prop · GP0381 · 2001-12-14 00:00:00 — Den som är missnöjd med trygghetsnämndens beslut får hänskjuta frågan till prövning inför i vissa trygghetsfrågor. Parterna på den statliga arbetsmarknaden , SACO- S, och förbundsområdena S, P och O sammantagna tog fr.o.m. själva över hanteringen av de kollektivavtalsregle- rade personskadeärendena. Beslut om ersättning vid personskada för statligt anställda fattas av den av parterna gemensamt inrät- tade . I och med detta försvann merparten av arbetsupp- gifterna för . Till trygghetsnämndens kvar- varande verksamhet hör dock alltjämt de författningsreglerade person- skadeärendena enligt lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. AMF-trygghetsförsäkring administrerade tidigare hanteringen av de författningsreglerade personskadeärendena genom ett avtal mellan staten och AMF-trygghetsförsäkring. Inför avtalets upphörande träffade på regering- ens uppdrag en överenskommelse med Kammarkollegiet som innebär att kollegiet fr.o.m. ställer personal till nämndens förfo- gande enligt 4 § förordningen (1990:481) med instruktion för för att administrera hanteringen av de författningsregle- rade personskadeärendena. 12.2Hanteringen av de författningsreglerade personskadeärendena Regeringens förslag: Beslut om ersättning enligt lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. (LSI) fattas av den myn- dighet som regeringen bestämmer. Regeringens bedömning: bör upphöra. Regeringen avser att ge Kammarkollegiet i uppgift att besluta om er- sättning enligt LSI. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker eller har inte motsatt sig det remitterade förslaget. Hovrätten för efterlyser en närmare analys av om handläggningen av ärendena enligt de i promemorian aktuella för- fattningarna uppfyller kraven i artikel 6.1 i och pe- kar på att det är oklart om avsikten är att Kammarkollegiets beslut enligt samtliga författningar skall kunna hänskjutas till skiljenämnden eller om i något/några fall en domstolsprövning kan aktualiseras med stöd av för- valtningslagen. Hovrätten för Nedre ifrågasätter om Kammar- kollegiets beslut inte i stället lämpligen borde överklagas till förvalt- ningsdomstol. Kammarkollegiet anser att den grundläggande principen enligt PSA, dvs. att ersättningen skall bestämmas enligt skadestånds- rättsliga principer, bäst tillgodoses om de författningsreglerade skadorna berättigar till ersättning enligt skadeståndslagens regler om ersättning vid personskada. Eftersom frågan om ersättningsgrunden varken är enkel eller okontroversiell föreslår kollegiet att den utreds i särskild ordning. är av samma uppfattning och föreslår också att ersättningsgrunden, och den därmed sammanhängande frågan om överklagande utreds i särskild ordning. OFR anser att det vore minst lika naturligt att sådana ärenden som de nu aktuella slutligt avgörs av domstol. SACO-S anger att det är viktigt att Kammarkollegiet har kontakt med få kännedom om praxis avseende hanteringen av skador enligt personskadeavtalet som LSI hänvisar till. Vidare anför SACO-S att eftersom överprövning av ärenden sker i samma instans för både avtalsreglerade och författningsreglerade person- skador finns också förutsättningar för en likabehandling. Skälen för regeringens förslag: Parterna inom den statliga delen av arbetsmarknaden träffade avtal om ändringar i avtalet om ersättning vid personskada (PSA). Ändringarna, som trädde i kraft , innebar att parterna övertog ansvaret för de kollektivav- talsreglerade personskadeärendena. beslutar den partssam- mansatta om ersättning för personskador i enlighet med PSA. Även om efterhand tillförts hanteringen av författningsreglerade personskadeärenden, så har de kollektivavtalsregle- rade personskadeärendena utgjort stommen i dess verksamhet. Införandet av har lett till att såväl merparten av Statens trygghets- nämnds arbetsuppgifter som det egentliga skälet till att nämnden en gång inrättades försvunnit. bör därför upphöra och beslut om ersättning enligt lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen avser att ge Kammarkollegiet denna uppgift. Kammarkollegiet och har båda aktualiserat frågan om ersättningen enligt LSI inte borde grundas på skadestånds- lagens regler om ersättning vid personskada i stället för på kollektivav- talsbestämmelser. Regeringen anser att det ligger något i vad remissin- stanserna anfört. Inom ramen för det nu aktuella lagstiftningsärendet saknas dock tillräckligt underlag för att ta ställning i frågan om det finns anledning att ändra ersättningsgrunden enligt LSI, och den därmed sam- manhängande frågan om överklagandeordningen. Remissinstanserna har inte heller motsatt sig den nu föreslagna ändringen. Vad som anförts utgör enligt regeringens mening därför inte tillräckliga skäl för att av- vakta med nu föreslagna ändringarna i LSI. Regeringen har dock för av- Prop. 2001/02:81 sikt att i särskild ordning utreda frågan om ersättning enligt LSI bör grundas på skadeståndslagens regler om ersättning vid personskada i stället för på kollektivavtalsbestämmelser. Hänvisningen till avtalet om ersättning vid personskada (PSA) Regeringens förslag: Hänvisningen till statens personskadeförsäkring i lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. (LSI) ersätts med en hänvisning till avtalet om ersättning vid personskada (PSA). Uttrycket ersättning för allmänna olägenheter i 2 § andra och tredje styckena LSI ändras till ersättning för olägenheter i övrigt. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inte framfört någon erinran mot de remitterade förslagen. för , Kammarrätten i och Försvarsmakten pekar på att skadeståndslagen ändras fr.o.m. bl.a. på så sätt att ersättningsposten olägenheter i övrigt avskaffas och att det införs en ny ersättningspost som kallas särskilda olägenheter. Skäl för regeringens förslag: Enligt 2 § lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. (LSI) i dess nuvarande lydelse avser rätten till ersättning de förmåner och belopp som skulle ha utgått om den skadade hade haft rätt till ersättning enligt statens personskadeförsäkring. När 2 § LSI infördes anfördes i specialmotiveringen till bestämmelsen 1976/77:64 s. 132) att hänvisningen till statens personskadeförsäk- ring innebar att full jämställdhet skulle uppnås med förmånerna för de statligt anställda och att de olika ersättningarna som skulle utgå var er- sättning för sveda och värk, lyte och men samt ersättning för s.k. all- Avtalet om ersättning vid personskada (PSA) ersatte fr.o.m. 1986 statens personskadeförsäkring. Ersättning enligt PSA kan utgå för inkomstförlust under akut sjukdom m.m., sveda och värk, sjukvårdskost- nader och andra kostnader, lyte och annat bestående men, olägenheter i övrigt, framtida kostnader samt inkomstförlust vid invaliditet. från början endast ha omfattat ideell skada utvidgades ersättningsrätten för bl.a. värnpliktiga genom en ändring av LSI som trädde i kraft den I förarbetena till lagändringen uttalades bl.a. att en värnplik- tig skulle ha samma rätt till ersättning för sådana kostnader som kan er- sättas enligt PSA, vare sig de ingår i olägenhetsersättningen eller ersätts särskilt (prop. 1990/91:102, s. 189). Som framgår av de uttalanden som gjordes i samband med lagänd- ringen 1991 avser rätten till ersättning enligt huvudregeln i LSI de för- måner och belopp som skulle ha utgått om den skadade hade haft rätt till ersättning enligt PSA. Härmed uppnås full jämställdhet med förmånerna för de statligt anställa. Trots ordalydelsen av 2 § LSI har PSA tillämpats alltsedan dess detta avtal ersatte statens personskadeförsäkring. ligande syfte bör lydelsen av 2 § LSI ändras i enlighet härmed. bör hänvisningen i 4 § tredje stycket LSI till statens personskadeförsäk- ring ersättas med en hänvisning till PSA. Någon ändring i sak är således Prop. 2001/02:81 inte avsedd. Hovrätten för , Kammarrätten i och Försvars- makten har pekat på att skadeståndslagen ändras fr.o.m. bl.a. på så sätt att ersättningsposten olägenheter i övrigt avskaffas och att det införs en ny ersättningspost som kallas särskilda olägenhe- ter. Kammarrätten anser att begreppet olägenheter i övrigt bör bytas ut mot särskilda olägenheter i 2 § LSI medan Försvarsmakten påpekat att skrivningen i PSA kan ha ändrats innan förslaget föreslås träda i kraft. Konstruktionen med i praktiken PSA som ersättningsgrund för de författningsreglerade personskadeärendena liknar en sådan situation som uppstår på arbetsmarknaden när det sluts ett s.k. hängavtal. En viktig skillnad är dock att en del av det materiella innehållet i föregångaren till PSA statens personskadeförsäkring även tagits in i LSI. Naturligtvis är det inte orimligt att parterna på den statliga arbetsmarknaden fram- deles avtalar om en ändring i PSA med anledning av ändringen i skade- ståndslagen. Det är emellertid först då det blir aktuellt att överväga en liknande ändring i LSI. Uttrycket allmänna olägenheter i 2 § andra och tredje styckena bör tills vidare ändras till olägenheter i övrigt för att där- med stämma överens med nuvarande lydelse av PSA. Regeringens förslag: De undantag i ersättningshänseende som gäller för intagna på kriminalvårdsanstalt m.fl. skall gälla även för personer med andra verkställighetsformer. Lagen (1977:266) om statlig ersätt- ning vid ideell skada m.m. (LSI) ändras därför så att också den som utför samhällstjänst, den som utför ungdomstjänst samt den som utför oavlönat arbete enligt föreskrift med stöd av lagen (1994:451) om in- tensivövervakning med elektronisk kontroll endast har rätt till ersätt- ning för ideell skada. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker eller har inte framfört någon erinran Endast yttrar sig särskilt i denna del och anför att det är lämpligt att intagna med olika verkställighetsfor- mer likställs i ersättningshänseende. Skälen för regeringens förslag: Ursprungligen var lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada (LSI) begränsad till att gälla ersätt- ning för ideell skada. Genom den i avsnitt 12.3 tidigare omnämnda lag- ändringen 1991 utvidgades skyddet enligt LSI för totalförsvarspliktiga m.fl. till att omfatta samtliga kostnader som ersätts enligt PSA. Vidare utvidgades rätten till ersättning vid olycksfall m.m. Den som fullgjorde tjänstgöring enligt en pliktlag blev i ersättningshänseende jämställd med en anställd. Lagtekniskt blev det utvidgade skyddet hu- vudregel. För personer som angavs i 1 § första stycket 3 LSP, dvs. in- tagna på kriminalvårdsanstalt, vissa administrativt frihetsberövade perso- ner m.fl., föreskrevs dock att endast ersättning för ideell skada skulle ut- ges. För sistnämnda kategorier blev det alltså inte fråga om vare sig nå- gon förbättring eller försämring jämfört med vad som gällde sedan tidi- Prop. 2001/02:81 gare. Genom att nya verkställighetsformer infördes inom kriminalvården förändrades personkretsen för LSP:s tillämpningsområde. Inledningsvis angavs i de respektive författningar som reglerade dessa nya verkställig- hetsformer att LSP skulle tillämpas för de aktuella grupperna. Enligt förarbetena till den tidsbegränsade lagen (1989:928) om samhällstjänst skulle den dömde ha samma skadeskydd som en intagen i kriminal- vårdsanstalt (prop. 1989/90:7 s. 31). Motsvarande uttalanden gjordes be- träffande övriga nya verkställighetsformer. Genom lagändring 1999 ut- ökades 1 § LSP med tre nya punkter motsvarande de nya personkatego- rier som skulle omfattas av lagen. Kategorierna är enligt punkten 4 den som utför samhällstjänst på grund av föreskrift som meddelats med stöd av 27 kap. 2 a § eller 28 kap. 2 a § , enligt punkten 5 den som utför ungdomstjänst på grund av en föreskrift som meddelats med stöd av 31 kap. 1 § tredje stycket 2 samt enligt punkten 6 den som utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 8 § första stycket 2 lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Någon följdändring i LSI såvitt avser den be- gränsning i ersättningen som gäller intagna i kriminalvårdsanstalt m.fl. gjordes inte för de ifrågavarande personkategorierna i detta sammanhang. i vissa trygghetsfrågor tolkade i en skiljedom (D 22-2000) bestämmelserna så att den som skadats under full- görande av samhällstjänst skall ha ersättning enligt LSI utan den in- skränkning som gäller för bl.a. intagna i kriminalvårdsanstalt. Den personkrets enligt 2 § andra stycket LSI som omfattas av in- skränkningen till ersättningsrätt för ideell skada och det nämnda avgö- randet från i vissa trygghetsfrågor står enligt regeringens uppfattning inte i överensstämmelse med det skadeskydd som var avsett att gälla för den personkrets som avses i 1 § första stycket 46 LSP. Den sistnämnda personkretsen utgörs av den som utför samhällstjänst på grund av en föreskrift som meddelats med stöd av 27 kap. 2 a § eller 28 kap. 2 a § , den som utför ungdomstjänst på grund av en föreskrift som meddelats med stöd av 31 kap. 1 § tredje stycket 2 brotts- balken och den som utför oavlönat arbete enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av 8 § första stycket 2 lagen (1994:451) om inten- sivövervakning med elektronisk kontroll. För denna personkrets bör gälla samma undantag i ersättningshänseende som gäller för intagna på krimi- nalvårdsanstalt, vissa administrativt frihetsberövade personer m.fl. Så- lunda bör 2 § andra stycket LSI ändras och ges den innebörden att de som avses i 1 § första stycket 46 LSP, i likhet med den som avses i punkten 3 i samma paragraf, endast har rätt till ersättning för ideell skada. Denna proposition innehåller förslag om nya regler för arbetsskadeför- säkringen som har stora ekonomiska konsekvenser för såväl statsbudge- ten och de offentliga finanserna som för den enskilde. Nedan i avsnitt 13.1.213.1.5 redovisas kostnadsberäkningarna för de olika förslagen. Det har visat sig vara mycket svårt att beräkna den framtida utgiftsut- vecklingen för arbetsskadeförsäkringen. Kostnadsutvecklingen har varit ojämn sedan försäkringen infördes. Exempelvis rådde det en betydande finansiell instabilitet för arbetsskadeförsäkringen och . Risken finns således att utgiftsnivån blir betydligt högre än den nivå som har beräknats. När det gäller finansieringen har regeringen ekonomiska vårproposition avsatt medel för att reformera arbetsskadeförsäkringen. Totalt har regeringen avsatt och därefter . Regeringen är väl medveten om den stora osäkerhet som råder i fråga om kostnaderna för förslagen i denna proposition. Framför allt gäller detta de framtida kostnaderna till följd av ändrade bevisregler. Det är därför av stor vikt att kostnadseffekterna av regeländringarna följs mycket noga. Vidare avser regeringen att införa en kontrollstation för att närmare analysera effekterna av denna propositions förslag (avsnitt 13.1.6). 13.1.2Ändrade beviskrav och införande av inkomstindexeringen Förslagen i denna proposition innebär att beviskraven vid arbetsskada mildras i fråga om skadlighetsbedömningen. De nya reglerna föreslås gälla från . Förslaget innebär emellertid inte att reglerna blir lika generösa som de var . I avsnitt 8 lämnas även förslag om att arbetsskadelivränta i form av egenlivränta till viss del skall följa inkomstindexets utveckling i stället för enbart prisbasbeloppet, så som gäller . I en tillväxtekonomi medför inkomstindexering alltid högre utgifter än prisindexering. Indexeringsreglerna föreslås träda i kraft . Detta innebär att livräntorna inkomstindexeras första gången . Utgiftsutvecklingen inom arbetsskadeförsäkringen blev problematisk , vilket resulterade i växande underskott i den dåvarande arbetsskadefonden. blev problemen akuta och utgifterna ökade mycket kraftigt . avskaffa- des arbetsskadesjukpenningen, som beviskraven för arbetsska- debedömningen skärptes avsevärt. Flertalet arbetsskadeärenden som prö- vades av försäkringskassorna kom emellertid att ef- ter ikraftträdandet av de nya beviskraven att utgöras av sådana som skulle prövas enligt de tidigare reglerna. Under senare hälften av 1990- talet har utgiftsutvecklingen stabiliserats. Utfallet för anslaget Arbetsska- deersättningar uppgick till ca 2000. I budgetpropo- sitionen beräknas utgifterna öka till ca 2004. Utgiftsutvecklingen för arbetsskadeersättningar är främst beroende av regelverkets utformning, utvecklingen av rättspraxis, arbetsmiljöfaktorer, demografiska förhållanden och prisbasbeloppsutvecklingen. Även infor- mation om regelförändringarna, administrationens handläggning av ären- den, benägenheten att anmäla skador och tillämpningen av andra för- månssystem har betydelse. Det sagda innebär att det är mycket svårt att förutsäga vad de föreslagna regelförändringarna kommer att innebära för antalet godkända arbetsskador. Regeringen är medveten om att det råder stor osäkerhet om kostna- derna för förslaget om ändrade bevisregler. Det är därför viktigt att kost- nadseffekterna av regeländringarna följs noga. Kostnader med anledning av de nya reglerna kommer att uppstå successivt. Regeringen avser där- för att införa en kontrollstation (avsnitt 13.1.6). Redovisade kostnadsberäkningar baseras på en framskrivning som har gjorts av antalet personer med livränta från arbetsskadeför- säkringen. Ändringen av beviskraven beräknas inte leda till någon nämn- värd ökning av antalet efterlevandelivräntor, då sådana utges i fall där den försäkrade avlidit till följd av arbetsskada. Det torde därvid oftast vara frågan om arbetsolycksfall. Efterlevandelivräntor ingår därför inte i beräkningarna. belastar statlig ålderspensionsavgift ar- betsskadeförsäkringen för hela den beviljade livräntan, dvs. även för den del som är samordnad med en eventuell förtidspension. skall statlig ålderspensionsavgift belasta anslaget endast med den del av livräntan som betalas ut efter samordningen. Resterande delen be- lastar anslaget för sjukersättning och aktivitetsersättning. För att siffrorna skall kunna jämföras redovisas den statliga ålderspensionsavgiften på motsvarande sätt även för 20002002. I denna proposition lämnas förslag till ändrad regel avseende den tidpunkt då livränta kan beviljas. Detta medför att kostnaderna uppstår tidigare än vad tillämpningen av nuva- rande regel för med sig. Sådana kostnader redovisas separat nedan i avsnitt 13.1.3. Det går endast att resonera kring frågan om hur snabbt de föreslagna reglerna skulle kunna slå igenom i antalet nybeviljade livräntor. Erfaren- hetsmässigt kan dock sägas att detta sker med en viss fördröjning. Därtill måste administrationen byggas upp och utbildningsinsatser sättas in. En planerad effektivisering av administrationen beräknas initialt innebära vissa fördröjningar i handläggningen. Etableringen av praxis kommer sannolikt att dröja. Därtill kommer att de nya reglerna endast långsamt leder till ändrat beteende bland de yrkesverksamma som kan drabbas av skador i arbetet. Osäkerheterna gäller även kostnaderna för inkomstindexering. Visserligen får indexering ett direkt genomslag på kostnadsutveckling. Emellertid bestäms storleksordningen på denna kostnad av antalet livräntor som skall indexeras. Med anledning av de stora osäkerheterna har kostnadsberäkningar gjorts för tre alternativ av utvecklingen av arbetsskadeförsäkringen. Kostnadsberäkningar redovisas för ett huvudscenario samt ett hög- respektive lågriskscenario. Antalsutvecklingen i de tre olika riskscenarierna redovisas i tabell 4 och i diagram 2. I huvudscenariot antas att antalet nybeviljade livräntor ökar successivt Prop. 2001/02:81 till 12 000 till följd av regeländringarna. Därvid har hänsyn tagits till att en viss fördröjningseffekt uppstår på grund av administrationen. Som redan nämnts så kommer för- slaget avseende den tidpunkt då livränta kan beviljas att innebära ett nå- got snabbare genomslag på nybeviljandet än detta, vilket naturligtvis gäller även de övriga riskscenarierna. I lågriskscenariot antas att effekten av den föreslagna regeländringen blir måttlig. Några större problem med administrationen av försäkringen kommer inte att uppstå i detta scenario; ärendena kommer att avgöras i samma takt som de flyter in. I scenariot med låg risk bedöms att antalet nybeviljade livräntor kommer att öka från dagens nivå om ca 6 000 till en nivå om ca 9 500 nya fall . Den nya nivån har uppnåtts 2010. I högriskscenariot förutsätts att antalet ärenden ökar kraftigt på grund av de nya reglerna. Antalet nybeviljade livräntor bedöms att öka successivt till en ny nivå om ca 16 500. Denna nivå uppnås strax efter 2010. De olika riskscenarierna jämförs med beräkningar som har gjorts för det nuvarande regelverket. Antalet nybeviljade arbetsskadelivräntor en- ligt de gällande beviskraven beräknas därvid öka från dagens nivå på ca 6 000 till drygt 7 000 efter 2006. Antalet personer med egenlivränta från arbetsskadeförsäkringen, Antalet personer med egenlivränta från arbetsskadeförsäkringen, För att illustrera hur förslagen om ändrade beviskrav i arbetsskadeförsäk- ringen och inkomstindexering påverkar statsbudgetens utgifter redovisas utgiftsökningarna för de tre olika alternativen i löpande priser i tabell 5. De initiala kostnadsökningarna är relativt små. Därefter belastas dock statsbudgeten i ökad utsträckning. I huvudscenariot ökar utgifterna med 90 resp. , dvs. åren 2004 resp. 2005. beräknas utgiftsökningen till ca 2 miljarder kro- nor för att 2015 uppgå till ca . Av dessa kostnadsök- ningar beror 1,4 respektive på ändrade beviskrav. Resterande del hänförs till indexeringen. Som redan nämnts beräknas de nya bevisreglerna ha fått fullt genomslag på nybeviljandenivån kring 2010. Utgifterna fortsätter dock öka i oförminskad utsträckning, vilket förklaras med att de nybeviljade arbetsskadorna är flera än antalet liv- räntor som upphör till följd av att den ersättningsberättigade uppnår pen- sionsåldern. beräknas antalet personer med egenlivränta från ar- betsskadeförsäkringen till 68 800 enligt huvudscenariot. beräk- nas 82 200 personer ha motsvarande ersättning. har antalet gått upp till 99 100 personer. Utgiftsökningar p.g.a. reformerade bevisregler och inkomst- Miljoner kronor, löpande priser, tillväxt , inflation Kostnader för ändrade beviskrav Kostnader total, inkl. indexering Inklusive statlig ålderspensionsavgift. I tabellerna 68 redovisas utgifterna enligt de tre riskscenarierna prisnivå, dvs. rensat från inflation och med antagande om en årlig lö- netillväxt om . I tabellen 6 redovisas utgiftsutvecklingen i huvudscenariot. Det framgår att de ändrade beviskraven leder till ökade utgifter först . Detta förklaras med att en person är sjukskriven och även ofta uppbär sjukbidrag innan det blir fråga om att utge livränta. Förslaget till ändrade regler för tidpunkten för rätt till livränta innebär att livränta även kan utges för försäkrade med tidsbe- gränsade förmåner. Detta påverkar kostnadsberäkningarna för de ändrade beviskraven och därmed för indexeringen. Denna kostnadspåverkan har emellertid inte beaktats i detta avsnitt utan redovisas separat i avsnitt 13.1.3. Regeringen föreslår att livräntorna indexeras första gången . beräknas kostnaden för de ändrade bevisreglerna och inkomst- indexeringen till 11 respektive . Indexeringskost- naderna får således genomslag omgående. Skillnaden i utgiftsnivåerna mellan det nuvarande och det reformerade systemet ökar . Merparten av kostnadsökningen förklaras med att beviskraven har ändrats. beräknas utgifterna i det nya systemet överstiga utgifterna i det nuvarande systemet med varav beror på bevisreglerna. Knappt 1 miljard kro- nor kan hänföras till ändringen av indexeringsreglerna. Utgifter för arbetsskadelivränta, huvudscenario Miljoner kronor, priser, lönetillväxt Inklusive statlig ålderspensionsavgift. I tabell 7 nedan redovisas utgifterna i lågriskscenariot. Kostnadsutveck- lingen har ett liknande förlopp som i huvudscenariot.