prop · GO03139 · 2001-05-28 00:00:00 — När det gäller det sist nämnda området har mycket positivt inträffat, främst när det gäller att få till stånd adekvata mottag- ningsanordningar i . har i denna fråga verkat mycket aktivt på det internationella planet och förutsätts göra så även framöver. För att förbättra möjligheterna att identifiera fartyg har länge drivit frågan om s.k. transpondrar. Också detta arbete måste självklart fortsätta. Vi måste från svensk sida också stödja pågående arbete med att få fram ett system för märkning av olja liksom andra åtgärder som kan förbättra identifieringsmöjligheterna. Ett betydande antal utsläpp till sjöss begås på utländska fartyg som inte anlöper svensk hamn. Sker utsläppet i den ekonomiska zonen har svenska myndigheter enligt havsrättskonventionen mycket begränsade befogenheter att ingripa mot fartyget i territorialhavet eller i zonen. En utökad befogenhet i nu nämnt avseende är av stor betydelse för möjlig- heterna att utreda och också lagföra dessa brott. För att åstadkomma detta bör inom ramen för Östersjö-, Nordsjö- och EU-samarbetet verka för en gemensam och för kuststater förmånlig tolkning av vissa av havsrättskonventionens begrepp, vilka är av avgörande betydelse för ingripande- och lagföringsmöjligheterna, t.ex. begreppet betydande skada. Det internationella regelverket lägger ett betydande ansvar på flagg- stater, både då det gäller att implementera bestämmelser och då det gäller att kontrollera tillämpningen av desamma. Det är emellertid ett känt faktum att flera flaggstater inte levt upp till dessa krav. Om man skall åstadkomma en förändring härvidlag måste större fokusering ske på hur flaggstater uppfyller sina förpliktelser. Vi menar att bör arbeta för att sådana flaggstater som inte reagerar på andra staters flagg- statsrapporter ägnas betydligt större uppmärksamhet inom FN:s Interna- sjöfartsorganisation (IMO), att rapporteringsförfarandet till IMO förbättras samt att en årlig publicering sker av de fall där sanktioner ådömts för olagliga utsläpp. Publiceringen bör innehålla uppgift om bl.a. fartygets namn och flaggstat. Alternativt eller parallellt med en global publicering bör arbeta för att medlemsstaterna inom EU åläggs att publicera information av detta slag. Ett effektivt internationellt samarbete är en absolut förutsättning för att i ett globalt perspektiv få till stånd fler lagföringar för olagliga utsläpp till sjöss. Med ett effektivt samarbete avses då ett samarbete som snabbt möjliggör fullständig bevissäkring och i förekommande fall lagföring i en stat på begäran av en annan stat. Det är ett känt faktum att förfaran- det vid internationellt samarbete i brottmål generellt sett inte uppfyller dessa krav. Däremot fungerar det internationella samarbetet mellan olika länders sjöfartsmyndigheter i allmänhet mycket bra. Vi anser att måste verka för att, i första hand, få till stånd regionala överenskommelser rörande samarbetet vid olagliga utsläpp. Dessa bör bygga på en möjlighet för varje stat att på begäran av annan stat inleda brottsutredning, vidta utredningsåtgärder samt i före- kommande fall väcka åtal beträffande utsläpp som skett från ett fartyg som befinner sig i någon av den anmodade statens hamnar. vara att en framställning kan framföras snabbt och genom direktkontakt mellan särskilt utsedda myndigheter i respektive land. söka få till stånd en ordning där det i varje land införs en möjlighet att kvarhålla ett utländskt fartyg för att på begäran av annan stat säkerställa böter och andra ekonomiska anspråk. Efter remiss har yttranden över betänkandet Att komma åt oljeutsläppen lämnats av (), , Hovrätten för nedre , , , tings- rätt, Riksåklagaren, i , Länsrätten i , Läns- rätten i , Justitiekanslern, , , Försvarsmakten, Kustbevak ningen, , , , vid , för sjörätt och annan transporträtt, Juridiska fakultets nämnden vid , , Fiskeri verket, Läns- styrelsen i , i , Natur- vårdsverket, Kemikalieinspektionen, , borgs kommun, kommun, , (), Svenska Jägareför- bundet, (), , (SFR), , , , Sjöfartsforum, Svenska maskinbefälsför- bundet (SMBF), , sjöfolk, TULL-KUST, SWEBOAT , (), Sjösportens samarbetsdelegation (SSD) ( ett samarbetsorgan mellan riksorganisa- tionerna , och Svenska ) samt (). Riksåklagaren har bifogat yttranden från Åklagarkammaren i samt från i . i har i sin tur bifogat yttrande från Åklagarkammaren i . Yttrande har även inkommit från . , , , , , , Världsnaturfonden (WWF), , , , , Det () samt har avstått från att yttra sig. N2000/8028/RS Sanktioner och tillsyn med anledning av Östersjöstrategin Den s.k. Östersjöstrategin är en överenskommelse mellan länderna runt som syftar till att skydda den miljön från skadlig påverkan från fartyg. Genomförandet av denna strategi kommer att medföra att såväl hamnar som fartyg åläggs vissa skyldigheter. För att betona vikten av att bestämmelserna efterlevs, bör i vart fall en del av dessa skyldigheter vara sanktionerade genom straff eller på annat sätt. Eftersom några förslag till sanktioner inte har lagts fram, lämnas i denna promemoria förslag till kompletterande bestämmelser i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfL). Således före- slås bl.a. att den som inte fullgör sin skyldighet att lämna i land avfall skall kunna dömas till böter eller fängelse . Det före- slås vidare att skall utses att utöva tillsyn över hamnar och att verket skall ges möjlighet att meddela vitesförelägganden om t.ex. mottagningsanordningar inte tillhandahålls på föreskrivet sätt. Slutligen föreslås vissa förtydliganden och språkliga ändringar i befintliga straff- stadganden, vilka bygger på de förslag som har lämnat i betänkandet Att komma åt oljeutsläppen (SOU 1998:158). Föreslagen lagtext återfinns i promemorians kapitel 2. Därefter presenteras bakgrunden till promemorian i kapitel 3 samt de olika förslagen och skälen till dessa i kapitel 4 7. Förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg1 dels att 9 kap. 2 §, 10 kap. 4 och 5 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 6 kap. 11 § och 10 kap. 10 §, av följande lydelse. Den myndighet som regeringen utser får utöva tillsyn över att bestämmelserna i 3 kap. och före- skrifter som har meddelats med stöd av bemyndiganden i 3 kap. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får meddela föreskrifter om tillsynen. Beslut som har meddelats av Beslut som har meddelats i frågor som avses i i frågor som avses i 7 kap. 4 § första stycket, 5 eller 6 § 7 kap. 4 § första stycket, 5 eller 6 § får överklagas hos allmän förvalt- eller i 10 kap. 10 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut i andra frågor som avses i 7 kap. får överklagas 1.hos , om beslutet har meddelats av en annan myndig het som inte är central förvaltningsmyndighet och inte heller myndighet, eller 2.hos regeringen, om beslutet har meddelats av eller av en annan myndighet som är central förvaltningsmyndighet. 1 Lagen omtryckt 1983:463. Senaste lydelse av lagens rubrik 1996:527. 2 Senaste lydelse 1995:52. Till böter eller fängelse döms 1. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en före skrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 7 §, om inte gärningen är belagd med straff i eller , 2.en befälhavare som uppsåt- ligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 4 kap. 2 §, 3.den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en före skrift som har meddelats med stöd av 4 kap. 3 §, 5 kap. 1 § eller 7 kap. 3 §, 4.den som uppsåtligen bryter mot 5 kap. 2 § första stycket, 5.fartygets redare eller ägare, om han uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 6 kap. 9 §. Till böter eller fängelse döms 1.den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en före skrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 1 om skyldighet att lämna avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagningsanordning, 2.en befälhavare som uppsåt- ligen eller av oaktsamhet använder ett fartyg till sjöfart i strid med ett förbud som har meddelats med stöd av 4 kap. 2 §, 3.den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en före skrift om hanteringen av skadliga ämnen som transporteras till sjöss som har meddelats med stöd av 4 kap. 3 §, om dagböcker och andra handlingar som har meddelats med stöd av 5 kap. 1 § eller om skyldighet att rapportera utsläpp m.m. eller lämna sådana uppgifter som har meddelats med stöd av 7 kap. 3 §, 4.den som uppsåtligen bryter mot skyldigheten i 5 kap. 2 § första stycket att hålla dagbok och andra handlingar tillgängliga , 5.ett fartygs redare eller ägare som uppsåtligen eller av oaktsam- het underlåter att tillse att fartyget undergår sådan tillsyn som anges i 6 kap. 1 §. 3 Senaste lydelse 1998:822 1. den som uppsåtligen bryter 1. den som uppsåtligen bryter mot förbud som gäller enligt 3 mot ett förbud att ta ut avgift för kap. 4 § första stycket eller 5 § mottagning eller annan hantering eller mot en föreskrift som har av avfall enligt 3 kap. 4 § första meddelats med stöd av 3 kap. 4 § stycket eller 5 § eller en föreskrift 3 kap. 4 § andra stycket, 2. den som uppsåtligen eller av 2. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 kap. 6 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av denna 3 kap. 6 § eller bryter mot ett samma paragraf eller en föreskrift som har meddelats med stöd av 3. den som uppsåtligen lämnar en oriktig uppgift till en tillsynsmyn- dighet för att erhålla ett certifikat som utfärdas med stöd av denna lag eller för att få giltighetstiden för ett sådant certifikat förlängd, 4. en befälhavare som uppsåt- 4. en befälhavare som uppsåt- ligen eller av oaktsamhet bryter ligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har mot en föreskrift om märkning av meddelats med stöd av 7 kap. 11 § olja som har meddelats med stöd av 7 kap. 11 § första stycket, 5. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte i förväg anmäler avlämning av avfall enligt en före- skrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 2. får meddela de förelägganden som behövs i ett enskilt fall för att 1.en mottagnings- eller behand- lingsanordning skall tillhanda- hållas där sådan skall finnas enligt 3 kap. 13 §§ eller enligt föreskrift som har meddelats med stöd av någon av dessa bestämmelser, 2.en mottagnings- eller behand- lingsanordning skall uppfylla de krav i fråga om utformning och drift som uppställts i föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 7 §, 3.de skyldigheter som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 3 skall efterlevas, 4.en avfallshanteringsplan skall upprättas enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 4. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. överlämnade betänkandet Att komma åt oljeutsläppen (SOU 1998:158). Betänkandet innehåller en rad förslag till åtgärder för att förbättra de rättsliga möjligheterna att beivra olagliga utsläpp av olja och andra skadliga ämnen till sjöss. Det innehåller även förslag till hur frågan om svensk domsrätt kan lösas när det gäller olagliga utsläpp från utländska fartyg i ekonomiska zon. Betän- kandet remitterades och är alltjämt föremål för bered- ning inom . behandlade i viss mån även den s.k. Östersjö- strategin, som är benämningen på en överenskommelse mellan länderna runt med syfte att skydda miljön i från skadlig påverkan från fartyg. Arbetet med att ta fram strategin skedde inom ramen för Helsingforskonventionen. Därefter fastställdes inom (HELCOM Helsingfors- konventionens verkställande organ) ett antal rekommendationer av vilka det framgår närmare vilka åtgärder strategin omfattar (HELCOM- rekommendationerna 19/7-14 finns på HELCOM:s hemsida . och lade därefter i en promemoria gemensamt fram förslag till hur Östersjöstrategin skulle kunna genom- föras i svensk lagstiftning. Promemorian remitterades och låg till grund för den proposition om genomförande av Östersjöstrategin som rege- ringen överlämnade till (prop. 1999/2000:133). Propositionen innehåller förslag till ändringar i VlfL, vilka föreslås träda i kraft . För en närmare redogörelse för innehållet i Östersjöstrategin hänvisas, förutom till de ovan nämnda HELCOM- rekommendationerna, till propositionen. Regeringen avser att besluta de närmare förordningsbestämmelser som krävs till följd av Östersjöstrategin. Ändringar kommer även att behöva göras i föreskrifter. Inom EU utarbetas ett direktiv om mottagnings-anord- ningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester. Direktivet, som till stor del kommer att överensstämma med Östersjöstrategin, förväntas antas under innevarande höst. I det föreliggande direktivförslaget anges att medlemsstaterna skall fastställa ett påföljdssystem för brott mot de nationella bestämmelser som antas i enlighet med direktivet. Vidare anges att medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa påföljder tillämpas och att påföljderna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. Under beredningen av förslag och framtagan- det av propositionen om genomförandet av Östersjöstrategin har det framkommit behov av komplettering av sanktionssystemet, vilka inte I denna promemoria lämnas därför förslag till ändringar i bl.a. 10 kap. VlfL. Beredningen av förslag pågår alltjämt i särskild ordning. Utgångspunkten och en förutsättning för de nu föreslagna ändringarna är att beslutar om de ändringar som regeringen har föreslagit i prop. 1999/2000:133. De lagrum i 3 kap. VlfL som nämns i denna promemoria avser därför de i propositionen föreslagna lydelserna. Dessa återfinns i bilaga. 4.1 Brott mot skyldigheten att avlämna avfall Förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en bestämmelse som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 1 VlfL om skyldighet att från fartyg lämna avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagningsanordning döms till böter eller fängelse . Skäl: Obligatorisk avfallslämning utgör en viktig beståndsdel i Östersjö- strategin. Innebörden av den obligatoriska avfallslämningen är att fartyg är skyldiga att lämna i princip allt sådant avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagningsanordning innan de lämnar en hamn. Undantag från skyldigheten får enligt Östersjöstrategin medges för fartyg i reguljära resor som har specialarrangemang för sitt avfall och för fartyg med mindre mängder avfall som det vore oskäligt att kräva ilandlämning av vid varje hamnanlöp. En bestämmelse om obligatorisk avfallslämning finns även i det kommande EG-direktiv om mottagnings- anordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester. Ombord på ett fartyg har befälhavaren det övergripande ansvaret bl.a. för att förhindra förorening, vilket enligt ett förslag i oljeutsläppsutred- ningens betänkande skall komma till uttryck i fartygssäkerhetslagen (1988:49). Ansvaret för att fullgöra avfallslämningen kan dock ha över- låtits till annat befäl. (Beträffande problematiken i fråga om ansvarsför- delningen ombord hänvisas till oljeutsläppsutredningens betänkande, SOU 1998:158 sid. 178 ff och 402 ff.) I 3 kap. 8 § 1 VlfL bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela föreskrifter om obligatorisk avfallslämning. Det är mycket angeläget att de föreskrifter som kommer att meddelas efterlevs eftersom dessa utgör ett led i strävan att förhindra dumpning av avfall till sjöss och dessutom bidrar till en rimlig fördelning mellan hamnarna i fråga om de mängder avfall som skall tas emot. Därför före- slås att den som bryter mot bestämmelser om den obligatoriska avfalls- lämningen döms till böter eller fängelse . Det kan tilläggas att som ett alternativ till straff har föreslagit att en ny administrativ sanktionsavgift införs och att befäl- havare som åsidosätter sina skyldigheter i fråga om att lämna avfall till en mottagningsanordning skall påföras denna avgift. Som tidigare nämnts bereds oljeutsläppsutredningens förslag i särskild ordning. 4.2 Brott mot skyldigheten att anmäla avfallslämning Förslag: Den som på grund av uppsåt eller oaktsamhet inte i förväg anmäler avlämning av avfall på det sätt som föreskrivits med stöd av 3 kap. 8 § 2 VlfL, döms till böter. Skäl: För att mottagning och hantering av avfall i hamnar skall löpa smidigt krävs viss framförhållning som möjliggör för hamnen att planera sin verksamhet. Även fartyget är naturligtvis betjänt av att avfallet kan lämnas så snabbt som möjligt. Den som svarar för en mottagningsanord- ning är enligt 3 kap. 7 § VlfL också skyldig att se till att anordningen är placerad och utformad så att de fartyg som använder denna inte orsakas onödig försening. I 3 kap. 8 § 2 VlfL finns därför ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela före- skrifter om skyldighet att i förväg anmäla avlämning av avfall från fartyg till en mottagningsanordning, s.k. notifiering. Regeringen avser att bemyndiga att meddela föreskrifter i detta avseende. Det kan nämnas att enligt Östersjöstrategin omfattar notifierings- skyldigheten endast oljetankers med en bruttodräktighet över 150, andra fartyg med en bruttodräktighet över 400 och samtliga kemikalietankers. Dessa fartyg skall lämna uppgifter om bl.a. beräknad ankomsttid samt art och mängd avfall som fartyget avser att lämna i land. I det föreliggande förslaget till EG-direktiv anges att befälhavaren på alla fartyg, utom fiskefartyg och fritidsbåtar som godkänts för att transportera högst tolv passagerare, skall göra en anmälan. Eftersom en förutsättning för en väl fungerande avfallshantering är att var och en bidrar med att fullgöra sina åligganden, bör det även vara straffsanktionerat att inte i förväg anmäla avlämning av avfall på det sätt som föreskrivits. Den som gör sig skyldig till underlåtenhet i detta avseende bör således, om uppsåt eller oaktsamhet ligger bakom under- låtenheten, kunna dömas till böter. För att anmälningsskyldigheten skall anses fullgjord bör det inte vara tillräckligt att uppgifter har lämnats, utan dessa bör också vara korrekta i den utsträckning som det är rimligt att begära. Vid en oaktsamhetsbedömning bör således mindre avvikelser i fråga om t.ex. mängden avfall normalt inte medföra att oaktsamhet skall anses föreligga. Det kan tilläggas att det enligt 10 kap. 5 § 2 VlfL är möjligt att utdöma böter för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 kap. 6 § eller mot en föreskrift som meddelats med stöd av denna paragraf, dvs. bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter om lösningsmedel m.m. i barlast- och tankspolvatten. Förslag: Tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i 3 kap. VlfL och bestämmelser som meddelas med stöd av bemyndiganden i samma kapitel utövas av den myndighet som regeringen utser. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får meddela föreskrifter om tillsynen. Skäl: I 6 kap. VlfL finns bestämmelser om tillsyn över fartyg. Enligt kompletterande bestämmelser i 6 kap. VlfF är den huvud- sakliga tillsynsmyndigheten. Det finns även en möjlighet för Kustbevak- ningen att utöva tillsyn i den utsträckning som de båda myndigheterna gemensamt beslutar. Någon sådan överenskommelse mellan Sjöfarts- verket och finns emellertid inte . I fråga om fartyg som ägs eller brukas av staten och används för annat ändamål än att i allmän trafik befordra gods eller passagerare utövas tillsynen av den myndighet under vars förvaltning fartyget står. Med tanke på de åligganden som genom Östersjöstrategin påförs hamnar, är det lämpligt att även hamnarna står under tillsyn av en myndighet. besitter inte bara kunskap om fartygen och deras förhållanden i olika avseenden, utan har också en väl etablerad kontakt med hamnarna. Verket kommer sannolikt även att bemyndigas att utfärda de aktuella föreskrifterna riktade mot hamnar. finns för övrigt en bestämmelse i 3 kap. 11§ andra stycket VlfF om att prövar om en mottagningsanordning motsvarar de före- skrifter om utformning och drift som verket har meddelat. Det föreslås därför att bemyndigas att utöva tillsyn över efterlevnaden av 3 kap. VlfL och av föreskrifter som meddelats med stöd av samma kapitel. I lagen bör detta komma till uttryck genom ett bemyndigande för regeringen att utse den myndighet som får utöva denna tillsyn. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser bör även bemyn- digas att meddela närmare föreskrifter om tillsynen. Att enligt förslaget inte utpekas som tillsynsmyndighet direkt i lagtexten, till skillnad mot vad som föreslås i t.ex. 10 kap. 10 §, beror på att i undantagsfall inte bör vara tillsynsmyndig- het. Detta gäller således i fråga om mottagnings- och behandlingsanord- ningar som uteslutande används av örlogsfartyg där det i vissa avseenden inte är utan Försvarsmakten som meddelar beslut (9 kap. 2 § andra stycket VlfF). Det torde uteslutande röra sig om anordningar i sådana hamnar som endast Försvarsmakten nyttjar, och dessa bör själv- fallet inte heller stå under tillsyn. Utpekandet av tillsynsmyndighet bör därför lämpligen ske i förordning. Det kan möjligen synas som om det med ifrågavarande förslag skulle uppstå ett konkurrerande ansvar för tillsynen över mottagningsanord- ningarna, eftersom länsstyrelser och kommuner enligt avfallslag- stiftningen utövar tillsyn över dessa. Avsikten är dock att tillsynen skall ske utifrån de respektive regelverkens perspektiv, dvs. prövar om anordningarna uppfyller de krav som föroreningslagstift- ningen ställer på utformning och drift i förhållande till fartygens behov, medan länsstyrelser och kommuner prövar om avfallslagstiftningens regler efterlevs. Denna problematik har även behandlats i propositionen om genomförandet av Östersjöstrategin (prop. 1999/2000:133 s. 19). De föreskrifter som utfärdas med stöd av 3 kap. 7 § om mottagningsan- ordningars utformning och drift kommer, enligt vad som kan förutses, att vara utformade så att de anger vad som krävs för att avfallslämningen skall fungera för fartygen. Tillsynen kan därigenom huvudsakligen ske genom systemkontroller, t.ex genom godkännande av avfallshanterings- planer. Fysisk kontroll av hamnarna kan förväntas bli nödvändiga endast i de fall där klagomål inkommer från fartyg. Därmed beräknas kostnads- ökningarna för del med anledning av den föreslagna tillsynsverksamheten bli endast marginella. 6.1 Allmänt om sanktioner mot juridiska personer Vissa av de skyldigheter som Östersjöstrategin medför kommer, såsom tidigare nämnts, att riktas mot hamnar. Det gäller t.ex skyldigheten att tillhandahålla mottagningsanordningar och att se till att dessa är utformade i enlighet med gällande föreskrifter. När det är fråga om sådana skyldigheter, kan det ifrågasättas om straffrättsliga sanktioner är det mest lämpliga alternativet vid bristande efterlevnad, eller om en möjlighet till vitesföreläggande skulle fungera väl så bra. Hamnverksam- het bedrivs så gott som uteslutande av juridiska personer, t.ex aktiebolag. Det straffrättsliga systemet är emellertid uppbyggt från utgångspunkten att det är enskilda fysiska personer som begår brott och kan straffas för detta. När det gäller det straffrättsliga ansvaret i en verksamhet som bedrivs i kollektiva former ligger detta normalt hos den eller de som genom ändamålsenlig ledning, organisation och kontroll av verksamheten har den bästa möjligheten att motverka lagöverträdelser. Det innebär att ansvaret i t.ex. ett aktiebolag främst åvilar styrelsen och den verkställande direktören. Eftersom företagsledningen i ett någorlunda stort företag inte har möjlighet att rent fysiskt utöva kontroll av verksamheten, finns möjlighet att delegera vissa arbetsuppgifter. Det uppställs emellertid stränga krav på delegeringen för att straffansvaret skall följa med och således överföras från företagsledarna till den som arbetsuppgiften delegerats till. Delegeringen måste då utföras på visst korrekt sätt (se betänkandet Straffansvar för juridiska personer, SOU 1997:127 s. 117 f.).