prop · GO031D10 · 2001-01-01 00:00:00 — Flera faktorer i samhället och i vår omvärld ställer nya krav som rättsväsendet skall ha förmåga att möta. Den verklighet rättsväsendet möter har i flera avseenden blivit mer komplicerad. medlemskap i unionen, näringslivets och privatlivets internationalisering och teknikutvecklingen är några faktorer som innebär både nya krav och nya möjligheter för rättsväsendets verksamheter. Arbetet med att reformera och utveckla rättsväsendet skall därför fortsätta och intensifieras. Utvecklingen av rättsväsendet skall ta sin utgångspunkt i medborgarens perspektiv. Medborgarna ställer berättigade krav på snabbhet, rättssäkerhet och hög kvalitet i övrigt i rättsväsendets alla verksamheter. Rättsväsendet förväntas också kunna ge en service av högsta kvalitet, tillhandahålla information och vägledning och vara tillmötesgående i kontakten med parter, brottsoffer, vittnen och allmänheten i övrigt. Det är också ett medborgarintresse att rättsväsendet använder sina resurser på ett ändamålsenligt sätt. Medborgarperspektivet lyfts nu fram i målformuleringen för politikområde rättsväsendet. Detta görs för att tydligare visa att medborgarnas behov och intressen skall vara styrande för rättsväsendets verksamhet. Utveckling med helhetsperspektiv Utvecklingen av rättsväsendet skall utgå från en helhetssyn på verksamheten. Verksamheten skall sammantaget utgå från en genomtänkt ansvarsfördelning och en långtgående samverkan mellan rättsväsendets myndigheter. Samverkan mellan rättsväsendets verksamhetsgrenar skall fördjupas och utvecklas både organisatoriskt och administrativt. Samverkan skall alltid ske med respekt för den grundläggande rollfördelningen mellan rättsväsendets olika verksamhetsgrenar, varvid domstolarnas särskilda ställning skall understrykas. Förändringsarbetet kan omfatta organisationsförändringar, frågor om styrning, förändrade och nya arbetsmetoder, personalutbildning och annan kompetensutveckling. Samverkan kan fördjupas genom exempelvis gemensam målformulering, översyn av rutiner, harmonisering av organisationer, gemensamma utbildningsinsatser och utökad personalrotation mellan myndigheterna. Ledning, kompetens och teknik är nyckelbegrepp i reformarbetet För att uppnå statsmakternas mål för rättsväsendet krävs verksamhetsuppföljning och redskap för effektiv budgetkontroll inom respektive verksamhetsområde. Adekvat ledningsorganisation, modern teknik och rationella metoder är nödvändiga förutsättningar, såväl för att minska brottsligheten som för en effektiv handläggning av mål och ärenden i övrigt inom rättsväsendet. Kompetent personal är rättsväsendets viktigaste resurs. Av avgörande betydelse är förmågan att skapa förutsättningar för att rekrytera skickliga medarbetare till rättsväsendets alla verksamhetsgrenar och att stärka arbetsmiljön och arbetets attraktionskraft. I verksamheten skall finnas ett gott ledarskap. Medarbetarnas kompetens skall tas tillvara på bästa sätt och inom hela rättsväsendet skall utbildning och kompetensutveckling prioriteras. Teknikutvecklingen ger rättsväsendet nya verktyg och möjligheter, men kräver att verksamheterna och regelverken kring dem anpassas för att kunna ta tillvara de möjligheter som den nya tekniken ger. För att utnyttja rättsväsendets resurser så effektivt som möjligt, höja kvaliteten i verksamheten och skapa attraktiva arbetsplatser skall myndigheterna ges förutsättningar att utnyttja den nya tekniken. Rättsväsendets IT-strukturer skall kunna samverka med varandra för att förhindra dubbelarbete. Regeringen har uppdragit åt Statskontoret att utvärdera verksamhet och organisation för samordningen av rättsväsendets informationsförsörjning. På grundval av redovisningen av uppdraget, som skall göras , skall regeringen ta ställning till hur samordningen skall kunna utvecklas. Inom ramen för regeringens övergripande arbete med att ytterligare utveckla rättsväsendet till en ändamålsenlig helhet pågår ett arbete i nära samverkan mellan myndigheterna inom rättsväsendet och . Arbetet syftar till att säkerställa att utvecklingen inom rättsväsendet sker samordnat med respekt för den inbördes rollfördelningen och med beaktande av sambanden mellan myndigheterna. Jämställdhetsperspektivet skall genomsyra verksamheten All verksamhet inom rättsväsendet skall genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv. Det gäller såväl myndigheternas verksamhet som utformningen av lagstiftning. Myndigheterna har ett självständigt ansvar för att driva arbetet för ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. En jämn könsfördelning bör eftersträvas vid rekrytering och befordran av medarbetare. I arbetet med att utveckla arbetsformer inom rättsväsendet bör det vara en självklarhet för myndighetsledningarna att se till att strukturer och förhållningssätt bidrar till att skapa jämställdhet mellan kvinnor och män. En viktig uppgift är exempelvis att verka för att andelen kvinnor som söker befordran inom rättsväsendet ökar. En annan självklarhet är att medarbetare i rättsväsendet inte skall utsättas för sexuella trakasserier. Rättsväsendet skall verka för etnisk och kulturell mångfald Myndigheternas uppgift att fortlöpande beakta samhällets etniska och kulturella mångfald, såväl när verksamheten utformas som när den bedrivs, innebär också att åtgärder för att öka den etniska och kulturella mångfalden bland de anställda är ett viktigt inslag. Arbetsgivare skall aktivt arbeta för att främja etnisk mångfald i arbetslivet. Regeringen har uppdragit åt samtliga myndigheter att upprätta handlingsplaner för detta. Det är en viktig uppgift för rättsväsendet att verka för att andelen med annan etnisk bakgrund än den svenska ökar bland de anställda. Rättsväsendet skall höja sin kompetens om rasism, främlingsfientlighet, antisemitism och homofobi Respekten för alla människors lika värde är grundläggande i en demokrati. Diskriminering och brottsliga angrepp mot personer på grund av deras ursprung eller sexuella läggning innebär ett angrepp på denna grundläggande princip. Rättsväsendets anställda skall ha god kunskap om såväl grunden för brottslighet med inslag av rasism eller främlingsfientlighet, antisemitism och homofobi som om situationen för de grupper som utsätts för sådana brott. Den kunskapen kan också motverka de fördomar som kan finnas om de grupper som utsätts för sådana brott. En förbättrad grundutbildning och ökad fortbildning i dessa frågor bör kunna medverka till ökad samverkan mellan rättsväsendets myndigheter, liksom också förbättrad metodutveckling för att förebygga och bekämpa denna brottslighet. Regeringen gav i regleringsbreven för samtliga myndigheter inom rättsväsendet i uppdrag att garantera att personalen har en god kunskap på dessa områden. Stödet till och skyddet för brottsoffer och vittnen ökar Att stärka stödet till och skyddet för den som utsatts för brott är en angelägen fråga för regeringen. Den som utsatts för brott skall bemötas professionellt av de myndigheter han eller hon kommer i kontakt med och få tillräckligt stöd och skydd. Regeringen avser att till lämna en proposition med förslag om bl.a. bättre stöd till och bemötande av brottsoffer hos polis, åklagare, domstolar, hälso- och sjukvården och . Flera av rättsväsendets myndigheter arbetar redan aktivt med frågan om hur bemötandet kan förbättras. Några polismyndigheter arbetar med att utveckla metoderna för att göra riskbedömningar i enskilda fall som underlag för beslut om olika skyddsåtgärder. Det är av avgörande betydelse för en rättsstat att den som utsatts för ett brott eller bevittnat ett brott inte skall avstå från att anmäla händelsen eller medverka i en brottsutredning på grund av rädsla för att bli utsatt för ytterligare brott. Senast skall redovisa det uppdrag som regeringen gav att, i samverkan med Riksåklagaren, , och , utarbeta förslag till ett nationellt handlingsprogram för att skydda vittnen, målsäganden och andra bevispersoner. Syftet med programmet är att samordna de insatser som behövs för att skydda bevispersoner från repressalier och hot i anledning av deras medverkan i brottsutredningar. Den internationella dimensionen ökar i betydelse är ordförandeland i Europeiska unionen. Tiden som ordförandeland innebär unika möjligheter att förverkliga regeringens höga ambitioner för det svenska deltagandet i och de svenska initiativen inom det internationella samarbetet. Detta ställer stora krav på nationell samordning mellan verksamhetsområden och myndigheter liksom mellan och rättsväsendets myndigheter. En huvudfråga är att fortsätta att utveckla det internationella polis- och åklagarsamarbetet, liksom samarbetet mellan andra organ inom rättsväsendet i skilda länder. Det kräver i sin tur att det internationella samarbetet i lagstiftningsfrågor utvecklas, så att nationella och internationella regelverk anpassas till dagens och morgondagens krav och så att rättsväsendets myndigheter i skilda länder kan kommunicera och samarbeta på ett effektivt och rättssäkert sätt. En uppgift som blivit allt viktigare för rättsväsendet är att delta i internationellt utvecklingssamarbete. Sådant samarbete omfattar insatser såväl i närområdet som i andra länder i vilka insatser på rättsområdet är en viktig del av utrikespolitik. I förlängningen innebär bistånd på rättsområdet ökad trygghet och säkerhet också för . är insatser på rättsområdet särskilt inriktade på ett fördjupat samarbete med grannländerna , , och . Samarbetet manifesterar stöd för dessa länders strävanden att bli medlemmar i . Poliser i fredsfrämjande uppdrag kommer i ökad utsträckning att ingå som en del i humanitärt stöd och utvecklingsbistånd i samband med återskapande eller uppbyggnad av rättsväsendet i ett konfliktområde. Rättsväsendet får stora resurstillskott De ökande kraven på rättsväsendet i förening med de budgetrestriktioner som ålagts all offentlig verksamhet i syfte att sanera landets finanser har lett till att rättsväsendets ekonomi är ansträngd. Genom den ekonomiska vårpropositionen 2000 och förslagen i denna budgetproposition tillförs rättsväsendet betydande nya resurser. Tillskotten utgör för , och . Medel tillförs också på tilläggsbudget. En huvuddel av de nya resurserna tilldelas polisen för att öka antalet poliser, utveckla närpolisen och det problemorienterade arbetssättet, förbättra gränskontrollen och delta i det EU-relaterade arbetet. Också kriminalvården, åklagarväsendet och domstolsväsendet får del av de nya resurserna för att konsolidera myndigheternas ekonomi och fullfölja det reformarbete som har inletts. Medel tillförs också och . Regeringen avser att noga följa rättsväsendets verksamhet och resultat och att återkomma till om de ytterligare insatser som erfordras för att fullfölja statsmakternas intentioner för utvecklingen av rättsväsendet. 4.4.3 Kriminalpolitiken utvecklas för att minska brottsligheten och öka människors trygghet Den allvarliga bakgrunden: en ökad kriminalitet Brottsutvecklingen Den i det närmaste linjära ökningen av antalet polisanmälda brott har ersatts av fluktuationer kring en relativt nivå. anmäldes 1 163 916 brott vilket var cirka 15 500 () färre än och 43 000 färre än . Antalet tillgreppsbrott (som utgör av alla anmälda brott) minskade även med ett par procent (liksom 1998) och nivån är nu lägre än 1990. Både bostadsinbrott, inbrott i källare och vind, biltillgrepp och särskilt cykelstölder minskade . Däremot fortsatte ökningen av antalet anmälda inbrott i fritidshus och anmälda fickstölder under både 1998 och 1999. Diagram 4.1 Antal anmälda brott 1950 (1975) 1999 Anmälda våldsbrott (3 6 kap. , vilka utgör av samtliga anmälda brott) har uppvisat en annan utveckling än anmälda tillgreppsbrott. Under början av 1990- talet ökade antalet anmälda våldsbrott men har sedan varit relativt . ökade de dock jämfört med , . Antalet anmälda bedrägeribrott ökade något efter att ha minskat under en följd av år. Anmälda skadegörelsebrott har ökat kontinuerligt . minskade dock antalet anmälda skadegörelsebrott, däribland klotterbrotten, jämfört med , klotterbrotten minskade jämfört med . Antalet anmälda narkotikabrott ökade totalt medan antalet anmälda narkotikabrott som gällde överlåtelse m.m. minskade. Anmälningar av hets mot folkgrupp ökade kraftigt jämfört med , men minskade dock 1999. Anmälningar rörande olaga diskriminering ökade något jämfört med . Enligt var antalet anmälda brott totalt med rasistiska eller främlingsfientliga motiv ungefär lika stort 1999 som 1998. Vad påverkar brottsutvecklingen? Flera andra faktorer, utöver en förändring av den faktiska brottsligheten, kan påverka förändringar av antalet polisanmälda brott. Det gäller bl.a. allmänhetens anmälningsbenägenhet och polisens insatser för att upptäcka brott. Det är svårt att avgöra om de förändringar som rapporteras från till ett annat speglar utvecklingen av den faktiska brottsligheten eller enbart en förändring av andelen synliga brott. I ett längre tidsperspektiv, och framåt, är det enligt () troligen så att den faktiska brottsligheten totalt sett ökat något mer än den anmälda brottsligheten. Det gäller framför allt förmögenhetsbrottsligheten. När det gäller våldsbrott (särskilt våld mellan bekanta) är det, också enligt BRÅ, troligen så att den faktiska brottsligheten inte ökat lika mycket som den anmälda brottsligheten. BRÅ:s prognoser för brottsligheten bygger på ett antal samhällsfaktorer som visat sig ha ett samband med utvecklingen av anmälda brott. Prognoserna har tidigare visat sig stämma relativt väl med den faktiska utvecklingen. har de anmälda tillgreppsbrotten minskat trots att de enligt prognosen förväntas öka . En sådan skillnad kan bero på de åtgärder som vidtagits inom rättsväsendet och på det brottsförebyggande arbete som sker i samhället i övrigt. När det gäller minskningen av t.ex. bostadsinbrott och skadegörelsebrott är det, enligt BRÅ, troligt att den ökade inriktningen på att förebygga brott också fått denna effekt. Brottslighet och trygghet i ett internationellt perspektiv Utvecklingen av brottsligheten har varit likartad i hela västvärlden under . Brottsligheten i ligger, enligt internationella offerundersökningar (Internationella jämförelser av brottsligheten, 1999:3), nära genomsnittet för länder i västvärlden (elva länder ingick i undersökningen). Brottsligheten i är dock, i högre utsträckning än i många andra länder, koncentrerad till mindre allvarliga brott. Det kan vara en anledning till att, även om trygghetskänslan också påverkas av andra faktorer än den upplevda risken att bli utsatt för brott, var det land där den största andelen av invånarna kände sig trygga ute . Andelen som kände sig otrygga hade också minskat något () jämfört med . Ett tryggare samhälle motverkar brottslighet Kriminalpolitiken omfattar samhällets åtgärder mot brott och innefattar verksamheter både inom rättsväsendet och i samhället i övrigt. Brottsligheten kan innebära ett angrepp mot människors liv, hälsa, integritet eller egendom och förorsaka lidande och otrygghet. Den medför betydande kostnader för enskilda och för samhället. Den kan i sina grövsta uttrycksformer och i sin förlängning utgöra ett hot mot vår demokratiska rättsstat och grunderna för vår samhällsgemenskap. som brottsligheten är ett allvarligt samhällsproblem är den också en följd av de problem som finns i samhället. Kriminalpolitiken måste utgå från kunskapen att brottsligheten påverkas av en rad faktorer i samhället. Rättsväsendet är den myndighetssfär som har det grundläggande ansvaret för att förebygga och utreda brott, men samhällets insatser mot brottsligheten måste innefatta åtgärder inom samhällets alla sfärer och på samhällets alla olika nivåer. Kriminalpolitiken måste vara en integrerad del av samhällspolitiken. En framgångsrik kriminalpolitik kan bara drivas inom ramen för en allmän välfärdspolitik som innefattar mål om social trygghet, rättvis fördelning och stärkt solidaritet människor emellan. Samhällets insatser för barn och ungdomar, liksom verksamheten inom skola och socialtjänst, är centrala delar av en kriminalpolitik byggd på helhetssyn och kunskap. Ett tryggare samhälle byggs framför allt med gemensamma insatser mot social ofärd, missbruk av alkohol och narkotika, genom åtgärder på arbetsmarknadspolitikens och bostadspolitikens område och genom att motverka utanförskap och segregation. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten. Målet innefattar förutom att öka den faktiska tryggheten också att öka den upplevda tryggheten. Den kriminalpolitiskt inriktade verksamheten syftar framför allt till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet, att förebygga brott, att utreda och avgöra brottmål, att se till att den som begått brott lagförs, att verkställa påföljder och rättsanspråk och att ge stöd till den som drabbas av brott. Kriminalpolitiken skall bygga på en helhetssyn och utgå från principen om alla människors lika värde och respekt för den enskildes integritet och värdighet. Kriminalpolitiken och samtliga åtgärder som vidtas inom rättsväsendet skall bygga på kunskap om brottsligheten och dess orsaker och om effekter av vidtagna åtgärder. Brottsförebyggande arbete och polisverksamhet i människors närmiljö utvecklas vidare Lokala insatser mot lokal brottslighet En majoritet av de brott som begås drabbar enskilda i deras närmiljö. Sådan brottslighet påverkar i hög grad upplevelsen av trygghet och livskvalitet. Brottslighetens orsaker måste i dessa fall angripas lokalt, nära roten till problemet. Då mycket av den informella, medborgerliga kontrollen i vårt samhälle ersatts av offentlig kontroll har avståndet mellan de problem som brottsligheten orsakar lokalt och de åtgärder som måste användas för att bekämpa problemen blivit för stort. Ett framgångsrikt arbete för att minska brottsligheten kräver medborgerliga initiativ och ett brett engagemang från allmänhetens sida. Arbetet både inom rättsväsendet och i rättsväsendets samverkan med andra samhällsområden och lokala myndigheter, organisationer, näringsliv och enskilda för att bekämpa och förebygga brottsligheten måste vidareutvecklas. Den brottslighet som drabbar människor i deras vardag och närmiljö handlar bl.a. om skadegörelse, stölder av och ur bilar, bostadsinbrott, cykelstölder och butiksstölder. Sådan brottslighet som gatulangning av narkotika, försäljning av illegalt tillverkad alkohol till unga eller våld och hot på allmänna platser påverkar också i hög grad livskvaliteten och upplevelsen av trygghet liksom möjligheterna till positiv utveckling för enskilda bostads- och cityområden. Regeringen avser att återkomma till med en lägesbeskrivning gällande det brottsförebyggande arbetet, som tar sin utgångspunkt i det av regeringen beslutade nationella brottsförebyggande programmet. Närpolisreformen skall fullföljas och vidareutvecklas Närpolisreformen syftar till att medborgare i hela landet skall ha tillgång till en polis med lokal förankring, hög kompetens och tillräckliga resurser. Endast på det sättet skapas garantier för att brott och ordningsstörningar i ett område kan bekämpas uthålligt och med tillämpning av de bästa polisiära metoderna och kunskaperna. bör enligt regeringens mening polisen i närpolisområdena ansvara för all polisverksamhet som inte kräver speciell kompetens eller av andra skäl bör bedrivas centralt. En utvecklad närpolis- organisation skapar förutsättningar för ett förtroendefullt samarbete mellan polisväsendet och det övriga lokalsamhället i kampen mot brottsligheten. Ett grundläggande tema är satsningen på lokalt brottsförebyggande arbete. presenterade regeringen det nationella brottsförebyggande programmet Allas vårt ansvar. I programmet betonas att det lokala engagemanget är avgörande för ett effektivt brottsförebyggande arbete. Polisen har en viktig del i det arbetet. Det är ofta svårt att mäta och redovisa resultatet av brottsförebyggande arbete. Ett verkligt problemorienterat polisarbete förutsätter emellertid kartläggning, dokumentation, uppföljning och analys. I närpolisområdena skapas goda förutsättningar för ett framgångsrikt brottsförebyggande arbete. Enligt regleringsbrevet för skall varje polismyndighet utarbeta och dokumentera en brottsförebyggande strategi som kan ligga till grund för allt förebyggande polisarbete på lokal nivå. En viktig utgångspunkt för det arbetet är en analys av genomförd och pågående verksamhet. Närpolisreformen genomfördes då polisverksamheten präglades av besparingar och stora omorganisationer och innebar därför betydande påfrestningar på polisorganisationen. De frågor om resurs- och ansvarsfördelningen mellan närpolisen och övriga polisverksamheter som uppstod när reformen genomfördes är delvis ännu olösta. På flera håll i landet pågår försök med att integrera annan verksamhet av lokal natur, främst ingripandeverksamheten, med verksamheten i närpolisområdena. På så sätt kan planeringen underlättas och den problemorien- terade ansatsen breddas. Enligt regeringens mening bör denna utveckling intensifieras. Det är avgörande för hela polisväsendet att närpolisområdena nu får de resurser och den kompetens som behövs för att den verkligen skall bli basen i polisverksamheten. Det kräver insatser för kompetensutveckling och personaltillskott. De resurser som tillförs polisen gör det möjligt att åter öka antalet poliser så att svårigheter som beror på personalbrist kan undanröjas. Stödet till och utvärderingar av det lokala brottsförebyggande arbetet skall öka Utgångspunkten för ett effektivt brottsförebyggande arbete är att alla goda krafter mobiliseras och tas tillvara i kampen mot brottsligheten. Rättsväsendets myndigheter och lagstiftningen skall i dessa frågor fungera som ett stöd för det engagemang som finns hos lokala myndigheter, organisationer, näringsliv och enskilda. Regeringen har tidigare valt att inte föreslå en skyldighet för kommuner att utarbeta lokala trygghetsplaner eller att inrätta lokala brottsförebyggande råd. Utgångspunkten bör i stället vara att de kommuner, som anser att åtgärder behöver vidtas för att minska brottsligheten och öka tryggheten, ser över möjligheterna att förebygga brott på lokal nivå utifrån en analys av problembilden och av vilka resurser som finns på lokal nivå. BRÅ har en central roll när det gäller att stödja lokalt brottsförebyggande arbete särskilt vad gäller kunskapsstöd och metodutveckling. BRÅ bidrar också till möjligheterna för lokala verksamheter att utbyta erfarenheter på lokal, regional och nationell nivå. finns lokala brottsförebyggande råd i ca 175 av landets kommuner. Målsättningen är att ett sådant råd eller motsvarande skall finnas i två tredjedelar av landets kommuner. Effekten av olika åtgärder mot brott är en viktig fråga för framtiden. kommer BRÅ:s verksamhet att i högre utsträckning inriktas på att genomföra utvärderingar av olika lokala brottsförebyggande projekt. Det är av avgörande betydelse för möjligheterna att förebygga brott att öka kunskapen inom detta område, både genom utvärderingar av nya verksamheter och genom att i ökad utsträckning lära av erfarenheter från andra länder. Sådan kunskap måste också ligga till grund för utvecklingen av polisens problemorienterade arbetssätt. Det förebyggande arbetet i storstäderna utvecklas En, även i förhållande till befolkningen, oproportionerligt stor andel av brotten begås i storstäderna. Koncentrationen av människor, näringsliv och nöjen till dessa områden får till följd att såväl grövre och organiserad brottslighet som brott som t.ex. olaga hot, biltillgrepp, misshandel och skadegörelse liksom andra typer av ordningsstörningar är långt vanligare i storstadsområden än i övriga landet. Det gäller särskilt vissa bostadsområden i storstäderna och för cityområden. Den verksamhet som bedrivs för att förebygga och bekämpa brott och för att öka tryggheten hos enskilda skall i ökad utsträckning ta hänsyn till detta i planeringen av verksamheten. Det gäller såväl polisverksamheten som den brottsförebyggande verksamheten och stödet till den.