prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — Sökanden och kände till att undersökningen hade inletts men deltog inte i undersökningsförfarandet. införde rådet en slutgiltig antidumpningstull. Eftersom inte hade deltagit i förfarandet fick bolaget ingen individuell behandling. Sökanden var därmed tvungen att erlägga den föreskrivna antidumpningstullen. Kommissionen anmodade härefter mot bakgrund av att endast ett fåtal bolag inkommit med uppgifter som kunde motivera en individuell behandling de exporterande producenterna att inkomma med uppgifter som berättigade till en förtida intrimsöversyn av den ålagda antidumpningstullen. inkom med de begärda uppgifterna. Sökanden ansökte därefter om återbetalning av den antidumpningstull som bolaget erlagt sedan rådet antog den slutgiltiga antidumpningstullen. Med anledning härav antog rådet en ny förordning i vilken konstaterades att ingen dumpning hade uppdagats mellan sökanden och och den individuella dumpningsmarginalen därför fastställdes till . Rådet avslog emellertid sökandens ansökan om återbetalning såvitt avsåg tiden före den sexmånadersperiod som föregått begäran om återbetalning, vilket var den retroaktiva period för återbetalning som angavs i grund- förordningen. Förstainstansrätten ogiltigförklarade förordningen i den del förordningen inte gav utrymme för en retroaktiv effekt av den nya individuella anti- dumpningsmarginalen. Enligt förstainstansrätten hade det inte uppkommit några nya omständigheter som motiverade en översyn av tullsatsen, utan syftet med den nya undersökningen var att ge de bolag som inte deltog i den ursprungliga undersökningen möjlighet att få individuell behandling. Kommissionens anmodan att inkomma med uppgifter fick därmed ses som ett nyöppnande av den ursprungliga undersökningen. Eftersom någon dumpning aldrig hade förekommit i det aktuella fallet borde resultatet av undersökningen beaktas även retroaktivt. Förenade målen T-25/95, T-26/95, T-30/95 T-32/95, T-34/95 T- 39/95, T-42/95 T-46/95, T-48/95, T-50/95 T-65/95, T-68/95 T- 71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 och T-104/95 , m.fl. mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom . Konkurrens Artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) Cement- marknaden Rätten till försvar Insyn i akten En enda och fortlöpande överträdelse Allmän överenskommelse och dess genomförande Fast- ställelse av överträdelse Bevisning om delaktighet i ett allmänt avtal och dess genomförande Sambandet mellan det allmänna avtalet och genomförandet vad gäller syften och parter Böter Fastställelse av beloppet. I beslut fastslog kommissionen förekomsten av en rad avtal och samordnade förfaranden inom cementbranschen som syftade till att dela upp marknaderna för grå och vit cement i . Kommissionen betraktade dessa avtal och samordnade förfaranden som en enda överträdelse av gemenskapens konkurrenslagstiftning och ansåg att denna överträdelse hade tagit sin början vid ett möte mellan höga företrädare för europeiska cementindustrin. Sammanlagt ålades 42 företag och företagssammanslutningar böter om totalt . Ett stort antal företag yrkande vid förstainstansrätten att besluten skulle ogiltigförklaras eller ändras. Flera av frågorna i målet rörde rätten till försvar under det administrativa förfarandet. Förstainstansrätten ogiltig- förklarade vissa beslut med hänsyn till denna princip. Förstainstansrätten fann bl. a. att starttidpunkten för överträdelsen måste bestämmas för varje enskild aktör för sig och att det åligger kommissionen att tillkännage sin avsikt att ålägga böter innan detta sker. I två fall kunde klagandena visa att de på grund av bristande aktinsyn under det administrativa förfarandet inte hade fått tillgång till bevisning som de skulle ha kunnat åberopat till sitt försvar. I huvudfrågan fann förstainstansrätten, liksom kommissionen gjort, att det rörde sig om ett enda konkurrensbegränsande avtal mellan företagen. Förstainstansrätten fastslog emellertid att det ålåg kommissionen att visa både att och hur länge varje enskilt företag deltagit i överträdelsen. Efter den individuella bedömningen fann förstainstansrätten att kommissionen inte hade visat att vissa företag deltagit i överträdelsen samt att vissa endast deltagit än vad kommissionen funnit. Böterna bortföll således helt i vissa fall och eftersom bötesbeloppen bestämts med hänsyn till allvaret och varaktig- heten av överträdelsen nedsattes vidare böterna i flera fall. Bland den grupp som helt befriades från böter återfanns samtliga företags- sammanslutningar. Böterna reducerades till sammanlagt . Detta är det största konkurrensmål som har prövats av första- instansrätten och det inkluderade företag och företagssammanslutningar i 16 europeiska stater. Förenade målen T-125/97 och T-127/97 och . kommission, dom . Konkurrens Förordning (EGG) nr 4064/89 Beslut om att förklara en företagskoncentration förenlig med den gemensamma marknaden Talan om ogiltigförklaring Motivering Upptagande till sakprövning. fattade kommissionen beslut i ett ärende om företags- I beslutet fann kommissionen att avtalet i fråga var förenligt med gemenskapsrätten men konstaterade i besluts- skälen bl.a. att ett visst bolag hade en dominerande ställning på den Sökandena gjorde gällande att beslutet skulle ogiltigförklaras eftersom kommissionen uttalat sig i frågan om dominerande ställning trots att kommissionen hade givit tillstånd till den aktuella företags- Kommissionen invände att talan borde avvisas eftersom sökanden klagat endast på beslutsskälen. Förstainstansrätten konstaterade att den omständigheten, att beslutet i och för sig var gynnande för sökandena, inte hindrade förstainstansrätten från att undersöka om beslutet ändå kunde ha bindande rättverkningar som påverkade sökandenas intressen. att kommissionens uttalande i frågan om dominerande ställning inte hade några sådana bindande rättsverkningar. Mål T-513/93 degli Spendizionieri Doganali (CNSD) mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom sammanslutning Beslut av företagssammanslutning Fastställelse av tariffer Statliga regler Tillämpning av artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG). Enligt italiensk nationell lagstiftning skall det offentliga organet degli Spendizionieri Doganali (CNSD) fastställa tariffer för den service oberoende tullombud tillhandahåller. CNSD en tariff som reglerade den lägsta och högsta ersättning som skall erläggas för tullavgifter och finansiella, kommersiella och fiskala tjänster. Kommissionen fann i beslut att tullombuden var att anse som företag som utövad ekonomisk verksamhet och att CNSD var att anse som en företagssammanslutning i den mening som avses i artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG). Kommissionen ansåg vidare att tariffen var konkurrensbegränsande och kunde påverka handeln inom Kommissionen uppmanade därför CNSD att upphöra med överträdelsen. CNSD yrkade vid förstainstansrätten att kommissionens beslut skulle Kommissionen väckte vidare talan mot om fördragsbrott vilket ledde till att 1998 fastställde att den aktuella italienska lagstiftningen stred mot gemenskapens konkurrensregler. mål var vilande i avvaktan på denna prövning. Efter att målet åter- upptagits vidhöll CNSD sin talan. Förstainstansrätten konstaterade inledningsvis med hänvisning till tidigare praxis på området att de oberoende tullombuden och CNSD skall anses omfattas av begreppen företag respektive företagssamman- slutning enligt artikel 85.1 i EG-fördraget .Vidare fastslog första- Skr. 2001/02:30 instansrätten att överträdelsen av gemenskapens konkurrensregler inte bara var resultatet av den italienska lagstiftningen på området utan även hade sin orsak i CNSD:s agerande. Förstainstansrätten konstaterade att den italienska lagstiftningen visserligen föreskrev att CNSD skulle anta en tariff, men den innehöll inga föreskrifter om nivån på tariffen eller hur och om den skulle tas ut för varje enskild transaktion. CNSD hade i tariffen höjt minimiavgiften med flera och dessutom ålagt tullombuden att begära ersättning för varje enskild tjänst separat. Detta begränsade konkurrensen kraftigt. Förstainstansrätten ansåg även att det faktum att CNSD hade beviljat avgiftslättnader för vissa tjänster vittnade om att CNSD hade ett stort utrymme för skönsmässiga bedömningar vid tillämningen av den nationella lagstiftningen. Eftersom tariffen även kunde anses påverkade handeln mellan medlemsstaterna ogillade förstainstansrätten CNSD:s talan. Mål T-62/98 mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom . Distribution av motorfordon Avskärm- ning Artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG) Förordning (EEG) nr 123/85 Avslöjande till pressen Tystnadsplikt God förvaltnings- sed Böter Överträdelsens svårighetsgrad. I beslut fastslog kommissionen att allvarligt hade åsidosatt gemenskapens konkurrenslagstiftning då bolaget med sina dotterbolag och italienska återförsäljare hade ingått avtal som förbjöd eller begränsade försäljningen av och fordon till konsumenter och återförsäljare i andra medlemsstater. Kommissionen ålade rekordhöga böter för överträdelsen. Förstainstansrätten ogillade talan om ogiltig- förklaring av beslutet. Förstainstansrätten ansåg att kommissionens uppfattning om de faktiska omständigheterna stämde. Förstainstansrätten delade också kommissionens mening att överträdelsen var av en särskild allvarlig natur med hänsyn till Volkswagenkoncernens storlek och det faktum att överträdelsen begåtts trots den omfattande rättspraxis som utvecklats på området. Förstainstansrätten nedsatte dock bötesbeloppet någon eftersom det inte kunde konstateras att överträdelsen hade pågått . Förstainstansrätten fann slutligen att kommissionen inte till fullo hade respekterat principen om handläggningens konfidentiella natur eftersom kommissionen hade offentliggjort sin avsikt att ålägga bötesbeloppet innan det formella beslutet fattades. Mål T-41/96 mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom . Konkurrens Parallellimport Artikel 85.1 i EG- fördraget (nu artikel 81.1 EG) Begreppet avtal mellan företag för att det finns ett avtal Marknaden för läkemedelsprodukter. är moderbolag i en läkemedelskoncern med dotterbolag i samtliga medlemsstater i EU. Bayerkoncernen producerar och säljer en serie läkemedel under namnet Adalat avsedda för behandling av hjärt- och kärlsjukdomar. Priserna på läkemedel fastställs i flertalet medlems- länder direkt eller indirekt av nationella hälso- och sjukvårds- var de fastställda priserna i genom- Skr. snitt lägre i och än i . Detta fick till följd att spanska och franska grossister i stor omfattning började exportera Adalat till . Eftersom denna parallellimport innebar stora förluster för Bayer AG:s brittiska dotterbolag ändrade man sin leveranspolicy och tillgodosåg beställningar från spanska och franska grossister till nivåer som endast motsvarade de nationella behoven i och . klagomål från de berörda grossisterna fastslog kommissionen i beslut i att Bayer AG:s leveranspolicy stred mot konkurrensreglerna i artikel 85.1 i EG-fördraget (nu artikel 81.1 EG) och ålade Enligt beslutet innebar Bayer AG:s ändrade leveranspolicy att exportförbud för Adalat hade införts i avtalen med grossisterna i Förstainstansrätten ogiltigförklarade kommissionens beslut eftersom kommissionen inte hade styrkt att avtal om exportförbud hade ingåtts. För att ett konkurrensbegränsande avtal skall anses finnas i den mening som avses i artikel 85.1 i EG-fördraget måste det bevisas att det finns en kommissionen inte bevisat att fanns någon sådan gemensam vilja hos parterna beträffande exportförbudet. Kommissionen hade varken styrkt att hade ålagt grossisterna något exportförbud eller försökt att få dem att godta policyn att minska parallellimporten. hade inte heller bevisat att grossisterna genom sitt handlande hade anpassat sig till den nya leveranspolicyn. Deras handlande visade enligt förstainstansrätten i stället på motsatsen. Endast det förhållandet att grossisterna ändå hade fortsatt affärsförbindelsen med kunde mot den bakgrunden inte medföra att avtal om exportförbud skulle anses Förenade målen T-172/98 och T-175/98 T-177/98, , m.fl. mot och Europeiska unionens råd, dom Talan om ogiltigförklaring Direktiv /43/EG Förbud mot reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror Upptagande till I direktiv /43/EG föreskrivs att all form av reklam för tobaksprodukter är förbjuden inom gemenskapen. dock att medge undantag för reklam för andra varor som före 1998 har marknadsförts under samma namn som tobaksvaran, under förutsättning att namnet används under ett helt annat utseende än det som används för tobaksvaran. Sökandena ett antal bolag som säljer varor under samma namn som tobaksvaror eller på annat sätt innehar rätt till sådana varumärken väckte talan om att direktivet skulle förklaras ogiltigt och rådet invände att talan borde avvisas på grund av rättegångshinder i form av bristande talerätt. Förstainstansrätten inledde med att konstatera att det i EG-fördraget inte föreskrivs någon rätt för enskilda att väcka en direkt talan vid gemenskapsdomstolen om ogiltigförklaring av direktiv. 2001/02:30 instansrätten konstaterade vidare att det i detta fall verkligen var fråga om ett direktiv och inte ett förtäckt beslut. Det var således fråga om en normativ rättsakt, som på ett allmänt och abstrakt sätt riktar sig till samtliga ekonomiska aktörer i medlemsstaterna. För att direktivet skall kunna tillämpas i medlemsstaterna krävs dessutom att det införlivas med varje intern rättsordning genom nationella genomförandebestämmelser. Direktivet binder i princip endast medlemsstaterna men utgör ett indirekt sätt att lagstifta med allmän räckvidd. Enligt praxis kan dock under vissa omständigheter en normativ rättsakt som är tillämplig på samtliga berörda ekonomiska aktörer anses beröra vissa av dessa aktörer direkt och personligen på ett sådant sätt de har rätt att föra talan om rättsaktens giltighet. För att man skall anses direkt berörd av en gemenskapsåtgärd krävs dock att åtgärden har direkt inverkan på den enskildes rättsliga ställning. Förstainstansrätten konstaterade emellertid att ett direktiv inte kan medföra skyldigheter för enskild. Detta kan först bli aktuellt när medlemsstaterna vidtar genomförandeåtgärder i linje med direktivet. I det aktuella direktivet ges dessutom utrymme för skönsmässiga bedömningar vad gäller reklam för andra varor med samma namn som tobaksprodukter. Under sådana förhållanden kunde sökandena enligt förstainstansrätten inte anses vara direkt berörda av direktivet. Första- instansrätten avvisade därför talan. Förstainstansrätten erinrade härvid om att domstolen inte är behörig att sätta sig i gemenskapslagstiftarens ställe och ändra systemet om rättsmedel och förfarande varför sökandenas invändning om att rättssäkerheten skulle vara i fara om de inte tilläts att föra talan lämnades utan när det gäller. Mål T-72/98 mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom . Statligt stöd Varvsindustri Artikel 4.3 i rådets direktiv /684/EEG Fastställelse av maximigränsen för produktionsstöd. Enligt direktiv /684/EEG kan statligt produktionsstöd ges för ny- eller ombyggnation av fartyg upp till en viss maximigräns uttryckt i procent av kontraktsvärdet. Som maximigräns för ett kontrakt gäller den gräns som gällde dagen för undertecknandet av det slutgiltiga kontraktet. Detta gäller dock inte för fartyg som levereras senare än efter undertecknandet (artikel 4.3 första stycket). Tidsfristen kan förlängas av kommissionen bl. a. om förseningar i arbetet uppstår på grund av oväntade och betydande, berättigade avbrott som inverkar på ett skeppsvarv arbetsprogram (artikel 4.3 andra stycket). Sökanden, ett spanskt skeppsvarv, hade 1991 undertecknat slutgiltiga kontrakt när det gäller fem bogserbåtar. Maximigränsen för produktions- stödet var då . 1992 sänktes emellertid maximigränsen till . Båtarna blev inte färdiga inom treårsgränsen varför ansökte om förlängning av tiden. Kommissionen avslog begäran och beslutade följaktligen att skulle minska stödnivån till maximalt . Sökanden yrkade vid förstainstansrätten att kommissionens beslut Skr. 2001/02:30 skulle ogiltigförklaras. Sökanden åberopade fyra omständigheter till grund för att det uppstått förseningar i arbetet: antagandet av en ny hamnlag, devalvering, arbeten i hamnen i och uppköp av ett annat varv. Sökanden menade också att en sådan stor sänkning som det skulle blir fråga om här var oproportionerlig. Förstainstansrätten konstaterade inledningsvis att möjligheten till förlängning av tidsfristen skall tillämpas restriktivt eftersom det är fråga om en undantagsbestämmelse och att lagstiftarens syfte i detta fall dessutom varit att den endast skall tillämpas i mycket speciella situationer. Förstainstansrätten fann vidare att någon utred- ningsskyldighet inte åligger kommissionen och att det är sökande som har bevisbördan för att de omständigheter som utgör grund för att undantag är för handen. Vidare fann förstainstansrätten att de villkor som framgår av artikel 4.3 andra stycket är kumulativa och således måste vara uppfyllda för varje omständighet för sig. Förstainstansrätten ansåg inte att sökanden hade visat att t någon av de åberopade omständigheterna utgjorde grund för förlängning. Vad gällde devalveringen uttalade förstainstansrätten att en sådan händelse inte kan betecknas som en händelse som kan medföra ett oväntat avbrott i den mening som avses i artikel 4.3 andra stycket. Slutligen konstaterade förstainstansrätten att reglerna i sig inte kan anses oproportionerliga och att inget hade framkommit som föranledde en annan bedömning i det specifika fallet. Mål T-46/97 Independente de Comunicação, SA mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom . Finansiering av offentliga TV-kanaler Klagomål Statligt stöd Underlåtenhet att inleda ett förfarande enligt artikel 93.2 i EG-fördraget (nu artikel 88.2 EG) Talan om ogiltigförklaring. I beslut fastslog kommissionen utan att ha inlett ett förfarande enligt artikel 93.2 i EG-fördraget (nu artikel 88.2 EG) att ett antal åtgärder som den portugisiska staten vidtagit till förmån för ett offentligt ägt aktiebolag på det audiovisuella området inte utgjorde statligt stöd i den meningen som föreskrivs i artikel 92.1 i EG-fördraget (nu artikel 87.1 EG i ändrad lydelse). Förstainstansrätten ogiltigförklarade kommissionens beslut. Första- instansrätten ansåg att det vara acceptabelt att fatta beslut utan att ha inlett ett förfarande enligt artikel 93.2 i EG-fördraget endast om kommissionen vid en inledande granskning enligt artikel 93.3 i EG-för- draget är övertygad om att det aktuella stödet är förenligt gemenskaps- rätten. Då omständigheterna i målet tydde på att det var förenat med allvarliga svårigheter att avgöra om stödet var förenligt med gemenskapsrätten borde ett förfarande enligt artikel 93.2 vilket ger berörda utomstående möjlighet att inkomma med synpunkter ha inletts. Kommissionen hade dessutom dröjt 33 månader efter det att sökanden ingav sitt klagomål med att fatta beslut, en omständighet som vittnade om att man knappast befann sig i en inledande granskning enligt artikel 93.3 i EG-fördraget när beslutet togs. Förenade målen T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 T- Skr. 607/97, T-1/98, T-3/98 T-6/98 och T-23/98, Alzetta , m.fl. mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom . Godstransporter på väg Statligt stöd Talan om ogiltigförklaring Inverkan på handeln mellan medlemsstaterna och snedvridning av konkurrensen Villkor för undantag från förbudet i artikel 92.1 i EG- fördraget (nu artikel 87.1 EG i ändrad lydelse) Nytt stöd eller befintligt stöd Principen om skydd för berättigade förväntningar Proportion- 1981 och 1985 stiftades i den italienska regionen vissa lagar om finansiellt stöd till företag etablerande i regionen och som utför godstransporter på väg för annans räkning. anmäldes inte till kommissionen enligt artikel 93.3 i EG-fördraget (nu artikel 88.3 EG). I beslut fastslog kommissionen att det statliga stöd för internationella transporter och stöd för lokala, regionala och nationella transporter efter som utgått enligt stödordningen var oförenligt med den gemensamma marknaden och skulle återbetalas. Kommissionen menade härvid att stödåtgärderna var att betrakta som nya från och med den tidpunkt respektive marknad hade öppnats för konkurrens, oavsett om stödordningen varit i kraft eller inte. Stödåtgärderna när det gäller internationella transporter borde därför ha anmälts innan de infördes eftersom denna marknad varit öppen för konkurrens och stödet när det gäller lokala, regionala och nationella transporter omfattades av anmälningsplikt från och med den 1 då denna marknad liberaliserades. Sökandena, företag etablerade i regionen vilka fått statligt stöd och till övervägande del småföretag som enbart utför lokala eller regionala transporter med ett enda fordon, yrkade att beslutet Sökandena gjorde gällande bl. a. att det inte skett någon inverkan på handeln mellan medlemsstaterna och snedvridning av konkurrensen samt att det var fråga om befintliga stödåtgärder som således inte omfattades av anmälningsplikt. Förstainstansrätten ogiltigförklarade delvis kommissionens beslut. Förstainstansrätten inledde med att konstatera att varken vad gäller nytt eller befintligt stöd behöver det styrkas att handeln mellan medlems- staterna faktiskt har påverkats och att konkurrensen snedvridits utan det är tillräckligt att kommissionen kontrollerar att så kan ske. Förstainstansrätten fann efter en ingående prövning av de faktiska omständigheterna, med hänvisning till tidigare praxis, att kommissionens bedömning av frågan om samhandelspåverkan och konkurrens- snedvridning fick anses välgrundad. emellertid att begreppet befintligt stöd inte endast innefattar stöd som införts innan EG-fördraget trädde i kraft eller innan den berörda staten anslöt sig till gemenskapen, utan även omfattar stöd som införts då den aktuella marknaden inte var öppen för konkurrens. marknaden kan inte heller anses utgöra en sådan väsenligt ändring av stödordningen som omfattas av anmälningsskyldigheten i artikel 93.3 i EG-fördraget, eftersom liberaliseringsåtgärderna inte kan tillskrivas behöriga myndigheter i den berörda medlemsstaten. Stödet för lokala, regionala och nationella transporter var därför inte att anse som nytt Skr. 2001/02:30 eftersom denna sektor, till skillnad från sektorn för internationell godstransport på väg som öppnades för konkurrens , liberaliserades först . I denna del kunde således ett beslut att förklara stödåtgärderna oförenliga med den gemensamma marknaden endast få framtida effekt. Mål T-184/97 mot Europeiska gemenskapernas kommission, dom . Statligt stöd Talan om ogiltig- förklaring Berättigat intresse av att få saken prövad Delvis avvisning Artikel 92.3 i EG-fördraget (nu artikel 87.3 EG) Direktiv /81/EEG Begreppet pilotprojekt för teknisk utveckling av mer miljövänliga produkter. I direktiv /81/EEG om harmonisering av strukturerna för punkt- skatter på mineraloljor ges utrymme för medlemsstaterna att bland annat besluta om befrielse av punktskatter på mineraloljor som under skattekontroll används ifråga om pilotprojekt för teknisk utveckling av miljövänliga produkter (artikel 8.2 d). I direktivets artikel 8.4 finns dessutom en generell undantagsmöjlighet som dock kräver tillstånd genom enhälligt beslut i rådet. I beslut godkände kommissionen ett franskt stödprogram för biobränsle. , en av ledande tillverkare av syntetisk etanol, väckte vid förstainstansrätten talan om ogiltigförklaring av beslutet. Talan avvisades delvis eftersom sökanden endast ansågs direkt och personligen berörd av beslutet i den mening som avses i artikel 173 i EG fördraget (nu artikel 230 EG) i den del det avsåg stöd till bioetanol. Förstainstansrätten ansåg därmed att marknaden för biologiska tillsatsämnen som höjer oktanhalten i bensin (estrar) och marknaden för biologiska tillsatsämnen som höjer oktanhalten i eldningsolja och dieselolja (bioetanol och syntetiskt etanol) var åtskiljbara. I övriga delar ogiltigförklarades beslutet.