prop · GO031D13 · 2001-01-01 00:00:00 — 1 Förslag till riksdagsbeslut 7 2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd 9 2.1 Utgiftsutveckling 9 3 Politikområde Internationellt utvecklingssamarbete 11 3.1 Omfattning 11 3.2 Utgiftsutveckling 12 3.3 Mål 12 3.4 Politikens inriktning 12 3.5 Insatser 19 Multilateralt utvecklingssamarbete 19 Bilateralt utvecklingssamarbete 37 Övrigt 52 3.6 Resultatbedömning 53 3.6.1 Resultat 53 3.6.2 Analys och slutsatser 60 3.7 Revisionens iakttagelser 60 3.8 Budgetförslag 60 3.8.1 8:1 Biståndsverksamhet 60 3.8.2 8:2 (Sida) 64 3.8.3 8:3 65 4 Politikområde Samarbete med 67 4.1 Omfattning 67 4.2 Utgiftsutveckling 67 4.3 Mål 68 4.4 Politikens inriktning 68 4.5 Insatser 74 4.5.1 Statliga insatser inom politikområdet 74 4.5.2 Insatser utanför politikområdet 74 4.6 Resultatbedömning 74 4.6.1 Resultat 75 4.7 Revisionens iakttagelser 77 4.8 Budgetförslag 77 4.8.1 9:1 Samarbete med 78 4.8.2 9:2 Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier 80 Anslagsbelopp 7 2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområdet 9 3.1 Biståndsram, avräkningar och biståndsanslag 12 3.2 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 12 3.3 1.1 Multilateralt utvecklingssamarbete 19 3.4 Basbudgetstöd till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1997-2000 samt beräknat 2001 22 3.5 Internationella finansieringsinstitutioner 25 3.6 Övrigt multilateralt samarbete 29 3.7 1.2 Bilateralt utvecklingssamarbete 38 3.8 Gällande och indikativa ramar i samarbetsavtal 39 3.9 Utvecklingssamarbete genom enskilda organisationer 46 3.10 1.3 Övrigt 52 3.11 Anslagsutveckling 60 3.12 Anslaget 8:1 Biståndsverksamhet 60 3.13 Utgående reservation på anslaget 8:1 Biståndsverksamhet 61 3.14 Bemyndiganden om ekonomiska förpliktelser inom det multilaterala utvecklingssamarbetet 62 3.15 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser inom det bilaterala utvecklingssamarbetet 63 3.16 Anslagsutvecklingen 64 3.17 Beräkning av anslaget 64 3.18 Anslagsutvecklingen 65 3.19 Beräkning av anslaget 65 4.1 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet 67 4.2 Anslagsöversikt för Samarbete med 77 4.3 Anslagsutveckling 78 4.4 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser 78 4.5 Anslagsutveckling 80 4.1 Stödet 1989-99 fördelat på länder 73 4.2 Utveckling per land 1997-99 74 4.3 Utveckling 1997-99 per mål 77 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. fastställer biståndsramen för internationellt utvecklingssamarbete till av vid budgeteringstillfället beräknad bruttonationalinkomst (BNI) , 2. bemyndigar regeringen att för verksamhet inom reservationsanslaget 8:1 Biståndsverksamhet göra ekonomiska utfästelser och åtaganden som inklusive tidigare gjorda åtaganden medför utgifter om högst 28 (avsnitt 3.8.1 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser), 3. bemyndigar regeringen att för verksamhet inom reservationsanslaget 8:1 Biståndsverksamhet ikläda staten betalningsansvar i form av garantier till ett belopp inklusive tidigare ställda garantier om högst 12 (avsnitt 3.8.1 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser), 4. bemyndigar regeringen att för verksamhet inom reservationsanslaget 9:1 Samarbete med göra ekonomiska utfästelser och åtaganden som inklusive tidigare gjorda åtaganden medför utgifter om högst (avsnitt 4.8.1 Bemyndigande om ekonomiska förpliktelser), 5. bemyndigar regeringen att för verksamhet inom reservationsanslaget 9:2 Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier ikläda staten betalningsansvar i form av garantier för finansiellt stöd till länder i till ett belopp om högst (avsnitt 4.8.2 Regeringens överväganden), 6. för anvisar anslagen under utgiftsområde 7 Internationellt bistånd enligt följande uppställning: Anslagsbelopp Tusental kronor Anslag Anslagstyp Anslagsbelopp 8:1 Biståndsverksamhet reservationsanslag 13 603 884 8:2 (Sida) ramanslag 451 213 8:3 ramanslag 10 914 9:1 Samarbete med reservationsanslag 865 000 9:2 Avsättning för förlustrisker vad avser garantier för finansiellt stöd och exportkreditgarantier reservationsanslag 35 000 Summa 2 Utgiftsområde 7 Internationellt bistånd 2.1 Omfattning Utgiftsområdet Internationellt bistånd omfattar politikområdena Internationellt utvecklingssamarbete respektive Samarbete med . Förvaltningsmyndigheter inom utgiftsområdet är (Sida) och Nordiska Afrikainsitutet (). Ambitionen är att åter skall uppnå enprocentmålet för biståndsramen när de statsfinansiella förutsättningarna för detta föreligger. , vilket motsvarar av prognostiserad bruttonationalinkomst (BNI) för . Det föreslagna beloppet för internationellt utvecklingssamarbete nedan är i förhållande till biståndsramen minskat med avräkningar, vilka beskrivs närmare i avsnitt 3.1. I förhållande till regeringens ekonomiska vårproposition 1999/2000:100 är anslagen nedjusterade med totalt , varav på grund av en förändrad BNI-prognos och med anledning av en ökad avräkning för flyktingkostnader. Vad gäller samarbetet med har ingen förändring skett i förhållande till vårpropositionen. Tabell 2.1 Utgiftsutvecklingen inom utgiftsområdet Miljoner kronor (löpande priser) Utfall 1999 Anslag 2000 Utgifts- prognos 2000 Förslag anslag 2001 Beräknat anslag 2002 Beräknat anslag 2003 Politikområde Internationellt utvecklingssamarbete 11 625 12 487 14 135 14 066 14 970 17 285 Politikområde Samarbete med 794 750 975 900 600 900 Totalt för utgiftsområde 7 12 419 13 237 15 110 14 966 15 570 18 185 3 Politikområde Internationellt utvecklingssamarbete 3.1 Omfattning Politikområdet Internationellt utvecklingssamarbete består av Biståndsverksamhet och förvaltningsanslagen för Sida respektive . Politikområdets resurser beräknas utifrån biståndsramen. Från biståndsramen görs avräkningar för kostnader, vilka klassificeras som bistånd, inom andra utgiftsområden. Biståndsramen uppgår till , dvs. av beräknad bruttonationalinkomst (BNI). höjs ramen till och år av BNI. Avräkningarna från biståndsramen minskar i förhållande till föregående år. Avseende avräkningen för kostnader för asylsökande från utvecklingsländer beror minskningen på att det tillkom särskilda kostnader för mottagande av flyktingar från Kosovo. uppgår avräkningen för asylkostnader till vilket är en höjning med i förhållande till regeringens ekonomiska vårproposition på grund av en beräknad ökning av antalet flyktingar från västra . Från biståndsramen avräknas vidare kostnader för det svenska bidraget till den del av EG:s gemensamma bistånd som finansieras över den Europeiska kommissionens reguljära budget. uppgår avräkningen till , vilket beräknats som biståndets andel av den totala EG-budgeten multiplicerat med medlemsavgift. Avräkningen för administrativa kostnader m.m. består främst av administration av utvecklingssamarbetet samt den del av FN-bidrag som utbetalas från andra utgiftsområden och som klassificeras som bistånd. Avräkningsbeloppet har minskat till , vilket förklaras av att FN-bidragen minskat något och att vissa övriga biståndskostnader är aktuella. Tabell 3.1 Biståndsram, avräkningar och biståndsanslag Miljoner kronor BUDGETÅR 1998 1999 2000 2001 Biståndsram 12 418 12 840 14 299 15 695 16 598 1 18 946 1 - Avräkningar 1 794,4 1 690,4 1 812 1 629 1 628 2 1 661 2 varav Flyktingkostnader 778 659,6 763 617 599 2 611 2 EG-bistånd 707 740,7 757 732 745 2 760 2 Adm m.m. 309,4 290,1 292 280 284 2 290 2 A Internationellt utvecklings- samarbete3 10 623,6 11 149,6 12 487 14 066 Biståndsram i % av beräknad BNI Biståndsramen enligt nu gällande prognos för BNI 2. Omräknas vid budgeteringstillfället enligt då gällande prognos 3. Internationellt utvecklingssamarbete består av 8:1 Biståndsverksamhet, 8:2 och 8:3 . Tabell 3.2 Utgiftsutvecklingen inom politikområdet Anslag 2000 Utgifts- prognos 2000 Förslag anslag 2001 Beräknat anslag 2002 Beräknat anslag 2003 Anslag inom uo 7 8:1 Biståndsverksamhet 16 782 8:2 (Sida) 449 1 416 456 451 481 491 8:3 10 1 11 13 11 11 11 Totalt för Politikområde Internationellt utvecklingssamarbete 11 625 12 487 14 135 14 066 14 970 17 285 1. Avser utfall på anslagspostnivå för anslaget A2 (1999) 3.3 Mål Det övergripande målet för det svenska utvecklingssamarbetet är att höja de fattiga folkens levnadsnivå. Målet har uttytts i sex delmål för utvecklingssamarbetet som fastställts av , att bidra till: - resurstillväxt, - ekonomisk och social utjämning, - ekonomisk och politisk självständighet, - demokratisk samhällsutveckling, - framsynt hushållning med naturresurser och omsorg om miljön och - jämställdhet mellan kvinnor och män. 3.4 Politikens inriktning Det svenska biståndets uppgift är att bidra till fred, rättvisa och hållbar utveckling. Det görs genom insatser i enlighet med de biståndspolitiska målen som stärker utvecklingsländerna och deras folks förmåga att höja sig ur sin fattigdom. Det görs genom ett aktivt deltagande i det internationella samarbetet för att normer och spelregler som sätts skall stärka också de fattiga ländernas förmåga att ta tillvarata möjligheterna och hantera svårigheterna som globaliseringen medför. Fattigdom och brist på demokrati orsakar konflikter och mänskligt lidande. Konflikter och vanstyre är hinder för utveckling som måste undanröjas. Centrala frågor i utvecklingssamarbetet är därför konflikförebyggande åtgärder, humanitära och försoningsfrämjande insatser och återuppbyggnad. Utvecklingspolitiken bygger på solidaritet, hävdar människovärdet och syftar till internationell rättvisa. Biståndet fortsätter att öka. höjs biståndsramen till av BNI, år 2003 uppnå . Tre faktorer samverkar till att utbetalningarna av bistånd kan öka kraftigt : växande andelar av BNI i anslag, hög ekonomisk tillväxt och ett planerat utnyttjande av reservationer. Ambitionen är att åter skall uppnå enprocentmålet för biståndsramen när de statsfinansiella förutsättningarna för detta föreligger. Ökningen av biståndsramen är ett steg mot att enprocentmålet uppnås. uppgick utbetalningarna till av BNI vilket innebär att är ett av fyra länder som uppfyller FN:s rekommenderade nivå. Det ökade biståndet ger oss bl.a. större möjligheter att intensifiera arbetet mot hiv/aids, liksom att utveckla IT-kapacitet, förebygga och avhjälpa väpnade konflikter samt stödja regionalt samarbete mellan . Andelen fattiga av världens befolkning minskar, om än långsamt. Fler barn överlever, andelen analfabeter minskar och aldrig har så många levt under demokrati. ökar det absoluta antalet fattiga i världen. Skillnaderna i inkomster mellan rika och fattiga länder fortsätter att öka. 1999 levde 34,3 miljoner människor med hiv/aids. I vissa länder har hiv/aids sänkt medellivslängden med . Kampen mot fattigdomen står högst på den internationella utvecklingsagendan. 1990- talets stora FN-konferenser inspirerade givarsamfundet till strategin Shaping the 21st Century: the Contribution of Development Cooperation, som har fattigdomsbekämpning som övergripande mål. Det konkretiseras i ett antal mätbara mål, de s.k. internationella utvecklingsmålen. Dessa mål är nära länkade till de svenska biståndspolitiska målen och kan ses som en operationalisering av dessa. Det övergripande målet är att halvera andelen extremt fattiga människor (med en inkomst under en eller ) . Övriga mål är bl.a. allmän grundskola för alla barn ; att diskrimineringen vad gäller flickors rätt till utbildning skall elimineras ; minskning av barnadödligheten () med två tredjedelar och av mödradödligheten med tre fjärdedelar . Då skall också alla människor ha tillgång till reproduktiv hälsovård. Dessutom skall alla länder ha antagit nationella planer för hållbar utveckling och utarmningen av natur- och miljöresurser skall ha vänts till en positiv trend . FN, , och har tagit fram ett dokument som skall uppdateras och visa världssamfundets framsteg vad gäller uppfyllandet av dessa mål. Målen är viktiga av flera skäl. De baseras på en lång process med brett deltagande, har ett globalt stöd och är möjliga att följa upp. De speglar också ett synsätt som integrerar frågor om ekonomisk och social utveckling, jämställdhet och ekologiskt hållbar utveckling. Den svenska politiken, som redovisats i regeringens skrivelse De fattigas rätt vårt gemensamma ansvar (skr.1996/97:169), innefattar alla dessa dimensioner och har sina rötter i det övergripande målet att höja de fattiga folkens levnadsnivå, som formulerades (prop. Utbildning och grundläggande social service utgör en viktig investering i människors utveckling, som varit och skall fortsätta vara en profilfråga i vårt bistånd. Under den s.k. Millennieförsamlingen, som hölls i FN, lade FN:s generalsekreterare fram en rapport om FN:s roll i det nya århundradet, som betonar och förstärker de internationella utvecklingsmålen. I rapporten lyfts fattigdom, säkerhet och miljö fram som de huvudsakliga globala utmaningarna för framtiden. Fattigdom är ett mångdimensionellt begrepp. Fattigdom handlar inte bara om brist på materiella resurser utan innefattar även brister vad gäller människors säkerhet, förmåga och möjligheter. Säkerhet och social trygghet är grundläggande behov för alla men tar sig olika uttryck för kvinnor och män, t.ex. vid oförutsedda händelser som sjukdom, arbetslöshet, våld inom eller utom familjen och kriser av olika slag. Brist på trygghet tvingar ofta fattiga människor att agera kortsiktigt, vilket undergräver en säker försörjning på lång sikt, urholkar de sociala nätverken och gör de fattiga än mer utsatta för kriser, konflikter och sjukdom. En ond cirkel skapas som är svår att ta sig ur. Fattigdom och ökade klyftor är även en grogrund för människosmuggling och sexuellt utnyttjande. Människors förmåga stärks genom utveckling av egna resurser som inkomst, tillgångar, hälsa och kunskap. Människors möjligheter att påverka sina liv bestäms ofta av de samhälleliga förutsättningarna, t. ex. respekt för mänskliga fri- och rättigheter och möjlighet att delta i beslut som rör det egna livet, liksom av den ekonomiska politiken och fördelning av resurser. Demokrati och mänskliga rättigheter Fattigdomsbekämpning är i hög grad en fråga om att utmana rådande maktstrukturer och egenintressen. Delaktighet och kontroll över resurser är nyckelbegrepp - att ge enskilda människor, inte minst kvinnor, möjlighet att påverka sina liv och ta sig ur sin fattigdom. Ofta är det männen som i kraft av traditioner och gällande värderingar tar makten över resurserna. Demokratisering är ett sätt att sprida makten på fler händer på alla nivåer även inom familjen. Att föra in ett rättighetsperspektiv på strävandena att minska fattigdomen innebär att lyfta upp principen om allas lika rätt och värde. Demokrati kräver demokrater. En demokratisk kultur, som präglas av dialog, kompromissvilja och deltagande, är nödvändig för att de demokratiska institutionerna skall fungera. Demokrati kan inte införas utifrån, den måste växa inifrån. Omvärlden kan stödja demokratisering men avgörande för demokratin är de små och stora beslut som fattas av invånarna i ett land. Demokrati är både ett mål och ett medel i utvecklingssamarbetet. Det är ett värde i sig att människor får inflytande över sitt eget liv genom de politiska systemen. Det är ett medel därför att det bidrar till spridning av makt och resurser på ett sätt som gör att allas intressen kan komma till uttryck. Utvecklingssamarbetet kan stödja demokratisering genom insatser som stärker den statliga förvaltningens möjligheter att på ett hederligt, ansvarstagande och öppet sätt tjäna ett demokratiskt system. Stöd till parlament och olika mekanismer för dialog mellan väljare och förtroendevalda ökar representativitet och legitimitet för det politiska systemet. Media och det civila samhället bidrar till pluralism i debatt och åsiktsbildning samt ger fler människor oavsett kön, etnicitet och ålder möjlighet att få göra sin röst hörd. Korruption är allvarligt utvecklingshämmande och drabbar de fattigaste hårdast. Konventionerna om de mänskliga rättigheterna kodifierar gemensamma normer om alla människors lika rätt och värde. Med dessa konventioner som verktyg kan vi föra en dialog med våra samarbetsparter, identifiera eftersatta områden och prioritera våra insatser. innefattar element som är centrala för demokratisering, som deltagande, yttrandefrihet, föreningsfrihet m.m. Ett rättighetsbaserat utvecklingssamarbete bygger på en förändrad metod - från ett arbetssätt som definierar problem och lösningar åt mottagare till ett förhållningssätt där varje människa ses som subjekt, tillfrågas om behov och lösningar och ges tillfälle att delta i processen. Kvinnors och barns rättigheter är två viktiga dimensioner av det rättighetsbaserade utvecklingssamarbetet. är den enda konvention om mänskliga rättigheter som alla samarbetsländer har ratificerat. Den och utgör viktiga plattformar för samarbete. Att skapa goda villkor för barn och kvinnor är en viktig utvecklingsinsats. Barns skolgång, försvar av barnets rättigheter och deras möjlighet att aktivt påverka sin tillvaro skapar möjligheter för resten av familjen och samhället att resa sig ur fattigdom. På samma sätt är stärkandet av kvinnors rättigheter och möjligheter ett effektivt sätt att bekämpa fattigdom. Fattigdom bekämpas bäst när varaktiga förutsättningar skapas för människor att själva ta sig ur sin fattigdom. De grundläggande ansvaret ligger hos länderna och deras egen befolkning. Viljan och förmågan att föra en politik som bekämpar fattigdom bl.a. genom att föra en sund makroekonomisk politik är avgörande. Utvecklingssamarbetet har främst en katalytisk roll en hjälp till självhjälp genom att bidra till att undanröja hinder och stärka förutsättningarna för fattigdomsbekämpning men också att påverka den nationella politiken inom ramen för ett partnerskap. Ett genuint partnerskap syftar till mer jämlika relationer i samarbetet baserade på ömsesidiga intressen och tydligt redovisade mål. Det måste baseras på en gemensam värdegrund om kvinnors och mäns rätt till ett värdigt liv. Detta kräver i sin tur ökad lyhördhet för samarbetslandet, ökat deltagande av det civila samhället och näringslivet samt öppenhet och flexibilitet i samarbetet. I fokus står också god samhällsstyrning, mänskliga rättigheter, miljöhänsyn och främjande av jämställdhet. Respekt för mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstat och god samhällsstyrning utgör också den gemensamma värdegrunden i det nya avtal som undertecknades mellan EU och de s.k. AVS-länderna i , och (). Målsättningen är att åstadkomma ett genuint partnerskap baserat på lokalt ansvarstagande, en öppen dialog och ömsesidiga åtaganden. Fattigdomsbekämpning skall vara det övergripande målet för samarbetet. En fördjupad politisk dialog mellan parterna skall bidra till fred, säkerhet och till en demokratisk utveckling. Reformer skall genomföras av utvecklingssamarbetet i syfte att höja dess effektivitet och kvalitet. Avtalet innefattar även en överenskommelse om en ny handelsordning. Målet är att skapa förutsättningar för ökad integration av AVS-länderna i världsekonomin genom WTO-förenliga regionala frihandelsavtal mellan EU och grupper av eller enskilda AVS- länder. Det är regeringens bedömning att partnerskapsavtalet utgör en bra grund för det fortsatta samarbetet mellan EU och AVS- länderna. kommer nationella fattigdomsstrategier att utarbetas i många länder. En av drivkrafterna är den tydliga länken mellan skuldlättnad och fattigdomsbekämpning i det utvidgade initiativet för skuldlättnader för de fattigaste länderna, Heavily Indebted Poor Countries Initiative (HIPC). Strategierna skall ligga till grund för och Internationella valutafondens utlåning samt bör även vara vägledande för övriga givares stöd. Även fattiga länder som inte är aktuella för HIPC-initiativet förutses utarbeta sådana strategier. driver att länderna skall ha det reella ansvaret för processen. Inordningen av biståndsresurser i samarbetslandets egna system behöver förbättras liksom samordningen av insatser och procedurer mellan biståndsgivarna. Regeringen har i de riktlinjer för stöd till ekonomiska reformer och skuldlättnad som antogs 1999 angivit att sådana nationella fattigdomsstrategier skall utgöra ett centralt bakgrundsdokument för beslut om stöd. har aktivt arbetat för den förstärkta fattigdomsinriktningen inom HIPC-initiativet och kommer att nära följa och utvärdera processerna i de viktigaste samarbetsländerna. har bidragit med sammanlagt till som administreras av . Därtill uppgår andel av EU:s bidrag till till . I samarbete med övriga nordiska länder har också utlovat i ytterligare stöd förutsatt att andra större givarländer också bidrar. , , pågår ett arbete med att ta fram gemensamma internationella riktlinjer för fattigdomsbekämpning inom utvecklingssamarbetet, som väntas antas . deltar aktivt i detta arbete, som bl.a. baseras på konsultationer i ett antal samarbetsländer. Riktlinjerna kommer att behandla bl.a. metoder, landstrategier, effektivitet, partnerskap och institutionella förutsättningar i givarorganisationen. En fristående del kommer att behandla frågan om hur andra politikområden påverkar utvecklingsmålen och hur en bättre samstämmighet kan åstadkommas. Vårt bilaterala utvecklingssamarbete genom Sida omfattar i först hand långsiktigt samarbete med och betydande finansiella resursöverföringar till en kärna av samarbetsländer. 1999 hade Sida ett sådant långsiktigt samarbete, som regel baserat på landstrategier, med 37 länder. Att utveckla ett partnerskap med dessa samarbetsländer, som ökat till antalet, ställer krav på fördjupad dialog och ett breddat angreppssätt som också omfattar andra aktörer än regeringar och nya arbetsformer. I samarbetsländer med allvarliga problem i form av krig och bristande demokrati, men där en positiv utveckling bedöms möjlig, är huvudinriktningen uthållig närvaro på lägre resursnivå med insatser som kan bidra till att undanröja nuvarande problem. I en annan kategori länder, också växande till antalet, utgörs samarbetet av strategiska insatser, främst i form av stöd till kunskaps- och kapacitetsutveckling. Samarbetet syftar främst till att stärka institutioner för utveckling och bidra till kompetensuppbyggnad. bör ett brett partnerskap kunna utvecklas också med länder i denna krets. Den internationella samsynen på fattigdomsbekämpning som det övergripande målet för allt utvecklingssamarbete underlättar samordningen mellan det bilaterala och multilaterala stödet. Kampen mot fattigdom står också i fokus för agerande i det multilaterala samarbetet. De multilaterala organisationernas globala och specifika kunnande i vissa frågor, tillgång på resurser och möjlighet till givarsamordning är väsentliga element när valet av kanal för biståndet avgörs. Regeringen fortsätter att verka för att samordningen mellan de olika multilaterala organen sinsemellan förbättras. Ett allt viktigare inslag i utvecklingssamarbetet är stöd till regionalt samarbete och insatser som gör det möjligt för att utbyta erfarenheter och lära av varandra. Som ett exempel kan nämnas ECA:s (UN Economic Commission for ) arbete med afrikanska beslutsfattare kring hiv/aids-problematiken. Den snabba utvecklingen inom informations- och kommunikationsteknikens (IT) område har väsentligt underlättat förutsättningarna för kommunikation och kunskapsöverföring. Den nya tekniken medför många möjligheter för u- länder att utvecklas och minska fattigdomen. Bättre tillgång till kommunikationsmöjligheter och information förbättrar människors möjligheter till utbildning och upplysning. Genom Internet kan åsikter och information spridas som främjar debatt och därmed en demokratisk utveckling. Förbättrade kommunikationer och informationsflöden underlättar också för små och medelstora företag i den informella och privata sektorn att bättre nå ut med sina produkter samt effektivisera sin produktion. Utmaningen är att förbättra u- ländernas och fattiga gruppers möjligheter att dra nytta av den moderna tekniken. Detta är också en utgångspunkt i Sidas nya strategi för IT- biståndet. bör, som ett föregångsland inom IT-området, verka för att ytterligare satsningar kommer till stånd.