prop · GP0365 · 2001-12-05 00:00:00 — Regeringen bemyndigade chefen för tementet att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté med upp- drag att utvärdera tillämpningen av och lämna förslag på nödvändiga reformer (dir. 1999:109). Kommittén antog namnet . Kommittén överlämnade /2001 ett första delbe tänkande Uppföljning av Vissa lagtekniska frågor (SOU 2000:116). Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (M2001/33/R). Utredningens lagförslag finns i bilaga 3. Vissa förslag i detta ärende rör deponering av avfall. Förslagen föran- leds av rådets direktiv /31/EG av om deponering av avfall. Förslagen grundas också på en rapport från , förslag till författningstext för implementering av direktiv /31/EG om deponering av avfall (dnr 641-3277-00 Rk). Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En sammanställning av remissyttran- dena finns tillgänglig i (M2000/2557/R). I detta ärende föreslås också vissa lagändringar som endast preciserar gällande bestämmelser om dels vad ansökningar, domar och beslut skall innehålla, dels vad som krävs inom ramen för myndigheternas tillsyn. Preciseringarna har föranletts av påpekanden från Europeiska kommis- sionen där det har ifrågasatts om de nuvarande formuleringarna av de svenska bestämmelserna är tillräckligt tydliga. Slutligen föreslås också några ändringar i fråga om hänvisningar till EG-förordningar och dessa ändringar utgör följdändringar på grund av att nya EG-förordningar har ersatt tidigare EG-förordningar. Samtliga dessa förslag har beretts med och . Förslagen i denna proposition har utformats i samarbete med och . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande återges i bilaga 6. Lagrådet har föreslagit vissa ändringar i 7 kap. 22§, 15 kap. 35 §, 19 kap. 5 § och 22 kap. 25 §. Dessa kommenteras i författningskommentaren. Regeringen har följt lagrådet i dessa delar. Vidare har gjorts några ändringar av redaktionell natur. Lagrådet har invänt mot den föreslagna ändrade ordning för utdömande av vite. I avsnitt 9.2 behandlas Lagrådets synpunkter i denna del. Förtydligande av den så kallade stoppregeln Regeringens förslag: Den så kallade stoppregeln i 2 kap 9 § kompletteras genom ett förtydligande. Av lagrummet bör klart framgå att det är regeringen som prövar om det finns särskilda skäl att tillåta verksamheten. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslog också ett förtydligande i 2 kap. 10 § . Remissinstanserna: anser att ändringen är mycket angelägen. som godtar förslaget anser att ett än mer angeläget förtydligande rör bestämmelsen i 21 kap. 7 § , som stadgar att miljödomstolen i sådana fall skall med eget yttrande överlämna frågan om tillåtlighet till regeringen. Det är först i motiven till bestämmelsen som det framgår att avsikten är att yttrandet skall avges efter en huvudförhandling samt att miljödomstolen efter att regeringen avgjort frågan om tillåtlighet skall pröva de frågor som återstår, bl.a. vilka ytterliga villkor för verksamheten som skall gälla. Enligt tingsrättens mening bör en sådan viktig processuell reglering inflyta i själva lagtexten. i anser att förslaget är bra men menar att det finns anledning att överväga om det av andra stycket bör framgå att det är regeringen som vid sin prövning skall beakta det som sägs i andra stycket. i anser det nödvändigt att lagrummet får det föreslagna förtydligandet. Skälen för regeringens förslag: s.k. stoppregler finns intagna i 2 kap. 9 och 10 §§ . Enligt 2 kap. 9 § första stycket gäller att om en verksamhet eller åtgärd kan befaras föranleda skada eller olägenhet av väsentlig betydelse för människors hälsa eller miljön, även om sådana skyddsåtgärder eller försiktighetsmått som kan krävas enligt balken får verksamheten eller åtgärden tillåtas endast om det finns särskilda skäl. Det kan vara fråga om verksamheter där skyddsåtgärderna eller försiktighetsmåtten anses orimliga att uppfylla enligt 2 kap. 7 §. I 2 kap. 9 § andra stycket begränsas möjligheten att tillåta verksamheten eller åtgärden med stöd av första stycket om den medför risk för att ett stort antal människor får sina levnadsförhållanden väsentligt försämrade eller miljön försämras avsevärt. Om en åtgärd eller verksamhet inte kan tillåtas enligt nyssnämnda lagrum får regeringen om verksamheten eller åtgärden är av synnerlig betydelse från allmän synpunkt tillåta denna. Av lagtexten i 2 kap. 9 § första stycket framgår dock inte att det är regeringen som skall avgöra om det finns särskilda skäl. Detta framgår dock av 19 kap. 2 § resp. 21 kap. 7 §. I dessa bestämmelser anges nämligen att prövningsmyndigheten skall överlämna frågan till regeringens prövning, om den finner att en verksamhet kan tillåtas endast enligt 2 kap. 9 § första stycket eller 10 §. Att det är regeringen som avgör om undantag skall göras på grund av särskilda skäl framgår dessutom av förarbeten (prop. 1997/98:45, del 1, s. 239 och del 2, s. 27). Enligt regeringens mening bör det klart framgå av lagtexten i 2 kap. 9 § att det är regeringen som avgör om det finns särskilda skäl att tillåta verksamheten. Något behov av förtydligande av 2 kap. 10 § som utredningen föreslagit föreligger dock inte. menar att ett mer angeläget förtydligande rör Prop. 2001/02:65 bestämmelsen i 21 kap. 7 § om miljödomstolens skyldighet att med eget yttrande till regeringen överlämna bl.a. frågan om det finns särskilda skäl att tillåta en verksamhet enligt 2 kap. 9 §. Enligt tingsrätten är det en brist att det inte av lagtexten framgår att yttrandet skall avges efter huvudförhandling utan detta framgår först i motiven till bestämmelsen. I uppdrag (dir. 1999:109) ingår bl.a. att belysa frågor av processuell art och vid behov lägga förslag i den delen. I avvaktan på kommitténs överväganden finns det enligt regeringens mening nu inte underlag för att ta ställning till behovet av förtydligande i berört hänseende. 5.1Utvidgning av krav i åtgärdsprogram Regeringens förslag: Bestämmelsen om vilka uppgifter som skall ingå i ett åtgärdsprogram utvidgas så att de krav uppfylls som ställs i EG- direktiv i fråga om innehållet i åtgärd sprogram. Skälen för regeringens förslag : Möjligheten att meddela föreskrifter om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt, miljökvalitetsnormer, infördes genom . I fråga om behovet av miljökvalitetsnormer redogjordes i propositionen för ett antal EG-direktiv som samtliga innehöll miljökvalitetskrav i fråga om luft, vatten och mark (prop. 1997/98:45, del 1, s. 247 ff.). Beträffande EG-direktiv som har karaktären av miljökvalitetsnormer för luft framhölls rådets direktiv /779/EEG av om gränsvärden och vägledande värden för luftkvalitet med avseende på svaveldioxid och svävande partiklar, direktiv /884/EEG av om gränsvärde för bly i luften och direktiv /203/EEG av om luftkvalitetsnormer för kvävedioxid. Även ett nytt direktiv, rådets direktiv /62/EG av om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten, omnämndes i sammanhanget. Enligt det sistnämnda direktivet, som är ett s.k. ramdirektiv, skall nya gränsvärden och tröskelvärden för luft fastställas för ett antal föroreningar som anges i direktivets bilaga 1. De ämnen som omfattas av de tre här tidigare nämnda direktiven bör enligt detta nya ramdirektiv behandlas först vid översynen. Ramdirektivet har även regler om bl.a. att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att uppnå målen enligt direktivet. Enligt ramdirektivet för luft skall ett åtgärdspr ogram innehålla vissa specifika uppgifter som anges i bilaga IV till direktivet. Den uppräkningen är enligt artikel 8 i samma direktiv en miniminivå på vad som skall ingå i åtgärdspr ogrammet och innehåller bl.a. krav på uppgifter om luftföroreningens u rsprung. Den uppräkning som finns i 5 kap. 6 § är inte så detaljerad som direktivet kräver. Det bör därför i läggas till att åtgärdspr ogrammet även skall innehålla andra uppgifter som behövs till följd av medlemskap i . 2001/02:65 den Europeiska unionen. 5.2Kontroll av att miljökvalitetsnormer uppfylls Regeringens förslag: Regeringens möjlighet att besluta om vilka som skall kontrollera att miljökvalitetsnormerna uppfylls utvidgas på så sätt att bestämmelsen avser kontroll i allmänhet och inte enbart mätning. Samma ändring görs i fråga om regeringens möjlighet att meddela föreskrifter om kontrollm etoder och redovisning av kontroller. Skälen för regeringens förslag : Bestämmelser om kontroll av att miljökvalitetsnormerna uppfylls finns i 5 kap. 9 § . Bestämmelsen är snävt utformad och utgår från att kontroll av att miljökvalitetsnormerna uppfylls sker genom mätningar. Ko ntrollen kan dock även ske på annat sätt, bl.a. genom beräkningar och g enom uppskattning. Detta framgår bl.a. av det i avsnitt 5.1 omnämnda ramdirektivet för luft, rådets direktiv /62/EG av om utvärdering och säkerställande av luftkvaliteten, som reglerar hur noggrann kontrollen behöver vara med hä nsyn till vilka värden man uppnått vid tidigare kontroller. Bestämmelsen i 5 kap. 9 § mi ljöbalken bör därför förtydligas så att den avser kontroll i allmä nhet. 6Krav på miljökonsekvensbeskrivningar och annat beslutsunderlag vid omprövningar 6.1Förtydligande av tillämpningsområdet för obligatorisk miljökonsekvensbeskrivning Regeringens förslag: En ansökan om tillstånd enligt 9, 11 eller 12 kap. eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av bestämmelser i dessa kapitel att anlägga, driva eller ändra verksamheter tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. samt vid ansökan om tillstånd enligt 7 kap. 28 a § skall miljökonsekvensbeskrivning skall däremot inte ställas när det gäller mål och ärenden om återkallelse av tillstånd eller omprövning av tillstånd eller villkor och inte heller i mål och ärenden om förlängning av Utredningens förslag: Överenstämmer i sak med regeringens. Utredningen föreslog dock en annan lagteknisk lösning för att förtydliga att obligatoriskt krav på miljökonsekvensbeskrivning inte gäller i ärenden enligt 13 eller 14 kap . Remissinstanserna: Ingen remissinstans har motsatt sig ett Till de instanser som uttryckligen biträtt förtydligandet hör , , , , för näringslivsutveckling, samt och som biträder förslaget menar dock att ett slopande av kravet på miljökonsekvensbeskrivning i enlighet med Prop. 2001/02:65 utredningens förslag bör följas av författningsstöd för att såväl prövningsmyndigheten som den myndighet som tar initiativ till en omprövning får kräva en miljökonsekvensbeskrivning i det enskilda fallet. pekar på att det förefaller mindre lämpligt att hantera samtliga situationer enligt 7 kap. 1316 §§ lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet lika när det gäller behovet av miljökonsekvensbeskrivning, t.ex. förefaller ett behov föreligga om någon annan än tillståndshavaren vill ha en ändring av vattenhushållningsbestämmelserna för att nyttja vattenkraften bättre i sitt strömfall och att behovet i de olika situationer som kan uppstå förmodligen behöver övervägas ytterligare. Skälen för regeringens förslag Mål och ärenden som initieras av myndigheterna I 6 kap. finns bestämmelser om miljökonse- kvensbeskrivningar och annat beslutsunderlag. Där anges i 1 § att en miljökonsekvensbeskrivning skall ingå i en ansökan om tillstånd enligt 9, 11 och 12 kap. eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av balken. Vidare anges i 10 § att miljö konsekvensbeskrivningen och förfarandet med miljökonse kvensbedömning skall bekostas av den som gjort en ansökan. Det går inte att direkt ur 6 kap. utläsa vad som gäller i mål eller ärenden om återkallelse av tillstånd eller omprövning av till stånd eller villkor när det gäller krav på en miljökonsekvensbeskrivning. Däremot anges i reglerna om mål i miljödomstolar i 21 kap. 1 § 67 att mål om återkallelse och förbud mot fortsatt verksam het (24 kap. 3 §) och mål om omprövning av tillstånd eller vill kor (24 kap. 59 §§) är ansökningsmål. För sådana mål gäller enligt förfarandereglerna i 22 kap. 1 § första stycket 2 att de skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 6 kap. och uppgift om det samråd som skett enligt 6 kap. 46 §§. Sammantaget framstår därför bestämmelserna som inte helt tydliga när det gäller återkallelser och omprövningar. Formuleringen av bestämmelserna i 6 kap. kan leda till slutsatsen att någon miljökonse- kvensbeskrivning inte skulle fordras i sådana fall, medan en sådan slutsats inte framstår som självklar vid tillämpningen av förfarandereglerna i 21 och 22 kap. nuvarande bestämmelser kan således tolkas så att en myndighet som ansöker om återkallelse av tillstånd (24 kap. 3 §) eller ompröv ning av tillstånd eller villkor (24 kap. 5 §) är skyldig att på egen bekostnad upprätta en miljökonsekvensbeskrivning. När det gäller de övriga utredningar som behövs i samband med åter kallelse av tillstånd eller omprövning av tillstånd eller villkor finns det inte som i tidigare bestämmelser för miljöfarliga verksamheter någon möjlighet för myndigheten att kräva att dessa genomförs av tillståndshavaren. Det blir alltså myndigheten som med egna resurser måste utföra hela utredningsarbetet, inklusive en miljökonsekvensbeskrivning. En sådan ordning har aldrig varit avsedd. När det gäller fråga om omprövning av till stånd eller villkor på initiativ av en myndighet är det alltid fråga om skärpta krav på tillståndshavaren och följaktligen minskad miljö påverkan. Det framgår Prop. 2001/02:65 av omprövningsbestämmelserna i 24 kap. 5 § att dessa inte är avsedda att tillämpas för att medge lättnader i miljökraven. Ett krav på att upprätta en miljökonsekvensbeskrivning som dessutom enligt nuvarande regler skulle bekostas av myndigheten innebär att omprövningsförfarandet kompliceras i onödan. Om ett tillstånd grundats på av sökanden lämnade oriktiga uppgifter, vore det till nackdel från miljösynpunkt om en ansökan om återkallelse inte skulle kunna ges in förrän en miljökonsekvensbeskrivning upprättats. Det går heller inte att bortse från att det komplicerade förfarandet kan innebära att myndigheternas intresse av att driva mål och ärenden om återkallelser och omprövningar minskar, särskilt om både miljökonsekvensbeskrivning och övrigt utredningsarbete skall utföras av myndigheten själv. Enligt regeringens mening bör det därför inte finnas något krav på miljökonsekvensbeskrivning i mål eller ärenden om återkallelse av tillstånd eller omprövning av tillstånd eller villkor. Däremot finns det givetvis behov av ett gott beslutsunderlag inför prövningen. Vid exempelvis omprövning av villkor eller fastställande av nya villkor måste underlaget vara tillräckligt för att tillståndsmyndigheten skall kunna göra en bedömning enligt de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Till frågan om skyldighet att ge in utredning till grund för omprövning m.m. återkommer regeringen i följande avsnitt. Ändring av villkor på initiativ av tillståndshavaren När det gäller omprövningar av villkor på initiativ av tillståndshavaren (24 kap. 8 §) kan detta ses som ett enklare alternativ till en fullständig ny tillståndsprövning. För att det enklare alterna tiv som en villkorsändring innebär skall kunna godtas har det föreskrivits särskilda kriterier. Ett villkor får alltså bara upphävas eller mildras om det är uppenbart att det inte längre behövs eller är strängare än nödvändigt eller om ändringen påkallas av omständigheter som inte förutsågs när tillståndet meddelades. I tidigare praxis enligt miljöskyddslagen har motsvarande bestäm melse haft en strikt tillämpning. Det är alltså tillståndshavarens skyldighet att visa att något av kriterierna enligt ovan är uppfyllt för att ett villkor skall kunna mildras. Gör han inte det avslås ansökan. Då återstår för tillståndshavaren det mer komplicerade alternativet med en ny tillståndsansökan som då givetvis skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning. I vattenlagen fanns det som redovisats ovan krav på miljö- konsekvensbeskrivningar i alla ansökningsmål, däribland mål om omprövningar. I vattenlagen fanns dock inte de särskilda kriterier för villkorsändringar som miljöskyddslagen innehöll och som överförts till . Omprövningen av villkor enligt vattenlagen liknade därigenom mer en vanlig tillstånds prövning. Det är enligt regeringens mening inte nödvändigt att kräva en miljö- konsekvensbeskrivning i mål och ärenden om villkorsändring på initiativ av tillståndshavaren. Tanken med en förenklad process i uppenbara fall går förlorad, som det ändå genom de särskilda kriterierna ställs höga krav på det beslutsunderlag som sökanden skall redovisa. Utöver bestämmelserna om återkallelse av tillstånd i 24 kap. 3 omprövning av villkor i 24 kap. 5 och 8 §§ som har behandlats ovan, finns det i 24 kap. 9 § en hänvisning till ytterligare bestämmelser om omprövning av vattenverksamhet i 7 kap. 13 16 §§ lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. omprövningar rörande ändrade eller nya bestämmelser om innehållande och tappning av vatten, konkurrens om samma vattentillgång, ändrade bygde- eller fiskeavgifter och komplettering av ofullständiga menar att det är mindre lämpligt att enligt 7 kap. 1316 §§ lagen om särskilda bestämmelser om vattenverksamhet lika i fråga om behovet av miljökonsekvensbeskrivning och att behovet i de olika situationer som kan uppstå förmodligen behöver övervägas ytterligare. regeringens mening är det dock inte nödvändigt att i dessa fall inge en miljökonsekvensbeskrivning under förutsättning att utred ningsunderlaget i övrigt bedöms vara tillräckligt för den erforderliga prövningen. Däremot finns det, vilket kommande förordningsarbete överväga om och i så fall när prövningsmyndighet skall kunna kräva en miljökonsekvensbeskrivning i ett särskilt fall. Huvudregeln är att ett tillstånd förfaller om de arbeten som tillståndet avser inte utförts eller verksamheten inte satts igång inom den tid som angivits i tillståndet. Efter ansökan av tillståndshavaren kan dock tiden förlängas. En sådan förlängning är avsedd som ett förenklat alternativ till en ny, fullständig, tillståndsprövning. Även för dessa fall bör det i normalfallet inte krävas någon miljökonsekvensbeskrivning. Begränsning av obligatorisk miljökonsekvensbeskrivning till ärenden enligt 9, 11 eller 12 kap. Enligt gällande bestämmelser skall det utöver i ansökningar enligt 9, 11 och 12 kap. alltid ingå en miljökonsekvensbeskriv ning i ansökningar om tillstånd enligt föreskrifter som meddelats med stöd av balken (6 kap. 1 § första stycket). Eftersom regeringen får meddela föreskrifter om krav på tillstånd för innesluten användning av genetiskt modifierade organismer enligt 13 kap. 16 § resp. krav på tillstånd för import, yrkesmässig överlåtelse och annan hantering av särskilt farliga kemikalier och biotekniska organismer enligt 14 kap. 12 § kan det enligt utredningen ifrågasättas om förekomsten av sådana föreskrifter innebär att det obligatoriska kravet på miljökonsekvensbeskrivning inträder. Enligt utredningen är bestämmelsen därmed oklar. Regeringen delar utredningens uppfattning att lagtextens utformning i 6 kap. 1 § första stycket är svårtolkad eftersom det kan ifrågasättas om inte obligatoriskt krav på miljökonsekvensbeskrivning gäller för verksamheter som är tillståndspliktiga enligt föreskrifter meddelade med stöd av 13 eller 14 kap. Av motiven till bestämmelsen (prop. 1997/98:45, del 1, s. 277) framgår dock tydligt att lagtexten inte skall tolkas på det Prop. 2001/02:65 sättet. Eftersom det angivna lagrummet nu föreslås få en ny lydelse finns det skäl att på ett tydligare sätt låta den i motiven avsedda begränsningen av tillämpningsområdet komma till uttryck i lagtextens utformning. Regeringen föreslår därför att det i lagtexten anges att det skall vara fråga om föreskrifter meddelade med stöd av 9, 11 eller 12 kap. . Däremot är inte regeringen beredd att som utredningen föreslog utvidga bemyndigandet i lagrummets andra stycke till andra mål enligt . Bemyndigandet bör även fortsättningsvis avse just dispensärenden och andra ärenden, t.ex. anmälningsärenden enligt balken. Det bemyndigande som finns i 6 kap. 2 § första stycket 2 avser att ge regeringen möjlighet att föreskriva att beslutsmyndigheten i det enskilda fallet skall kunna besluta om krav på att en miljökonsekvensbeskrivning skall upprättas i ett ärende inom område som inte omfattas av föreskrifter med generellt krav på en sådan. Därmed finns möjlighet att ställa krav på behövligt beslutsunderlag utan att kraven blir onödigt betungande i de fall där de inte skulle fylla någon funktion (se prop.1997/98:45, del 1, s. 279). Enligt regeringens mening saknas övertygande argument för att låta bemyndigandet få ett så vidsträckt tillämpningsområde som utredningen föreslagit, t.ex. skulle mål om ersättning enligt 31 kap. och om skadestånd eller annat enskilt anspråk enligt 32 kap. innefattas i bemyndigandet om utredningens förslag följs. 6.2Ansvaret för att tillhandahålla utredningsmaterial Regeringens förslag: När en myndighet tar initiativ till återkallelse av tillstånd eller omprövning av tillstånd eller vill kor för en miljöfarlig verksamhet skall tillståndshavaren utföra och lämna in de utredningar som behövs för prövningen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. remissinstanser har inte yttrat sig eller lämnat förslaget utan erinran. menar att det inte är självklart att utredningsskyldigheten skall övervältras på tillståndshavaren, för vissa tillståndshavare kan en sådan skyldighet bli till en betungande börda. I stället bör en tillståndshavare vara skyldig att ge in de upplysningar och annat som finns om verksamheten men om dessa uppgifter bedöms otillräckliga bör det åligga sökanden att fortsätta att utreda frågan. Även invänder mot förslaget och menar att en sådan utvidgad utredningsskyldighet kräver ytterligare överväganden så att inte bestämmelserna kommer i konflikt med rättssäkerhetens krav. tillstyrker förslaget men menar att när det gäller ändring på initiativ av tillståndshavaren torde skälen för att ålägga denne utredningsskyldighet vara lika starka vid vattenverksamhet som vid miljöfarlig verksamhet. Skälen för regeringens förslag: I miljöskyddslagen fanns en bestämmelse (13 a §) att det var tillståndshavaren som vid prövning av frågor rörande återkallelse av till stånd eller omprövning av villkor var skyldig att ge in den utredning om verksamheten och övriga förhållanden som behövdes vid prövningen. Bestämmelsen tillkom genom en lagändring 1991 (SFS 1991:648). I förarbetena till denna (prop. 1990/91:90, s. 217) hänvisades till innebörden av miljöskyddslagen, nämligen att den som vill släppa ut ett otillräckligt känt ämne som man har grundad anledning anta är skadligt måste kunna visa att olägen het inte behöver befaras. Av detta drogs slutsatsen att utred ningsskyldigheten låg hos den som bedrev den miljöfarliga verk samheten och att det av lagen borde framgå hur tillståndshavaren var skyldig att medverka i utredningen inför en omprövning. I är kravet på utövaren enligt de allmänna hänsynsreglerna ännu tydligare än i miljöskyddslagen. Det är verksamhetsutövaren som vid prövning av tillstånd eller villkor har bevisbördan för att de allmänna hänsynsreglerna iakttas. Bevisbörderegeln gäller inte endast den första tillståndsprövningen av en verksamhet utan även de fall då omprövning skall ske av tillståndet och villkoren för detta (prop. 1997/98:45, del 2, s. 12). Det kan således konstateras att det redan med nuvarande bestämmelser finns stöd för att det är verksamhetsutövaren och inte den myndighet som tar initiativ till återkallelse eller omprövning som skall visa att verksamheten bedrivs så att de allmänna hänsynsreglerna iakttas.