prop · GP031d24 · 2001-09-20 00:00:00 — Djurskydd är ett brett begrepp som innefattar alltifrån hur djur skall hållas, skötas och utfodras till behandling vid sjukdom. Det är också en fråga med viktiga etiska dimensioner. har intresse och engagemang för djurskyddsfrågor ökat i samhället från såväl enskilda människors som organisationers sida. För att möta detta intresse och för att utreda hur djurskyddet skall kunna organiseras i tillsatte regeringen utredningen djurskyddet skall vara organiserat (dir. Uppdraget redovisades i betänkandet Ett förbättrat djurskydd (SOU 2000:108). När remissbehandlingen av betänkandets förslag är avslutad kommer regeringen att lägga fram en proposition om inrättande av en särskild djurskyddsmyndighet för att djurskyddet därigenom skall förstärkas och ytterligare fokus skall kunna läggas på djurskydds- och djurhälsofrågor. ekonomiska vårproposition beräknades ett medelsbehov om för och vardera . Tabell 4.19 Härledning av nivån 20022004 Förändring till följd av Överföring till/från anslag m.m. Förslag/beräknat anslag 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 Till politikområdet hör verksamheter hänförliga till EU:s gemensamma jordbrukspolitik, med undantag för verksamhet hänförlig till rådets förordning (EG) nr 1257/99 om stöd till utvecklingen av landsbygden och därmed sammanhängande verksamhet, EU:s gemensamma fiskeripolitik samt verksamheter tillhörande området säkra livsmedel. Områdets utgifter bestäms i stor utsträckning av beslut inom EU men är också till vissa delar, främst vad gäller delar av området säkra livsmedel, baserade på nationella beslut. Verksamhetsområdena omfattar vegetabilie- och animalieproduktion, trädgårdsnäring, fiskerinäring, livsmedel, konsumentfrämjande åtgärder på livsmedelsområdet, statistikproduktion på jordbruks- och livsmedelsområdet, jordbruksadministration, fiskeriadministration m.m. Centrala förvaltningsmyndigheter inom politikområdet är , och . Andra myndigheter inom politikområdet är Statens utsädeskontroll, samt . Dessutom verkar länsstyrelserna och inom politikområdet. Offentligrättslig verksamhet bedrivs i första hand vid (besiktningsveterinärorganisation, tillsyn av livsmedelsanläggningar, vegetabiliekontroll och gränskontroll), och (växtinspektion, foderkontroll, distriktsveterinärorganisation, införsel av djur, köttklassificering och djurregister). Uppdragsverksamhet bedrivs vid flera myndigheter. är central förvaltningsmyndighet på det jordbruks- och livsmedelspolitiska området. har ett samlat sektorsansvar för jordbruks- och trädgårdsnäring, rennäring samt är chefsmyndighet för landets distriktsveterinärer och ansvarig myndighet för livsmedelsberedskapen inom totalförsvarets civila del. Verksamheten är i hög grad inriktad på tillämpning av EU:s regleringar och stödsystem. är beslutande myndighet för åtgärder inom områdena intervention, exportbidrag, mjölkkvoter och bidragsrätter. Länsstyrelserna är beslutande myndighet för direktstöden till jordbrukare, förutom handjurs- och slaktbidrag för vilka är beslutande myndighet. skall arbeta för ett rikt och varierat odlingslandskap med biologisk mångfald och verka för att miljöbelastningen från jordbruket blir så liten som möjligt. Andra uppgifter är att verka för ett gott hälsotillstånd bland husdjuren genom högt ställda djurskyddskrav och en rikstäckande djursjukvård genom distriktsveterinärorganisationen. är central myndighet för såväl förvaltning av fiskeresurserna som för främjandet av en livskraftig fiskerinäring. skall vidare främja forskning och bedriva utvecklingsverksamhet på fiskeområdet. På regional nivå har även länsstyrelserna ett ansvar för fiskefrågor, främst vad avser fiskevård och EG:s strukturstöd. ansvarar bl.a. för kontroll av fisket till sjöss samt samordnar landnings- och kvalitetskontroll i svenska hamnar. är central tillsynsmyndighet för frågor som gäller livsmedel inklusive dricksvatten. Dess främsta uppgifter är att utarbeta föreskrifter inom livsmedelsområdet, utöva till- 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 syn enligt livsmedelslagen (1971:511), leda och samordna livsmedelskontrollen, informera om viktiga förhållanden på livsmedelsområdet, aktivt medverka till att och regeringens riktlinjer i fråga om kost och hälsa fullföljs, verkställa utredningar och vetenskapliga undersökningar om livsmedel och matvanor samt att utveckla metoder för livsmedelskontrollen. I tillsynsverksamheten ingår också att är huvudman för besiktningsveterinärorganisationen som utför tillsyn i form av köttbesiktning vid kontrollslakterier m.m. Övrigt internationellt arbete inom jordbruks- och fiskeområdena avser främst verksamheten inom jordbruks- och livsmedelsorganisation (FAO), samt regionala organ och nordiskt samarbete. Tabell 5.1 Utgiftsutveckling inom politikområdet 43:4 Bekämpande av växtsjukdomar 43:5 Arealersättning och djurbidrag m.m. 43:6 Intervention och exportbidrag för 43:7 Räntekostnader för förskotterade 43:9 Strukturstöd till fisket m.m. 43:10 Från EG-budgeten finansierade strukturstöd till 43:15 Jordbruks- och livsmedelsstatistik finansierad 43:16 Åtgärder inom livsmedelsområdet 43:17 Bidrag till vissa internationella organisationer Totalt för politikområde Livsmedelspolitik 1 Inklusive förslag till tilläggsbudget i samband med ekonomiska vårproposition och budgetpropositionen . Målet för politikområdet är en ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar livsmedelsproduktion. När EG formulerade målen för den gemensamma jordbrukspolitiken såg förutsättningarna för jordbruks- och livsmedelsproduktionen i helt annorlunda ut. har antalet medlemsländer ökat som jordbrukets betydelse för ekonomin och sysselsättningen har minskat. Internationalisering, miljöproblem, nya samhällsvärderingar och teknisk utveckling är andra faktorer som kräver grundläggande anpassningar av politiken. Den gemensamma jordbrukspolitiken präglas av dålig måluppfyllelse, höga budgetkostnader, överproduktion, höga konsumentpriser och en omfattande byråkrati. uppmärksammas konsument-, miljö- och hälsofrågor på ett helt annat sätt . Inte minst BSE-krisen har satt fokus på en näring med en industrialiserad produktion, bristande miljöhänsyn och en ifrågasatt djuromsorg. Utvecklingen på det jordbruks- och livsmedelspolitiska området har inneburit ett ökat fokus på hela livsmedelskedjan, miljön, landsbygdens utveckling och djurens välfärd. Behovet av att förändra den gemensamma jordbrukspolitiken har blivit uppenbart för allt fler. har vi fått många exempel på hur komplicerat det är att producera livsmedel. Nya och ibland oväntade problem dyker ständigt upp. , galna-kosjukan, mul- och klövsjukan och oacceptabel hantering av våra djur är exempel på detta. Kriserna har lyft fram problemen med den traditionella jordbrukspolitiken. Genom höga prisstöd har vi medverkat till att driva upp intensiteten i jordbruksproduktionen. Detta har skapat ett jordbruk där miljön och djuromsorgen blir lidande vilket inte är förenligt med det välfärdsskapande jordbruk vi vill ha . Efter att tillhört den minoritet som krävt förändring av den gemensamma jordbrukspolitiken, kan vi från regering- 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 ens sida nu konstatera att den uppfattningen vinner ökat stöd. Det är nödvändigt att ändra kurs och arbeta för ett bredare synsätt på vår jordbruks- och livsmedelsproduktion. Detta framhölls vid det informella ministerrådsmötet i . På mötet förde EU:s jordbruksministrar en diskussion om den framtida jordbruks- och livsmedelspolitiken. Under arbetet med Agenda 2000 lärde vi oss att även små medlemsländer kan påverka förhandlingsutfall genom att presentera genomarbetade analyser tillsammans med andra länder med samma grundsyn. Detta arbete kommer vi att fortsätta med. Att allt fler väljer reformvägen underlättar naturligtvis detta. Utgångspunkten för regeringens arbete med EU:s gemensamma jordbrukspolitik är de riktlinjer som presenterades i prop. 1997/98:142. I propositionen föreslås tre övergripande mål för regeringens arbete med att förändra jordbruks- och livsmedelspolitiken inom EU: Jordbruks- och livsmedelsföretagens produktion skall styras av konsumenternas efterfrågan. Produktionen skall vara långsiktigt hållbar både från ekologiska och ekonomiska utgångspunkter. EU skall också medverka till global livsmedelssäkerhet, bl.a. genom att hävda frihandelns principer även på jordbruks- och livsmedelsområdet. De av antagna riktlinjerna för regeringens arbete med den gemensamma jordbrukspolitiken är fortfarande giltiga, även om vi befinner oss i en delvis ny situation efter den senaste tidens problem. Den väg regeringen pekat ut är att gå mot mer resursbevarande, miljöanpassade och etiskt godtagbara produktionsformer, både på små och stora gårdar. Det är alltså inte främst en fråga om storleken på lantbruken, utan om hur produktionen bedrivs. Vi måste utveckla en politik som främjar konkurrenskraftig produktion som vilar på hållbara produktionsformer. Detta förutsätter en övergång från marknadsprisstöd till riktade insatser på miljö- och landsbygdsområdet. För att säkra ett långsiktigt förtroende hos konsumenterna för den europeiska livsmedelsproduktionen måste varje led i livsmedelskedjan vara säker. På samma sätt som säkerheten i livsmedelsproduktionen måste genomsyra varje led i 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 kedjan, måste den etiska aspekten på djurhållning och djuromsorg beaktas i jordbruks- och livsmedelsproduktionen. Detta poängterades särskilt under det svenska ordförandeskapet. Ett annat led i helhetssynen på livsmedelskedjan är den fortsatta integreringen av miljöhänsyn och hållbar utveckling i politiken. Alla sektorer i samhället måste bidra till detta och jordbruket spelar en viktig roll. har inom ramen för Cardiff-processen antagit en strategi för hållbar utveckling i den gemensamma jordbrukspolitiken. Det svenska ordförandeskapet inledde arbetet med att följa upp och fördjupa denna strategi. Utgångspunkten måste vara att konsumenternas behov och efterfrågan skall i högre grad styra livsmedelsproduktionen. Först när konsumenternas önskemål och behov blir tydliga för jordbruket och livsmedelsindustrin kan lokala lösningar och alternativa produktionsformer få en stark förankring. Samhällets roll är alltså tydlig. Den gemensamma jordbrukspolitiken måste komma bort från den traditionella pris- och regleringspolitiken. Endast när marknaden inte förmår tillfredsställa samhällets krav och behov t.ex. av en väl spridd produktion, öppet och varierat landskap, kollektiva nyttigheter, är det motiverat för samhället att gå in med stöd för sådana tjänster som jordbruket bidrar med. Politiken bör tillämpas på den nivå som är mest effektiv, med beaktande av den inre marknadens funktion. Jordbruks- och livsmedelspolitikens uppgift är att garantera att maten är säker samt att produktionen uppfyller de krav samhället ställer på den när det gäller miljöinklusive kulturmiljö och landsbygdsutveckling samt djurhälsa. En omställning till en ny politik måste emellertid ske under socialt acceptabla former. EU:s jordbrukspolitik påverkar omvärlden genom gränsskydd, exportbidrag och höga subventioner till det egna jordbruket, vilket medverkar till låga världsmarknadspriser. Den är en av flera faktorer som bidrar till att produktionen av jordbruksvaror är låg i . Ett viktigt steg för att gynna togs därför i och med beslutet att världens 49 minst utvecklade länder (MUL) får exportera alla produkter med undantag för vapen och ammunition tullfritt till EU. För socker, bananer och ris gäller dock särskilda övergångsregler. Tidtabellen för förhandlingarna och om dessa kommer att inkorporeras i en s.k. bredare förhandlingsrunda kommer att fastställas vid i som äger rum . Av konsument-, jordbruks- och handelspolitiska skäl har ett starkt intresse av fortsatta neddragningar av stöd och skydd som underlättar en genomgripande reformering av jordbrukspolitiken inom EU, men också i andra WTO-länder. Förutom de traditionella förhandlingsområdena marknadstillträde, internstöd och exportkonkurrens omfattar förhandlingarna även miljöhänsyn, landsbygdsutveckling, djurskydd, global livsmedelsäkerhet och säkra livsmedel. För samtliga förhandlingsområden skall särskild hänsyn tas till situation. När det gäller utvidgningen av EU är målet att förhandlingarna på jordbruks- och fiskeområdet, inklusive det veterinära- och fytosanitära området samt förhandlingarna om EU:s stöd till jordbruket, skall fortskrida efter varje kandidatlands förutsättningar. I enlighet med det allmänna rådets slutsatser och mål i inbegriper detta en första utvidgning av EU åren 20032004 och en möjlighet för de första nya medlemsländerna att deltaga i Europavalen . Parallellt med förhandlingarna på jordbruks- och fiskeområdet sker en utvärdering av kandidatländernas framsteg i uppbyggnaden av en god administration och införlivandet av . Förutsättningen för att förhandlingarna avslutas är att respektive kandidatland uppfyller de kriterier som EU ställer på nya medlemsländer. För att främja kandidatländernas anpassningsprocess till EU är det viktigt att även fortsättningsvis stödjer kandidatländerna . Detta sker i form av projekt-, seminarie- och andra utbildningsinsatser. En reformerad europeisk jordbrukspolitik och en integrerad landsbygdspolitik bör bidra till att skapa lika förutsättningar för kvinnor och män. Erfarenheter från tidigare åtgärdsprogram visar att insatser riktade till kvinnor på landsbygden kan ge särskilt goda resultat i form av nya arbetstillfällen. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt en samhällsstruktur som gör det möjligt för unga kvinnor att stanna kvar eller att bosätta sig på landsbygden. Den gemensamma fiskeripolitiken är en fullt utvecklad gemenskapspolitik och reglerar alla aspekter på fisket från havet till konsumenten. Politiken består av tre delar; resurspolitik, strukturpolitik och marknadspolitik samt, i syfte att säkerställa efterlevnaden av regelverket, ett system för kontroll. Dessutom rör en allt viktigare del av politiken fiskeavtal med tredje land. De allmänna målen är att skydda och bevara de levande akvatiska resurser som är tillgängliga och får utnyttjas. Dessa resurser skall långsiktigt nyttjas på ett ändamålsenligt och ansvarsfullt sätt med hänsyn tagen till fiskets sociala och regionalekonomiska betydelse. Statsmakternas ställningstagande för att åstadkomma ett hållbart fiske har redovisats i propositionen Hållbart fiske och jordbruk (prop. 1997/98:2, bet. 1997/98:JoU9, rskr. 1997/98:116). Den svenska fiskeripolitiken och verksamhet syftar till att på ett långsiktigt och hållbart sätt verka för en ansvarsfull hushållning med fiskresurserna så att de ger en god långsiktig avkastning, den biologiska mångfalden säkerställs, konkurrenskraftiga företag utvecklas, tillgången på fisk av god kvalitet till fördel för konsumenterna säkras. Av avgörande betydelse för politikens framtida inriktning är flera beslut som fattats inom EU under det svenska ordförandeskapet. Rådsslutsatser avseende ytterligare integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling i fiskeripolitiken, den s.k. Cardiff-processen, tillämpning av försiktighetsprincipen och fleråriga förfaranden för fastställande av årliga fångstkvoter (TAC) samt en aktionsplan för biologisk mångfald på fiskets område har antagits. Regeringen har lagt fram en proposition om Svenska miljömål delmål och åtgärdsstrategier. Arbetet med att integrera miljöaspekterna kommer att få stort genomslag i den nationella verksamheten. skall den pågående översynen av den gemensamma fiskeripolitiken leda till ett ställningstagande i . Flera av de ovan nämnda besluten kommer att få betydelse för politikens utformning. Regeringen kommer att verka för en högre grad av långsiktighet i fisket. Regeringen arbetar för att två av de huvudsakliga förvaltningsinstrumenten, långsiktiga förvaltningsstrategier och tekniska 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 bevarandeåtgärder införs, vilket även ligger i linje med Europeiska kommissionens strävan. För att säkerställa efterlevnaden av regelverket är det viktigt med en effektiv fiskerikontroll. En ökad marknadsanpassning och ett förenklat regelverk skall ge producenterna möjlighet att utveckla sin näring och hänsyn tas till konsumenternas behov. Vid avtal med tredje land eller vid fiske inom ramen för regionalt samarbete är det viktigt att motsvarande villkor gäller som i EU-vatten. De beslut som fattas inom EU och som rör frågor om nyttjandet av fiskresurserna skall alltid ta sin utgångspunkt i försiktighetsprincipen. Säkra livsmedel är ett område som prioriteras av regeringen. Det är viktigt att konsumenten sätts i centrum i detta arbete. Regeringen verkar därför för att generellt förstärka konsumentperspektivet i den gemensamma jordbrukspolitiken. Säkra livsmedel har stått i fokus. De livsmedelsskandaler som inträffat har gjort att ansträngningarna att skapa ett bättre regelverk på området, förbättra möjligheterna att få vetenskapliga underlag till olika beslut och att förbättra livsmedelskontrollen har intensifierats. Sedan Europeiska kommissionen presenterat sin vitbok om livsmedelssäkerhet har en rad förslag till ny lagstiftning presenterats. Detta gäller t.ex. förslag om inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet och en allmän livsmedelslag samt regler för kosttillskott. pågår ett arbete med att modernisera reglerna på livsmedelshygienområdet. Ytterligare ett stort antal förslag bereds , bl.a. ändringar av reglerna för livsmedelstillsatser, förbättrad märkning av allergiframkallande ingredienser, förändrade regler för bestrålning samt nya och moderniserade regler för livsmedelskontrollen. Konsumenterna skall kunna lita på att de livsmedel de konsumerar är säkra. Därför är det glädjande för regeringen att så stora ansträngningar görs på detta område. Den helhetssyn på livsmedelskedjan som länge varit en hörnsten i den svenska politiken verkar nu också ha slagit igenom på gemenskapsnivå. Ett tydligt exempel på detta är att den allmänna livsmedelslagen som är under utarbetande även kommer att omfatta krav på foder till livsmedelsproducerande djur. Det är känt att kosten har stor betydelse för hälsan och välbefinnandet. 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 ringen är angelägen om att barns och ungdomars matvanor förbättras och att information om kostfrågor även når ut till dem som har de sämsta kostvanorna. Det anslag som anvisats särskilt för konsumentstärkande åtgärder har därför använts bl.a. till projekt riktade till barn och ungdomar. Stöden till jordbruket och hanteringen av stödansökningarna regleras i EU-förordningar samt i nationell lagstiftning. Möjligheterna till regional tillämpning är därmed begränsade. Det förekommer dock oundvikligen skillnader i bedömningar avseende jordbrukarstöd eftersom kontrollverksamhet och beslutsfattande sker på olika länsstyrelser. I syfte att minimera dessa skillnader har tillsammans med länsstyrelserna genomfört en rad årgärder. SeQond projektet startades i syfte att öka effektiviteten och säkerställa hanteringen av jordbrukarstöden på och länsstyrelserna. Erfarna handläggare har utsetts till s.k. kvalitetsambassadörer. Deras roll är att förankra kvalitetsarbetet på respektive arbetsplats. har samtliga medarbetare som är involverade i jordbrukarstödsprocessen gått en grundläggande utbildning i kvalitetsutveckling. Seminarier om verksamhetens målsättningar har hållits med berörda medarbetare på och länsstyrelserna. Regeringen har stött projektet med särskilda medel för kontrollverksamhet. startade ett projekt som syftade till att enskilda lantbrukare skulle kunna skicka in sina stödansökningar via Internet. Projektet förväntas öka kvaliteten på stödansökningarna. De felaktigheter som ibland uppstår vid ansökan på papper kan förebyggas genom att hjälpfunktioner och kontroller byggs in i den elektroniska ansökningsprocessen. Den ökade kvaliteten i stödansökningarna ökar möjligheten till likabehandling av stödansökningarna eftersom handläggningsförfarandet blir mindre komplext. Arbetet med den s.k. datafångsten har utvecklats ytterligare och samtliga län utom ett har scannat in SAM- blanketten. Scanningen har omfattat av totalt cirka 70 000 SAM-blanketter. EU har ökat sina krav på administrativa kontroller av alla ansökningar om djurbaserade stöd mot centrala nötkreatursregistret (CDB). Syftet med kontrollerna är att fastställa att bidragsvillkoren för stöden är uppfyllda. För att samordna dessa ökade krav på CDB har ett projekt genomförts. Utbetalningen av EU-stöd har skett efter de krav som EU ställer vilket också skett . Samordningen av kontrollerna avseende jordbrukarstöden är ansvarsområde. Det innebär att tar fram strategier, kontrollprotokoll och instruktioner för hur kontrollarbetet skall genomföras. Stora resurser satsas på kvalitetshöjande åtgärder från både och länsstyrelsernas sida. genomförde 21 utbildningar varav 13 i fält . genomförde även granskningar av fältkontrollverksamheten på 13 länsstyrelser . Regeringens förslag: Regeringen föreslår att samma regler skall gälla avseende statens ansvar för skördeskador vid odlingar av trädgårdsgrödor och jordbruksgrödor. Skälen för regeringens förslag: Statens ansvar för skördeskador Staten har tagit på sig en del av den ekonomiska risken för skördeskador till följd av onormala väderleksbetingelser. I början av 1960- talet infördes ett permanent skördeskadeskydd för spannmål, vallgrödor, potatis, oljeväxter och sockerbetor (prop. 1961:94, JoU 22, rskr. Detta skördeskadeskydd övertogs av Stiftelsen (med som huvudman), men kom efter riksdagsbeslut att upphöra (prop. 1993/94:236, bet. 1993/94:JoU26, rskr. 1993/94:326). utbetalades i genomsnitt från stiftelsen. Trädgårdsgrödor omfattades inte av skördeskadeskyddet. har emellertid haft möjlighet att hos regeringen söka behovsprövade kontantbidrag på grund av naturolyckor (prop. 1983/84:6, BoU 6, rskr. Granskningen av enskilda ansökningar har varit omfattande och bedömningen har generellt varit mycket restriktiv. Ingen ersättning till trädgårdsodlare har beviljats av regeringen . Samhället har fortfarande ett övergripande ansvar för omfattande skördebortfall till följd av naturkatastrofer. övertog ansvaret för skördeskadeersättningar uttalades: Staten bör följaktligen ha kvar ett övergripande ansvar för katastrofartade skador på skörden. Överenskommelsen med LRF innebär också att staten även i fortsättningen skall ha ett övergripande ansvar vid skördeskador av naturkatastrofkaraktär som drabbar stora områden (prop. 1987/88:74, bet. 1987/88:JoU16, rskr. 1987/88:130). Regeringen har sedan avvecklandet av skördeskadeskyddet mottagit ansökningar från enskilda företag och intresseorganisationer om statlig ersättning för skördeskador vid ett flertal tillfällen, bl.a. , då skördebortfallen i vissa delar av landet var påtagliga. Regeringen bedömde att de skördebortfall som uppkom nämnda år inte gav upphov till statligt ansvar. Jordbruks- och trädgårdsgrödor omfattas av skilda stödordningar inom den gemensamma jordbrukspolitiken, varför de har olika ekonomisk sårbarhet vid skördebortfall. För jordbruksgrödorna utgör arealersättningssystemet en bas. Regeringen anser att varje näring och produktionsgren i mesta möjliga mån skall bära sina produktionskostnader. Jordbruks- och trädgårdsföretag måste ta med i beräkningen att variation i pris och i avkastning är vanligt förekommande, inte minst när det gäller grödor, såsom trädgårdsgrödor och potatis, vilka inte har fastställda interventionspriser. Skattesystemet ger också ökad möjlighet att utjämna inkomsterna mellan åren. Det är regeringens uppfattning att staten även fortsättningsvis bör ha ett övergripande ansvar vid skördeskador av naturkatastrofkaraktär som drabbar stora områden. Regeringen finner emellertid att systemet för ersättning vid naturolyckor i trädgårdsodlingar inte är praktiskt användbart, utan bör avvecklas. Staten bör ha samma ansvar för skördebortfall i odlingar av 2001/02:1 UTGIFTSOMRÅDE 23 trädgårdsgrödor som när det gäller jordbruksgrödor, d.v.s. skadorna skall vara av naturkatastrofkaraktär och drabba stora områden.