters territorium som varar vara förbjuden. Enligt punkt b i skall varje begränsning av rätten till inresa och vistelse i de fall som avses i artikel 5 punkt 2 i avtalet vara förbjuden för medborgare i eller i Europeiska unionens medlemsstater, vilka tillhandahåller tjänster och är etablerade på eller Europeiska unionens medlemsstaters territorium, där mottagaren av tjänsterna är eta-blerad på en annan parts territorium. Vidare, enligt punkt b ii, är varje begränsning av rätten till inresa och vistelse, i de fall som avses i artikel 5 punkt 2 i avtalet, förbjuden för arbetstagare, oavsett medborgarskap, hos någon som tillhandahåller tjänster, vilka är integrerade i den ordinarie arbetsmarknaden i eller Europeiska unionens medlemsstater och är utstationerade för att på en annan parts territorium tillhandahålla en tjänst. Tillämpningen av bestämmelserna om inresa och utresa i artikel 1 i bilagan påverkas dock inte. Kommentar Artikel 17 a omfattar de fall där den som tillhandahåller tjänster har gjort det som inte överstiger eller har rätt att tillhandahålla tjänster enligt ett annat avtal eller har tillstånd från behöriga myndigheter. Den som tillhandahåller tjänster får alltså, med de begränsningar som finns i artikel 5 punkt 2 i avtalet, resa in och vistas i det land där kunderna är etablerade eller bor. Hänvisningen till inrese- bestämmelserna (artikel 1) i artikel 17 b ii medför att visering fortfarande kan krävas för arbetstagare från länder, vars medborgare inte är undantagna från viseringskravet som ställs upp i 1 kap. 3 § utlänningslagen (1989:529, UtlL). I 1 kap. 2 § utlänningsförordningen (1989:547), UtlF) anges vilka staters medborgare som inte behöver visering för inresa. I artikel 49 i stadgas ett liknande förbud mot begränsning av rätten att tillhandahålla tjänster. I EG-rätten finns dock inte någon 90-dagarsgräns. Genomförande i svensk rätt Regeringens befogenhet att meddela föreskrifter om rätt till inresa och vistelse för schweiziska medborgare har beskrivits i anslutning till artiklarna 1 och 2 i denna bilaga. Artikel 18 I artikel 18 anges att bestämmelserna i artikel 17 skall tillämpas på bolag som bildats i enlighet med lagstiftningen i en medlemsstat i Europeiska gemenskapen eller i enlighet med schweizisk rätt och vilka har sitt stadgeenliga säte, sin centrala förvaltning eller sin huvudverksamhet på eller Europeiska unionens medlemsstaters territorium. Kommentar Bestämmelsen innebär att juridiska personer tillförsäkras samma rätt att tillhandahålla tjänster som fysiska personer och motsvarar artikel 48 i . Artikel 19 I artikel 19 föreskrivs att den som tillhandahåller tjänster och har rätt eller har erhållit tillstånd därtill kan, för att tillhandahålla en tjänst, temporärt utöva sin verksamhet i det land där tjänsten tillhandahålls på samma villkor som gäller för värdlandets egna medborgare i enlighet med bestämmelserna i denna bilaga samt i bilagorna II och III. Bestämmelsen, som motsvarar artikel 50 tredje stycket i , innebär att schweiziska personer eller företag som tillhandahåller tjänster inte får underställas andra villkor för sin verksamhet än svenska personer eller företag som stadigvarande utövar verksamhet i . Artikel 20 och 21 I artikel 20.1 föreskrivs att de personer som nämns i artikel 17 b och som har rätt att tillhandahålla tjänster inte skall behöva uppehållstillstånd för vistelser som inte överstiger . Ett giltigt identitetskort eller pass skall vara tillräckligt stöd för deras vistelse. I artikel 20.2 föreskrivs att de personer som nämns i artikel 17 b, vilka har rätt att tillhandahålla en tjänst eller som har erhållit tillstånd att tillhandahålla en tjänst, skall erhålla ett uppehållstillstånd som är giltigt som tillhandahållandet av tjänsten varar. Uppehållstillståndet skall styrka personens eller företagets rätt att tillhandahålla tjänster och skall gälla i hela det utfärdande landets territorium, artikel 20.3. I artikel 20.4 föreskrivs att värdlandet för att utfärda uppehållstillstånd till de personer som nämns i artikel 17 b endast kan kräva att de visar giltigt identitetskort eller pass, med stöd av vilket de rest in på territoriet, samt bevis för att de tillhandahåller eller önskar tillhandahålla tjänster. I artikel 21 anges att gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster inte får pågå i per kalenderår. Detta gäller oavsett om det rör sig om tillhandahållande av tjänster eller . Av artikel 21.2 följer att den som tillhandahållit en tjänst får resa in i och vistas i landet för att uppfylla skyldigheter gentemot mottagaren av tjänsten som följer av en garanti och i fall av force majeure. Detta gäller även om personen redan har utfört tjänster i landet . Kommentar I direktiv /148/EEG tillförsäkras EU-medborgare motsvarande rätt att utöva tjänster utan uppehållstillstånd och att därefter beviljas uppehållstillstånd för den tid som tjänsten varar, mot formal-iteter motsvarande de som anges i artikel 20. Genomförande i svensk rätt Regeringen har, med stöd av 1 kap. 4 5 §§ och 2 kap. 6 och 14 §§ UtlL i detta avseende, meddelat föreskrifter om uppehållstillstånd i 3 kap. 5 a § första och tredje styckena UtlF, och om arbetstillstånd i 4 kap. 1 § UtlF för medborgare i stat som är medlem i Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet om arbetstillstånd. Dessa föreskrifter bör ändras så att schweiziska medborgare också inkluderas, dock att schweiziska med- borgare bara får tillhandahålla tjänster som inte överskrider per kalenderår, om inte särskilt tillstånd finns därtill. Artikel 22 I artikel 22.1 anges att sådan verksamhet som innebär delaktighet, även tillfälligt, i myndighetsutövning i värdlandet skall undantas från till- ämpningen av artiklarna 17 och 19. I artikel 22.2 föreskrivs att bestämmelserna i artiklarna 17 och 19, liksom de åtgärder som vidtagits med stöd av dessa, inte skall påverka tillämpligheten av de lagar och andra författningar som gäller tillämpning av arbets- och anställningsvillkor på arbetstagare som utstationeras i samband med tillhandahållande av tjänster. I enlighet med artikel 16 i avtalet hänvisas till direktiv /71/EG av (EGT L 18, 1997, s. 19) om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. Enligt artikel 22.3 skall bestämmelserna i artiklarna 17 a och 19 inte påverka tillämpligheten av de lagar och andra författningar som, när detta avtal träder i kraft, gäller i eller i Europeiska unionen och dess medlemsstater och som rör verksamheten vid förmedlingar för tillfälligt arbete eller för uthyrning av arbetskraft. Inte heller tillämpningen av lagar och andra författningar som rör finansiella tjänster, vilka endast får utövas på eller Europeiska unionens medlemsstaters territorium med tillstånd som är givet på förhand och vars tillhandahållare är föremål för övervakning av myndigheterna i eller i Europeiska unionens medlemsstater, påverkas av artiklarna 17 a och 19 i bilaga I. Vidare stadgas i artikel 22.4 att bestämmelserna i artiklarna 17 a och 19 inte skall påverka tillämpligheten av de lagar och andra författningar som gäller i eller i Europeiska unionen och dess medlemsstater och som rör tillhandahållandet av tjänster än och som berättigas av ett angeläget allmänt intresse. Genomförande i svensk rätt I artikeln hänvisas till direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. Eftersom direktivet, på grund av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer, kommer att gälla även i förhållande till föreslås ändringar i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare. Lagen gäller redan för alla utstationerande arbetsgivare som utstationerar arbetstagare i i samband med att arbetsgivaren tillhandahåller tjänster över gränserna, oavsett vilket land arbetsgivaren är etablerad i. När det gäller arbetsgivare med hemvist eller säte i som utstationerar arbetstagare till annat land inom EES, framgår det av lagen att arbetsgivaren skall tillämpa de nationella bestämmelser varigenom det landet genomfört och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. Det föreslås nu att bestämmelsen ändras, så att den skall gälla på motsvarande sätt när arbetsgivare med hemvist eller säte i utstationerar arbetstagare till . Vidare finns i lagen en bestämmelse som anger, i dess lydelse från , att skall vara förbindelsekontor och att samarbete skall ske med motsvarande förbindelsekontor i andra länder inom EES. Förbindelsekontorets uppgift är att tillhandahålla information om de arbets- och anställningsvillkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i . Det föreslås nu att samma regel skall gälla i förhållande till . Personer som mottar tjänster (artikel 23) I artikel 23 föreskrivs att fysiska personer som är medborgare i eller i någon av Europeiska unionens medlemsstater och som är mot-tagare av tjänster på den andra partens territorium inte skall behöva uppehållstillstånd för vistelse som inte överstiger . För längre vistelse skall personen som tar emot tjänster erhålla ett uppehållstillstånd som gäller så länge som tjänsten tillhandahålls. Han eller hon kan ute-slutas från det sociala stödsystemet för sin vistelse. Uppehållstillståndet skall gälla hela det utfärdande landets territorium. Kommentar Bestämmelsen motsvarar den EG-rättsliga regleringen av situationen för mottagare av tjänster. Det bör noteras att mottagares av tjänster vistelse i inte är underkastad någon 90-dagars begränsning. Genomförande i svensk rätt Svenska föreskrifter i detta avseende rörande vistelse för EES-kretsen återfinns i 3 kap. 5 a § UtlF. Även det som sägs i avtalet i nu aktuellt hänseende kan införlivas i svensk rätt på förordningsnivå. Att skyldigheten att ha uppehållstillstånd inträder först framgår av 1 kap. 4 § UtlL. 8.5 Kapitel V Personer som inte utövar ekonomisk förvärvsverksamhet Regeringens bedömning: Artiklarna i detta kapitel föranleder inga lagändringar. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har i denna del inte lämnat några synpunkter. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens skäl presenteras i anslutning till respektive artikel. Bestämmelser om vistelse (artikel 24) Denna artikel innehåller bestämmelser om rätt till vistelse för skilda grupper som inte utövar någon ekonomisk förvärvsverksamhet. I artikel 24.1 sägs att medborgare i en avtalsslutande part som inte utövar ekonomisk verksamhet och som inte har rätt till vistelse enligt några andra bestämmelser i avtalet skall få uppehållstillstånd , förutsatt att medborgaren kan bevisa att han eller hon har tillräckliga tillgångar för att inte behöva utnyttja det sociala stödsystemet under vistelsen och omfattas av en heltäckande sjukförsäkring. I skall sjukförsäkring för personer som inte bosätter sig i landet även omfatta vårdåtgärder vid olycksfall och moderskap. Uppehållstillståndet får omprövas vid utgången av de två första årens vistelse. I artikel 24.2 anges vad som skall anses vara tillräckliga tillgångar. Dessa skall överstiga en nivå som berättigar socialt bistånd för landets egna medborgare. Om detta inte kan tillämpas skall sökandens tillgångar anses tillräckliga om de överstiger den lägsta folkpension som betalas ut i värdlandet. I artikel 24.3 ges den som avslutat en anställning som varat i mindre än rätt till vistelse, förutsatt att försörjningsvillkoren i artikel 24.1 uppfylles. I försörjningsförmågan skall eventuell arbetslöshetsersättning, om sådan utgår enligt nationell lag, kunna inräknas, i förekommande fall kompletterat med bestämmelserna om socialförsäkringsskydd i bilaga II till avtalet. Situationen för studenter, vilka inte har rätt till vistelse med stöd av någon annan bestämmelse i avtalet, regleras i artikel 24.4. Uppehållstillstånd beviljas eller, om studietiden överstiger , ges tillstånd . Uppehållstillstånd skall beviljas om den studerande, genom en förklaring eller på annat likvärdigt sätt, försäkrar den behöriga nationella myndigheten att han eller hon förfogar över tillgångar som är tillräckliga för att studenten, dennes maka eller make och barn för vilka de är underhållsskyldiga inte behöver utnyttja värdlandets sociala stödsystem under vistelsen. Studenten skall vara registrerad vid en godkänd huvudsakligen genomgå yrkesutbildning och omfattas av heltäckande sjukförsäkring. Uppehållstillståndet skall, enligt artikel 24.5, automatiskt förlängas , förutsatt att villkoren för uppehållstillstånd är uppfyllda. Vad beträffar studerande skall uppehållstillståndet förlängas med den återstående utbildningsperioden. Avbrott i vistelsen som understiger i följd eller frånvaro på grund av militärtjänst skall inte påverka uppehållstillståndets giltighet (artikel 24.6). Uppehållstillståndet skall gälla hela det utfärdande landets territorium (artikel 24.7) och rätten till vistelse skall kvarstå så länge de berättigade uppfyller villkoren som anges i artikelns första punkt (artikel 24.8). Kommentar Reglerna i avtalet om bosättning för icke-förvärsarbetande överensstämmer i stort med motsvarande EG-rättsliga bestämmelser i rådets bägge direktiv av , 90/364/EEG om rätt till bosättning (EGT L 180, 1990, s. 26) och 90/365/EEG och om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som är yrkesverksamma (EGT L 180, 1990, s. 28). Reglerna om rätt till vistelse för studenter stämmer överens med bestämmelserna i rådets direktiv /96/EEG av om rätt till bosättning för studenter (317, 1993, s. 59). Personer, vars anställning förväntas vara i mindre än , beviljas uppehållstillstånd för den tid som anställningen skall vara, jfr vad som anförts i anslutning till artikel 6 i bilaga I. Om en sådan person blir arbetslös har han eller hon rätt att stanna kvar, antingen som arbetssökande, enligt artikel 2 punkt 1 andra stycket bilaga I, eller enligt denna artikel. I båda fallen är det en förutsättning att personen kan försörja sig, i förekommande fall med hjälp av arbetslöshetsersättning, och omfattas av en sjukförsäkring. För en student räcker det att avge en förklaring där han eller hon försäkrar att han eller hon förfogar över tillräckliga tillgångar för att försörja sig själv och sina anhöriga som. Genomförande i svensk rätt Med stöd av 2 kap. 14 § UtlL har regeringen i 3 kap. UtlF meddelat de närmare bestämmelser som följer av de ovan nämnda EG-direktiven. Bemyndigandet i 2 kap. 14 § UtlL ger regeringen möjlighet att meddela föreskrifter även beträffande personer som omfattas av detta avtal. Någon lagändring är således inte nödvändig för att genomföra avtalet i denna del. Bestämmelserna om förnyat uppehållstillstånd och uppehållstillståndets giltighet har behandlats i anslutning till artikel 6. 8.6 Kapitel VI Förvärv av fast egendom Regeringens bedömning: Artiklarna i detta kapitel föranleder inga lagändringar. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har i denna del inte lämnat några synpunkter. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens skäl presenteras i anslutning till respektive artikel. Artikel 25 En medborgare i eller unionens medlemsstater som har uppehållstillstånd i värdlandet och upprättar sin huvudsakliga bostad där skall enligt artikel 25.1 ha samma rättigheter som en medborgare i värdlandet vad gäller förvärv av fast egendom. Han eller hon kan när som helst inrätta sin huvudsakliga bostad i värdlandet i enlighet med nationella regler och oberoende av anställningens längd. Avresa från värdlandet medför ingen skyldighet till att sälja den fasta egendomen. I artikel 25.2 stadgas att en medborgare i eller någon av Europeiska unionens medlemsstater som har uppehållstillstånd i värdlandet men som inte inrättar sin huvudsakliga bostad i värdlandet har samma rättigheter som landets medborgare vad gäller förvärv av fast egendom som används vid utövandet av ekonomisk förvärvsverksamhet. Han eller hon kan också tillåtas förvärva en sekundärbostad eller en fritidsbostad. För denna kategori medborgare skall detta avtal inte påverka gällande regler om rena kapitalplaceringar och handel med obebyggda fastigheter och med bostäder. En gränsarbetare skall, enligt artikel 25.3, ha samma rättigheter som landets medborgare vad gäller förvärv av fast egendom som används vid utövandet av ekonomisk förvärvsverksamhet samt av en sekundärbostad. Av detta följer ingen skyldighet till avyttrande när han eller hon lämnar värdlandet. Han eller hon kan också tillåtas förvärva en fritidsbostad. För denna kategori medborgare skall detta avtal inte påverka gällande regler om renodlad kapitalplacering och handel med obebyggda fastigheter och med bostäder. Genomförande i svensk rätt Inför tillträde till infördes i lagen (1992:1368) om tillstånd till vissa förvärv av fast egendom regler som begränsade ut- länningars möjligheter att förvärva fritidshus i . Vid medlemskap i unionen tilläts att under en övergångstid behålla sådana regler. lag upphörde att gälla från . Några begränsningar på grund av nationalitet vad gäller rätten att förvärva fast egendom finns således inte . 8.7 Kapitel VII Övergångsbestämmelser samt avtalets framtida utveckling Regeringens bedömning: Artiklarna i detta kapitel föranleder inga lagändringar. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser det vara en nackdel att avtalet innehåller vissa begränsningar för bl.a. upptagande av förvärvsverksamhet, inflyttning m.m. som skall gälla under varierande, men relativt långa, övergångsperioder. Verket har dock inte några synpunkter på det föreslagna genomförandet i svensk lagstiftning. Övriga remissinstanser har inte yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 26 anges att bestämmelserna i kapitel VII skall komplettera eller ersätta övriga bestämmelser i bilaga I, när övergångsbestämmelserna i artikel 10 i avtalet tillämpas. De bestämmelser i artikel 10 som rör bilaga I avser huvudsakligen situationen för personer i . När övergångsbestämmelserna i artikel 10 tillämpas skall det för utövande av ekonomisk förvärvsverksamhet krävas att ett uppehållstillstånd och/eller arbetstillstånd utfärdas. I de följande paragraferna ges därefter de närmare bestämmelser som skall gälla beträffande arbetstagares vistelse (artikel 27), gränsarbetare (artikel 28), arbetstagares rätt att återvända och deras geografiska och yrkesmässiga rörlighet (artikel 29 30), egenföretagares vistelse (artikel 31), gränsarbetare med egen rörelse (artikel 32) samt egenföretagares rätt att återvända och deras geografiska och yrkesmässiga rörlighet (artikel 33 34). Bestämmelserna föranleder inte några lagändringar 9 Bilaga II Samordningen av socialförsäkringssystemen 9.1 Centrala element I propositionen föreslås att godkänner ett avtal om personers fria rörlighet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan. Samordning av systemen för social trygghet utgör en del av detta avtal. Frågor som rör samordningen av social trygghet för personer som flyttar inom Europeiska unionen är en betydelsefull del av gemenskapens inre marknad. Genom särskilda regler har gemenskapen infört en ordning för hur denna samordning skall göras. Dessa regler återfinns dels i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, dels i rådets förordning (EEG) nr 574/72 av om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71.