prop · GO03141 · 2001-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2000/01:141 Rätt för sparbanker och medlemsbanker att driva verksamhet utomlands m.m. Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås att sparbanker och medlemsbanker skall ges samma rätt som bankaktiebolag att verka utomlands. Det innebär att de efter tillstånd av får inrätta filial i ett land utanför EES. Vidare får de efter ett särskilt underrättelseförfarande i ett annat land inom EES dels etablera filial, dels - utan att etablera filial - tillhandahålla tjänster. Dessutom föreslås en ändring av en övergångsbestämmelse till bankrörelselagen (1987:617). Ändringen innebär att företag som för ikraftträdandet av den nya bankrörelsedefinitionen, , bedrev tillståndsfri inlåningsverksamhet får fortsätta med verksamheten längst till och med . Bestämmelsen tar sikte främst på större sparkassor. Skälet till förlängningen är att frågan om vilken slags verksamhet som skall omfattas av tillståndsplikt enligt bankrörelselagen och lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet bereds inom . Det föreslås vidare en ändring av en övergångsbestämmelse till lagen om finansieringsverksamhet. Ändringen innebär att vissa finansieringsföretag får fortsätta att driva verksamhet till och med utan krav på tillstånd. De företag som berörs är vissa finansieringsföretag som när lagen trädde i kraft drev finansieringsverksamhet som inte fordrade tillstånd enligt äldre lag och som inte lånar upp medel från allmänheten. Även denna förlängning beror på att frågan om tillståndsplikt bereds inom . Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Lagtext 4 2.1 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617) 4 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet 6 3 Ärendet och dess beredning 7 4 Rätt för sparbanker och medlemsbanker att driva verksamhet utomlands 8 5 Förlängning av övergångstiden för sparkassor 12 6 Förlängning av övergångstiden för vissa finansieringsföretag 15 7 Ikraftträdande 18 8 Ekonomiska konsekvenser 19 9 Författningskommentar 20 9.1 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617) 20 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet 20 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 21 Rättsdatablad 22 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617), 2. lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet. 2 Lagtext 2.1 Förslag till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617) Härigenom föreskrivs i fråga om bankrörelselagen (1987:617)1 dels att 1 kap. 6, 7 och 8 §§ skall ha följande lydelse, dels att punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1995:1572) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 kap. 6 §2 Ett bankaktiebolag får efter tillstånd av inrätta filial i ett land utanför EES. Sådant tillstånd skall lämnas om den planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sund bankverksamhet. En bank får efter tillstånd av inrätta filial i ett land utanför EES. Sådant tillstånd skall lämnas om den planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sund bankverksamhet. Ansökan om tillstånd skall innehålla 1. en plan för den tilltänkta filialverksamheten, med uppgift om filialens organisation, och 2. uppgift om i vilket land filialen skall inrättas samt om filialens adress och ansvariga ledning. 7 §3 Ett bankaktiebolag som avser att inrätta filial i ett annat land inom EES skall underrätta innan verksamheten påbörjas. Underrättelsen skall innehålla den information som anges i 6 § andra stycket. En bank som avser att inrätta filial i ett annat land inom EES skall underrätta innan verksamheten påbörjas. Underrättelsen skall innehålla den information som anges i 6 § andra stycket. Om det inte finns skäl att ifrågasätta bankens administrativa struktur eller finansiella situation, skall från det att underrättelsen mottogs vidarebefordra den till den behöriga myndigheten i det land där filialen skall inrättas. Till underrättelsen skall inspektionen foga uppgift om storleken av bankens kapitalbas och kapitaltäckningsgrad samt uppgift om den insättningsgaranti och det investerarskydd som gäller för bankens kunder. När vidarebefordrar underrättelsen enligt andra stycket, skall inspektionen underrätta banken om detta. Om finner att det inte finns förutsättningar för att vidarebefordra den underrättelse som avses i andra stycket, skall inspektionen meddela beslut om det från det att underrättelsen mottogs. 8 §4 Ett bankaktiebolag som avser att driva verksamhet i ett annat land inom EES, genom att erbjuda och tillhandahålla tjänster utan att inrätta filial där, skall innan verksamheten påbörjas underrätta . Underrättelsen skall innehålla uppgift om i vilket land verksamheten skall drivas och vilka tjänster som skall erbjudas. En bank som avser att driva verksamhet i ett annat land inom EES, genom att erbjuda och tillhandahålla tjänster utan att inrätta filial där, skall innan verksamheten påbörjas underrätta . Underrättelsen skall innehålla uppgift om i vilket land verksamheten skall drivas och vilka tjänster som skall erbjudas. skall inom en månad från det att underrättelsen mottogs vidarebefordra den till behörig myndighet i det land där verksamheten skall drivas. 35 Ett företag som bedrev inlåningsverksamhet som inte fordrade tillstånd enligt äldre lag får fortsätta med verksamheten längst till och med . Ett företag som bedrev inlåningsverksamhet som inte fordrade tillstånd enligt äldre lag får fortsätta med verksamheten längst till och med . Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet Härigenom föreskrivs att punkt 5 i övergångsbestämmelserna till lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 52 Den som för lagens ikraftträdande, , drev finansieringsverksamhet utan krav på tillstånd enligt lagen (1988:606) om finansbolag och inte anskaffar medel för verksamheten från allmänheten får fortsätta verksamheten till och med eller, om ansökan om tillstånd getts in , till dess att ansökningen har prövats slutligt. Den som för lagens ikraftträdande, , drev finansieringsverksamhet utan krav på tillstånd enligt lagen (1988:606) om finansbolag och inte anskaffar medel för verksamheten från allmänheten får fortsätta verksamheten till och med eller, om ansökan om tillstånd getts in , till dess att ansökningen har prövats slutligt. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Inom har utarbetats en promemoria om rätt för sparbanker och medlemsbanker att driva verksamhet utomlands och om förlängning av övergångstiden för sparkassor och vissa finansieringsföretag (dnr Fi2001/1619). I promemorian konstateras att enligt bankrörelselagen (1987:617) får bankaktiebolag verka utomlands genom att etablera filial och - utan att etablera filial - tillhandahålla tjänster, men att dessa möjligheter inte står öppna för sparbanker och medlemsbanker. Promemorian tar upp frågan om det i bankrörelselagen bör införas en möjlighet för sparbanker och medlemsbanker att driva verksamhet utomlands på samma villkor som bankaktiebolag. Dessutom behandlar promemorian frågan om de övergångstider under vilka större sparkassor och vissa finansieringsföretag verkar skall förlängas från utgången av till utgången av . Promemorian har remissbehandlats. De remissinstanser som beretts tillfälle att yttra sig över promemorian är Riksbank, , , , , , , , , Ekobanken, , (), , BoSpar ekonomisk förening, och ekonomisk förening (Koopi). Remissvaren finns tillgängliga i lagstiftningsärendet. Lagrådet De lagändringar som föreslås är av enkel karaktär. De består i att orden "Ett bankaktiebolagEn bank" och i att ett nytt årtal anges i redan befintliga övergångsbestämmelser. Lagrådets hörande har därför inte ansetts nödvändigt. 4 Rätt för sparbanker och medlemsbanker att driva verksamhet utomlands Regeringens förslag: Sparbanker och medlemsbanker ges rätt att verka utomlands. Det innebär att sparbanker och medlemsbanker efter tillstånd av får inrätta filial i ett land utanför EES. Vidare får de efter ett särskilt underrättelseförfarande i ett annat land inom EES dels etablera filial, dels - utan att etablera filial - tillhandahålla tjänster. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Bakgrund: Med bankrörelse avses verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig för insättaren med kort varsel. Bankrörelse får drivas endast efter tillstånd (oktroj), som ges av eller regeringen. En bank står under tillsyn av . Bankrörelse får drivas i någon av associationsformerna bankaktiebolag, sparbank eller medlemsbank. De associationsrättsliga reglerna för bankaktiebolag finns i aktiebolagslagen (1975:1385) med viss komplettering av bestämmelser i bankrörelselagen (1987:617). För sparbanker finns det associationsrättsliga regelverket främst i sparbankslagen (1987:618) och för medlemsbanker finns motsvarande reglering i lagen (1995:1570) om medlemsbanker. Även för sparbanker och medlemsbanker finns det emellertid vissa associationsrättsliga bestämmelser i bankrörelselagen, bl.a. de om revisorer och skadestånd. En sparbank har till ändamål att, utan rätt för dess stiftare eller andra att få del av den vinst som kan uppkomma i rörelsen, främja sparsamhet genom att driva bankverksamhet i enlighet med de bestämmelser som meddelas i sparbankslagen och bankrörelselagen. En sparbanks rörelse skall avse främst ett visst geografiskt verksamhetsområde. Verksamhetsområdet skall anges i reglementet. I varje sparbank skall det finnas minst 20 huvudmän. Dessa är ytterst ansvariga för verksamhet. Hälften av huvudmännen skall väljas av kommunfullmäktige eller inom verksamhetsområde. Återstoden utses av huvudmännen bland insättarna i . Enligt 8 kap. sparbankslagen kan en sparbank enligt ett tämligen enkelt förfarande ombildas till ett bankaktiebolag. En medlemsbank är en ekonomisk förening som har till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom att driva bankverksamhet i vilken medlemmarna deltar genom att använda bankens tjänster som insättare eller på annat sätt. Möjligheten för en medlemsbank att driva bankrörelse infördes för att jämställa föreningsformen med aktiebolagsformen (prop. 1995/96:74 s. 110). De rörelseregler och regler om tillsyn som gäller för banker finns i bankrörelselagen och lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Dessa regler är i stor utsträckning enhetliga för alla bankformer. En av de få skillnader som finns är att bankaktiebolag, men inte sparbanker och medlemsbanker, har rätt att driva verksamhet utomlands. Ett bankaktiebolag kan efter tillstånd av inrätta en filial i ett land utanför EES. Ett sådant tillstånd skall lämnas om den planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sund verksamhet (1 kap. 6 § bankrörelselagen). Om ett bankaktiebolag vill inrätta en filial i ett land inom EES behöver det endast initiera ett särskilt underrättelseförfarande hos (1 kap. 6-7b §§ bankrörelselagen). Om det inte finns skäl att ifrågasätta bankens administrativa struktur eller finansiella situation, skall från det att underrättelsen mottogs vidarebefordra den till den behöriga myndigheten i det land där filialen skall inrättas. Verksamheten vid filialen får påbörjas efter det att den behöriga myndigheten i det andra landet mottog uppgifterna eller om myndigheten medger att verksamheten får påbörjas. Om finner att det inte finns förutsättningar för att vidarebefordra den underrättelse som getts in av bankaktiebolaget skall inspektionen meddela beslut om det från det att underrättelsen mottogs. Ett bankaktiebolag som avser att driva verksamhet i ett land inom EES genom att erbjuda och tillhandahålla tjänster utan att inrätta filial där (gränsöverskridande verksamhet), skall innan verksamheten påbörjas underrätta . Underrättelsen skall innehålla uppgift om i vilket land verksamheten skall drivas och vilka tjänster som skall erbjudas. skall inom en månad från det att underrättelsen mottogs vidarebefordra den till behörig myndighet i det land där verksamheten skall drivas. Grunden till den nuvarande ordningen står att finna i det lagstiftningsarbete som gjordes bl.a. för att skulle uppfylla sina förpliktelser enligt avtalet mellan EG och EFTA-länderna om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) (prop. 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr. 1992/93:109). Anledningen till att det därvid gjordes skillnad mellan bankaktiebolag på ena sidan samt sparbanker och dåvarande föreningsbanker på den andra vad gäller möjligheter att driva verksamhet utomlands framgår inte av förarbetena. Lagändringen trädde i kraft . hade sparbanker och föreningsbanker, genom en lagändring som trädde i kraft , också de haft rätt att inrätta filial i utlandet (prop.1991/92:37, bet. 1991/92:NU16, rskr. 1991/92:54) Föreningsbankslagen upphävdes och infördes lagen om medlemsbanker (prop. 1995/96:74 och 104, bet. 1995/96:NU9, rskr. 1995/96:112). Det framgår inte av motiven till den nya lagen varför medlemsbanker inte gavs laglig rätt att verka utomlands. Den svenska banklagstiftningen vilar i hög grad på EG-regler, främst och rådets direktiv av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (2000/12/EG). Ett kreditinstitut definieras som ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egen räkning. Definitionen är associationsneutral. De svenska bankerna är kreditinstitut i EG-rättslig mening. Det nämnda direktivet innehåller bestämmelser om bl.a. under vilka förutsättningar ett företag kan beviljas tillstånd att driva bankverksamhet och om hur tillsynen skall utformas. Harmoniseringen är emellertid begränsad till vad som behövs för att medlemsstaterna ömsesidigt skall kunna erkänna varandras auktorisationer och tillsynsfunktioner. Härigenom har man velat uppnå att verksamhetstillstånd som meddelas i ett land är giltigt för hela gemenskapen samt få acceptans för tillämpning av principen om hemlandstillsyn. I fråga om rätten för ett kreditinstitut att verka i ett annat EES-land än det i vilket det auktoriserats, innebär direktivet i korthet följande. En auktorisation som ett kreditinstitut fått i den medlemsstat där institutet hör hemma gäller inom hela EES. Institutet skall med stöd av denna enda auktorisation obehindrat kunna erbjuda tjänster till mottagare i andra medlemsstater utan att det där ställs krav på etablering eller särskilt tillstånd. Hemlandsauktorisationen skall också ge rätt till fri filialetablering i andra medlemsstater. Verksamheten skall, var den än bedrivs inom EES, i princip stå under hemlandstillsyn, dvs. hemlandets myndigheter skall ha huvudansvaret för övervakningen även i andra medlemsländer. Av direktivet framgår bl.a. att medlemsstaterna skall svara för att alla kreditinstitut som är auktoriserade och står under tillsyn i en annan medlemsstat, genom etablering av filial eller genom direkt tillhandahållande av tjänster får bedriva sådan verksamhet som räknas upp i direktivet inom det egna territoriet förutsatt att verksamheten omfattas av auktorisationen (artikel 18). Beträffande andra verksamheter än de som anges i direktivet skall etableringsrätt och frihet att tillhandahålla tjänster gälla enligt EG-fördragets allmänna bestämmelser. Om ett företag som är auktoriserat i en medlemsstat vill inrätta en filial i en annan medlemsstat (värdlandet) får värdlandet inte kräva vare sig auktorisation eller särskilt tillskjutet kapital (artikel 13). Ett kreditinstitut som vill etablera en filial i en annan medlemsstat skall underrätta den behöriga myndigheten i hemlandet om detta. Om inte den myndigheten har anledning att ifrågasätta kreditinstitutets administrativa struktur eller finansiella situation skall den från mottagande av underrättelsen översända den erhållna informationen till den behöriga myndigheten i värdlandet och underrätta det berörda institutet. Den behöriga myndigheten i värdlandet har då på sig att förbereda tillsynen över filialen. Om det behövs skall den också ange under vilka villkor motiverade av hänsyn till det allmännas bästa verksamheten får bedrivas där. får inrätta filialen efter underrättelse från värdlandets myndighet men behöver inte vänta (artikel 20). Ett liknande förfarande gäller för ett kreditinstitut som utan att etablera en filial önskar att första gången tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat. skall då underrätta den behöriga myndigheten i hemlandet om vilka verksamheter som institutet avser att driva. Myndigheten skall därefter inom en månad översända underrättelsen till myndigheten i värdlandet (artikel 21). Såvitt avser auktorisationsvillkoren medger direktivet en viss flexibilitet när det gäller bestämmandet av storleken på det kapital ett kreditinstitut skall ha när verksamheten påbörjas. Denna möjlighet har utnyttjats vid genomförandet av direktivet i den svenska banklagstiftningen. För ett bankaktiebolag gäller att det alltid måste ha ett lägsta startkapital motsvarande , medan det för sparbanker är tillräckligt med ett startkapital motsvarande . Aktiekapitalet respektive grundfonden måste dock vara anpassat till den planerade rörelsens omfattning och beskaffenhet. För medlemsbanker gäller att startkapitalet som huvudregel skall uppgå till , men att banken om balansomslutningen i den planerade verksamheten kan beräknas uppgå till högst - eller om banken kommer att ha sin redovisning i euro, - får medges att ha ett lägre bundet eget kapital, dock lägst motsvarande . Skälen för regeringens förslag: För att skapa bästa möjliga förutsättningar för att bankerna skall kunna konkurrera med varandra på lika villkor bör rörelsereglerna vara enhetliga oavsett associationsform. Så är också fallet beträffande merparten av de nuvarande reglerna, med undantag bl.a. för rätten att verka utomlands. Frågan är om det finns anledning att upprätthålla denna skillnad mellan bankaktiebolag på den ena sidan och sparbanker och medlemsbanker på den andra. Vad gäller medlemsbanker gör regeringen bedömningen att det saknas bärkraftiga skäl för att undanhålla dem möjligheten att etablera filial utomlands eller driva gränsöverskridande verksamhet på samma villkor som bankaktiebolag. Genom att införa den möjligheten får medlemsbanker dessutom samma förutsättningar att verka utomlands som kreditmarknadsföreningar har enligt 2 kap. 11-13 §§ lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet. Ett grundläggande kännetecken för sparbanker - och en skillnad i förhållande till medlemsbanker - är att deras verksamhet främst skall avse ett i förväg bestämt lokalt eller regionalt geografiskt område i . Som ett led i sin verksamhet kan emellertid en sparbank ha intresse av att etablera filial eller driva gränsöverskridande verksamhet. Det kan mot bakgrund av den tilltagande internationaliseringen ifrågasättas om sparbankerna även fortsättningsvis skall vara förhindrade att göra detta. Att sparbankers verksamhet främst skall avse ett visst geografiskt område i synes inte heller utgöra något absolut hinder mot att viss verksamhet är riktad mot utlandet. Av bankdirektivet följer att även sådana kreditinstitut som har det lägsta startkapitalet som medges, , får verka utomlands. Den omständigheten att sparbankerna har det lägsta tillåtna kapitalet påverkar alltså inte bedömningen. Av direktivet liksom av svensk rätt följer dock att filialetableringen kan förhindras om det finns skäl att ifrågasätta bankens administrativa struktur eller finansiella situation. Mot bakgrund av vad nu sagts anser regeringen att även sparbanker bör ges rätt att verka utomlands enligt de regler som gäller för bankaktiebolag (1 kap. 6-8 §§ bankrörelselagen). En sparbanks filialetablering m.m. får emellertid inte utformas så att den står i strid med ändamålsbestämmelsen i sparbankslagen och då framför allt den del som avser den lokala anknytningen. En sparbank som helt vill frigöra sig från de begränsningar som sparbanksformen innebär i det aktuella avseendet kan låta ombilda sig till ett bankaktiebolag. 5 Förlängning av övergångstiden för sparkassor Regeringens förslag: Företag som bedrev tillståndsfri inlåningsverksamhet när den nya bankrörelsedefinitionen trädde i kraft, , får fortsätta med verksamheten längst till och med . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: avstyrker förslaget. Föreningen konstaterar att det innebär att sparkassor utan tillstånd kan ta emot inlåning som är förbjuden för andra företag. Enligt föreningen har sparkassorna haft avsevärd och tillräcklig tid att anpassa sin verksamhet till de förutsättningar som gäller innan den löpande perioden för undantag upphör. Föreningen anser att det framstår som principiellt olämpligt att först göra verksamhet tillståndspliktig och att eventuellt därefter upphäva tillståndsplikten beroende på hur förslag hanteras. Föreningen menar ändå att frågan om konkurrensneutralitet väger tyngst och att det därför inte föreligger tillräckligt starka skäl att ytterligare förlänga den aktuella övergångstiden. Övriga remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Bakgrund: I bankrörelselagen (1987:617) definierades tidigare bankrörelse som "verksamhet i vilken ingår inlåning från allmänheten på sådan räkning som bank allmänt använder". Genom en ändring i bankrörelselagen med verkan från avskaffades allmänhetsbegreppet i bankrörelsedefinitionen. definieras bankrörelse som "verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig för insättaren med kort varsel". I motiven till ändringen (prop. 1995/96:74 s. 105 f och 161) anförde regeringen bl.a. att allmänhetsbegreppet tillkommit för sparkassornas skull, men att de skäl som tidigare funnits att hålla sparkasseinlåning utanför bankrörelsebegreppet förlorat sin bärkraft. Regeringen hade därför tillsatt en särskild utredare (dir. 1995:100) som skulle överväga ett regelsystem för sparkassorna. Regeringen konstaterade att allmänhetsbegreppet torde ha spelat ut sin roll. Enligt regeringen var det osäkert om den dåvarande tolkningen av allmänhetsrekvisitet - nämligen att all medlemsinlåning faller utanför det finansiella regelsystemet om inlåningen enbart sker från medlemmarna - är förenlig med motsvarande bestämmelser i om verksamheten har en betydande omfattning och medlemskap i föreningen står öppen för envar. Att under en övergångstid införa en ny tolkning av allmänhetsbegreppet framstod som mindre lämpligt. Regeringen föreslog därför att allmänhetsbegreppet skulle tas bort men att sådana föreningar som vid lagens ikraftträdande bedriver tillståndsfri sparkasseverksamhet - det vill säga när föreningen har en annan huvudverksamhet än finansiell verksamhet - enligt en övergångsbestämmelse skulle få fortsätta med den till och med . Före nämnda datum avsåg regeringen på grundval av den nämnda utredningen ha klargjort förutsättningarna för ekonomiska föreningar att bedriva sparkasseverksamhet. De sparkassor som den införda övergångsbestämmelsen tar sikte på skall inte förväxlas med sådana spar- och låneföreningar - ofta benämnda sparkassor - som behandlas i prop. 1999/2000:101 om Åtgärder mot viss sparkasseverksamhet. överlämnade utredaren betänkandet Skydd för sparande i sparkasseverksamhet till regeringen med ett förslag till lag om sparkasseverksamhet (SOU 1996:81). Förslaget innebär att ekonomiska föreningar tillåts ta emot sådan inlåning som är förbehållen banker under vissa förutsättningar. Ett stort antal remissinstanser avstyrkte förslaget.