prop · GO0365 · 2001-01-01 00:00:00 — Hormonstörande ämnen Ämnen som genom att störa balansen i kroppens hormonsystem kan ge upphov till en rad olika effekter t.ex. störningar i fortplantningsförmågan, missbildningar hos avkomman, cancer, påverkan på immunsystemet, diabetes, hjärtkärlsjukdomar, benskörhet eller påverkan på nervsystemet. Högvolymkemikalier Ämnen som tillverkades eller importerades i mängder över i anslutning till att EU-reglerna om existerande ämnen trädde i kraft. Import Införande av varor från annat land. avses tredje land utanför EU. Kemiska produkter Kemiska ämnen och beredningar av kemiska ämnen. I motsvaras begreppet kemiska produkter av begreppen ämnen och preparat. Kemiska ämnen Grundämnen och deras kemiska föreningar. Lågvolymkemikalier Ämnen som tillverkades eller importerades i mängder under i anslutning till att EU-reglerna om existerande ämnen trädde i kraft. Långlivade ämnen Ämnen som genom begränsad nedbrytning kan förväntas stanna kvar i miljön. Mellanvolymkemikalier Ämnen som tillverkades eller importerades i mängder mellan 10 och i anslutning till att EU-reglerna om existerande ämnen trädde i kraft. Nya ämnen skiljer på existerande och nya ämnen. Nya ämnen definieras som de ämnen som inte är upptagna på Inventory of Substances (EINECS). Organiska ämnen Kemikalier som baseras på grundämnet kol i kemisk förening med grundämnet väte, inklusive sådana föreningar där vätet helt eller delvis ersatts med andra ämnen som t.ex. halogener. Varor Med varor avses såväl kemiska produkter som varor av annat slag. Sammanfattning av betänkande "Framtidens miljö- allas vårt ansvar" SOU 2000:52 i de delar som rör GIFTFRI MILJÖ Miljön skall vara fri från ämnen och metaller som skapats i eller utvunnits av samhället och som kan hota människors hälsa eller den biologiska mångfalden. Miljökvalitetsmålet innebär: Halterna av ämnen som förekommer naturligt i miljön är nära bakgrundsnivåerna. Halterna av naturfrämmande ämnen i miljön är nära noll. KOMMITTÉNS FÖRSLAG TILL DELMÅL Förslag till kompletterande preciseringar av miljökvalitetsmålet: Den sammanlagda exponeringen i arbetsmiljö, yttre miljö och inomhusmiljö är, för särskilt farliga ämnen är nära noll och för övriga kemiska ämnen inte skadlig för människor. Förorenade områden är undersökta och vid behov åtgärdade. Förslag till etappmål: har alla avsiktligt framställda eller utvunna kemiska ämnen som hanteras på marknaden data motsvarande de krav som ställs på nya ämnen. För ämnen som hanteras i höga respektive medelhöga volymer bör data finnas respektive . är varor försedda med hälso- och miljöinformation. Nyproducerade varor är i huvudsak fria från; cancerframkallande, arvsmassepåverkande och fortplantningsstörande ämnen , mycket långlivade och mycket bioackumulerande ämnen , långlivade och bioackumulerande ämnen , kvicksilver samt kadmium och bly . Sådana ämnen används inte heller i produktionsprocesser på ett sådant sätt att hälsa och miljö kan komma till skada. Hälso- och miljöriskerna med användningen av kemiska ämnen har minskat fortlöpande enligt indikatorer/nyckeltal som fastställts av berörda myndigheter, liksom förekomst och användning av kemiska ämnen som försvårar återvinning av material. För minst 100 utvalda kemiska ämnen, som inte omfattas av etappmål 3, finns riktvärden fastlagda av berörda myndigheter. Förorenade områden är identifierade samt undersökta och av områdena av riskklass mycket stor och stor är åtgärdade . Etappmål 1 och 3 bygger huvudsakligen på förslag (Varor utan faror SOU 2000:53). VILKA ÄR PROBLEMEN OCH HUR KAN DE LÖSAS? Ett stort hinder för att nå en giftfri miljö är bristen på kunskap om kemiska ämnen. Det är därför av yttersta vikt att klarlägga kemiska ämnens egenskaper, hur ämnen samverkar, förekomst i framför allt varor, flöden och hur människor och miljö påverkas av dem samt hur hantering och användning bör ske för att minska riskerna. Spridning av kemiska ämnen kan ske från andra länder via luft, vatten och transporter. Föroreningar i mark, grundvatten, sediment, byggnader och anläggningar är ett annat problem. De flesta har uppkommit genom utsläpp, spill eller olyckshändelser . Antalet förorenade områden i landet beräknas vara 22 000, varav hälften är identifierade. För att nå målen behövs en mycket offensiv satsning, nationellt, internationellt och i EU. Gemensamma system och regelverk inom EU är mycket betydelsefulla. Dessutom behövs en sanering av förorenade områden, men det är tveksamt om allt kan ske på en generations sikt. Utredningen gör bedömningen att en giftfri miljö inte kan uppnås inom en generation. För det krävs fortsatta insatser. Däremot finns det förutsättningar att uppnå ett miljötillstånd där halterna av farliga ämnen är så låga att de inte märkbart påverkar hälsa eller biologisk mångfald. HUR NÅ ETAPPMÅLEN? För att nå det första etappmålet måste verka för att det finns ett EU-gemensamt system som kräver att industrin tar fram data om existerande ämnen. Därutöver bör verka i för att testmetoder utvecklas och standardiseras, bl.a. för att identifiera förekomst av oavsiktligt bildade ämnen. Ett viktigt arbete är också att få alternativa testmetoder utvecklade och internationellt accepterade för att minska behovet av djurförsök. För att nå etappmål 2 måste arbeta för att det finns ett EU-gemensamt system för utformning av hälso- och miljöinformation för varor som inte är kemiska produkter. I avvaktan på ett sådant system är det viktigt att näringslivet tar fram information om kemiska ämnens egenskaper och varors livscykelanalyser för att omsätta dem i miljövarudeklarationer. Företag inom branscher som har varor med stor spridning i samhället bör, genom frivilliga åtaganden, tillhandahålla varudeklarationer som inkluderar hälso- och miljö- information. Nyproducerade varor skall vara fria från t.ex. kvicksilver, kadmium och bly och av människan framställda ämnen som är långlivade och bioackumulerbara, samt ämnen som är cancerframkallande, arvsmassepåverkande och fortplantningsstörande för att det tredje etappmålet skall nås. Det fjärde etappmålet kräver bl.a. att tillverkare, importörer och andra leverantörer av kemiska produkter och varor tar ansvar för dessa under hela livslängden. Användare måste undvika att använda hälso- och miljöfarliga produkter och varor om de kan ersättas med mindre farliga. Användare och andra hanterare måste också vidta åtgärder så att exponering av människa och miljö för kemiska ämnen minskar fortlöpande. skall system för miljöledning och relevant miljöarbete omfatta anvisningar om kemiska ämnen så att hälso- och miljörisker och avfallsaspekter av dessa beaktas av varor i hela livscykeln. Det femte etappmålet siktar till att ta fram riktvärden för kemiska ämnen som fortfarande kommer att vara tillåtna på lång sikt, t.ex. metaller som förekommer naturligt i miljön. Vissa bekämpningsmedel är andra exempel. För att nå målet skall berörda myndigheter ha utarbetat ett fungerande system för att ta fram bedömningsgrunder och riktvärden. skall det finnas en första lista på riktvärden för ämnen med farliga egenskaper. Därefter tas riktvärden fram fortlöpande. En rad åtgärder måste vidtas för att det sjätte etappmålet skall kunna nås. Före utgången av 2002 måste t.ex. alla länsstyrelser ha ett regionalt program för arbetet med efterbehandling och markrestriktioner för förorenade områden. Varje kommun måste ha kompletterat sin avfallsplan med ett program för efterbehandling av förorenade områden och redovisning av behov av markrestriktioner. Förorenade områden skall vara identifierade och riskklassade och ett antal demonstrations- projekt vara genomförda. Före utgången av 2005 måste kommunerna ha redovisat de förorenade områdena i sina översiktsplaner och vid behov angivit riktlinjer för markanvändningen. Före utgången av 2010 skall de förorenade områden som tidigare bedömts innebära en stor risk eller mycket stor risk ha undersökts översiktligt. Ca 7 000 områden tillhör dessa riskkategorier och etappmålet innebär att av dessa skall vara undersökta och åtgärdade. Det behövs en kraftfull satsning på både normativa och informativa styrmedel. De marknadsdrivna krafterna är viktiga för att få till stånd ett systematiskt riskminskningsarbete. Företagens arbete med miljö- varudeklarationer och positiv miljömärkning är exempel på detta. Ett mycket viktigt styrmedel är svenskt deltagande i EU-arbetet och andra internationella sammanhang. gäller det framför allt för svenska myndigheter att vara med och skapa EU- gemensamma system och regelverk, t.ex. krav på att varor förses med hälso- och miljöinformation enligt ett gemensamt system och förbud att använda kemiska ämnen med särskilt farliga egenskaper i konsumentvaror. Vidare är information och utbildning viktiga styrmedel för att minska riskerna vid användning av kemiska ämnen. Fortsatt arbete i befintliga EU-program om klassificering och märkning är också angeläget, liksom att kräva utfasning av användningen av vissa ämnen. Insatser måste också göras för att inte skall behöva tillåta tidigare förbjudna ämnen till följd av harmoniseringar inom EU, t.ex. vad gäller bekämpningsmedel. I båda dessa fall bör offensivt utnyttja möjligheterna att hävda rätten att behålla eller införa nationella förbud. Andra områden som kräver internationell samverkan är att minska spridningen av långväga transporterade föroreningar, liksom internationellt standardiseringsarbete. I den mån åtgärder inte vidtas på EU-nivå i önskad takt för att miljömålen skall kunna uppnås, bör så långt det är möjligt gå före med hårdare krav. Ekonomiska styrmedel i form av skatter och avgifter bör t.ex. övervägas. Forsknings- och utbildningsinsatser behövs inom en rad områden, t.ex. kring samband mellan dos och respons, samverkanseffekter mellan flera ämnen och utveckling av alternativa testmetoder för att minska djurförsöken Det finns också behov av samhällsvetenskaplig forskning, t.ex. kring olika styrmedels effektivitet för att nå målet giftfri miljö, liksom forskning kring hur attityder och beteenden påverkas. En ökad samverkan måste komma till stånd, t.ex. mellan företag, men också mellan myndigheter, näringsliv och andra intressenter. En viktig förutsättning är att aktörerna enas om en gemensam problembild för ett lyckat internationellt agerande. Ansvariga myndigheter som behöver samverka mer är Kemikalieinspektionen, , , , länsstyrelserna och kommunerna. Detta mål är avstämt med som arbetar med kriterier för farliga ämnen. Sammanfattning av betänkande Varor utan faror SOU 2000:53 uppdrag Utifrån miljökvalitetsmålet om en giftfri miljö och de nya riktlinjerna för kemikaliepolitiken har (M 1998:09) fått i uppdrag att föreslå hur de nya riktlinjerna inom kemikaliepolitiken skall genomföras. I uppdraget har bl.a. ingått att definiera de ämnen som bör omfattas av de nya riktlinjerna, t.ex. hur långlivat och bioackumulerande ett ämne skall vara för att det inte bör få användas i nyproducerade varor. Uppdraget har också innefattat att utreda vilka ytterligare åtgärder och styrmedel som behövs för att kunna genomföra riktlinjerna. Utredningen skall även analysera ekonomiska och andra konsekvenser av förslagen. Det är viktigt att framhålla att det utöver genomförandet av de nya riktlinjerna även behövs omfattande åtgärder mot särskilt farliga ämnen som redan finns i samhället i varor och på deponier samt mot den stora fortsatta användningen av kemikalier, för att miljökvalitetsmålet om en giftfri miljö skall kunna nås. De ämnen som vi föreslår skall omfattas av de nya riktlinjerna är troligtvis några hundra, vilket innebär att åtskilliga tusen ämnen återstår. För ett helhetsgrepp vad gäller målet om en giftfri miljö hänvisar utredningen framför allt till (M 1998:07) betänkande (SOU 2000:52) och Kemikalieinspektionens underlagsrapport till regeringen om Giftfri miljö. Några utgångspunkter (kapitel 2) Kemikalier spelar en viktig roll i vårt samhälle. Utvecklingen av kemiska ämnen och produkter har starkt bidragit till dagens materiella välstånd. Men kemikalieanvändningen har också bidragit till välfärdens avigsidor. Farliga ämnen kan förorsaka skador på människa och miljö. Antalet ämnen på marknaden har ökat kraftigt , liksom flödena av varor och kemikalier som ingår i dessa. Det stora antalet ämnen och kemiska produkter gör att området är svåröverblickbart. Ytterligare ett problem med dagens kemikalieanvändning är den stora bristen på kunskap om ämnens hälso- och miljöegenskaper. På grund av den stora kunskapsbristen kan man vare sig identifiera alla ämnen som är hälso- eller miljöfarliga eller göra riskbedömningar och vidta riskbegränsningsåtgärder i tillräcklig omfattning. Problemet med användningen av långlivade och bioackumulerande samt cancerframkallande, arvsmassepåverkande, reproduktionsstörande och hormonstörande ämnen är att effekterna av utsläpp både direkta utsläpp och diffusa utsläpp via varor m.m. är fördröjda. Det som släpps ut kan få effekter först inom ett eller . Det kan också ta mycket innan åtgärder för att förhindra effekter ger resultat. Hotet om skadliga effekter av kemikalier på människa och miljö gör att man inom såväl politiken som näringslivet måste tänka på betydligt än vad som är vanligt i samhället . Det internationella arbetet på kemikalieområdet är av stor betydelse, eftersom många problem med kemikalier inte kan lösas på nationell nivå. De kemikalier och varor som säljs är ofta tillverkade i andra länder. Ämnena sprids således via handeln med varor. Dessutom kan vissa svårnedbrytbara ämnen transporteras med vindar och på så vis komma till miljöer långt från både tillverkning och användning. Utredningens slutsats är därför att det med hänsyn till varuperspektivet är uppenbart att de angivna riktlinjerna inte kan genomföras enbart med åtgärder på nationell nivå, utan i huvudsak måste vidtas på internationell nivå, i ett första steg främst på EU-nivå. Utredningen anser att begränsningar av kemiska ämnen som innebär särskilt stora risker för hälsa och miljö bör ske genom lagstiftning inom EU. Men även marknadsdrivna och frivilliga styrmedel måste användas för att nå framgång. Det behövs lösningar hos marknaden själv, där t.ex. miljömärkning, miljöledningssystem, miljövarudeklarationer samt offentlig och annan upphandling kan bli viktiga drivkrafter. Ytterligare arbete behövs av såväl myndigheter som näringslivet för att komplettera och fördjupa arbetet med att genomföra riktlinjerna och för att kunna uppnå miljökvalitetsmålet om en giftfri miljö. Utredningens ambition har varit att med förslagen i detta betänkande formulera en bra grund för det fortsatta arbetet såväl inom som utanför . EU behöver en ny kemikaliestrategi (kapitel 3) EU är den arena som i första hand bör använda för att genomföra de nya riktlinjerna. Utredningen har lämnat ett antal förslag på förändringar av EU:s politik och i på kemikalieområdet. Som grund för en ny kemikaliepolitik bör verka för att man inom EU antar en ny kemikaliestrategi. Denna bör baseras på samma principer som finns i , nämligen försiktighetsprincipen, produktvalsprincipen och principen om företagens ansvar (inkl. producentansvar och att förorenaren skall betala). Med dessa tre principer som grund föreslår utredningen att en ny kemikaliestrategi bör innebära bl.a. följande: Försiktighetsprincipen och produktvalsprincipen bör införas direkt i EG:s rättsakter på kemikalieområdet. I en ny kemikaliestrategi är det viktigt att man betonar att ett långsiktigt perspektiv alltid skall användas vid bedömning av hälso- och miljöeffekter av kemikalier. En av de viktigaste delarna bör vidare vara att ställa samma dokumentationskrav på existerande ämnen som på nya ämnen. Företagen bör tydligt ges ansvaret för att data tas fram, och företagen bör också utföra initiala riskbedömningar och vid behov vidta försiktighetsåtgärder. En kommande kemikaliestrategi i EU måste också innehålla signaler om att skärpningar av EU:s kemikalielagstiftning kommer att behöva ske. I ett första steg bör det ske genom ändringar i befintlig lagstiftning. På bör EU:s kemikalielagstiftning samlas under ett ramdirektiv eller motsvarande. Frågan om att ett mer generellt angreppssätt bör tillämpas mot de hälso- och miljöfarligaste ämnena bör lyftas fram i EU:s kommande kemikaliestrategi. Detta angreppssätt bör bl.a. innebära att åtgärder vidtas mot ämnen som är långlivade och bioackumulerbara samt cancerframkallande, arvsmassepåverkande, fortplantnings- och hormonstörande ämnen. Dessutom bör det i den kommande kemikaliestrategin anges att användningen av kvicksilver, kadmium och bly samt deras föreningar i huvudsak bör upphöra. Vi föreslår också att tillsynen inom kemikalieområdet behöver förbättras. Även det bör lyftas fram i en kommande kemikaliestrategi i EU. Förslag till EU-system för krav på kunskap om kemiska ämnens hälso- och miljöegenskaper (kapitel 4) Kunskap om kemiska ämnens hälso- och miljöegenskaper är grundläggande för allt säkerhetsarbete på kemikalieområdet. Kunskap om ämnenas inneboende hälso- och miljöegenskaper är också en förutsättning för att kunna identifiera de ämnen som omfattas av de nya riktlinjerna. saknas i stor utsträckning sådan kunskap för de redan existerande ämnena på marknaden. Däremot ställs krav på att det måste finnas kunskaper om ämnets hälso- och miljöegenskaper när det gäller nya kemiska ämnen. Vi föreslår att alla ämnen som används oavsett om de är nya eller redan existerande skall omfattas av samma krav på uppgifter om ämnets egenskaper. Reglerna bör innebära att ämnen där data saknas inte får släppas ut på marknaden efter vissa årtal. Därefter skall ämnena behandlas som om de vore nya ämnen, vilket innebär att de omfattas av befintliga regler om förhandsanmälan av nya ämnen. De datakrav som ställs i ämnesdirektivet måste utökas vad gäller ämnens långlivade och bioackumulerande egenskaper, och så snart testmetoder finns även i fråga om hormonstörande egenskaper. Förslag till utfasningskriterier för långlivade och bioackumulerande ämnen (avsnitt 5.1 och bilaga 3) Utredningen definierar ett organiskt ämne som långlivat (persistent) om det är stabilt i miljön i betydelsen att det bryts ned långsamt. Ett långlivat ämne motstår således i hög grad de olika processer i miljön som leder till nedbrytning av andra, mindre motståndskraftiga ämnen. Att ett ämne är bioackumulerbart innebär att det är tillgängligt för upptag av organismer, samt att det tas upp snabbare än det kan utsöndras eller brytas ner. Ämnet kan därmed ansamlas i organismer i högre halter än i omgivningen eller födan. Utredningen har bedömt det som allvarligare att ett biotillgängligt ämne är långlivat än att det är bioackumulerande eftersom ett långlivat ämne ger upphov till långvarig exponering, och det finns risk för att oförutsedda effekter manifesterar sig . Det finns dessutom risk att långlivade ämnen transporteras till miljöer långt ifrån produktions- och användningsplatsen. Därutöver tar det att få ned halterna i miljön av ett långlivat ämne, även sedan tillförseln stoppats. Utredningen har övervägt olika halveringstider för när ett ämne bör betraktas som oacceptabelt långlivat samt för när ett ämne bör betraktas som oacceptabelt bioackumulerbart. Efter diskussioner med forskare såväl nationellt som internationellt föreslår utredningen att nya ämnen inte får släppas ut på marknaden , och existerande ämnen , om de är så långlivade och bioackumulerbara: att deras halveringstid är längre än (i simuleringstest vid 20 C), och att deras biokoncentrationsfaktor är högre än 2 000 (BCF för fisk), eller att de på grundval av andra tillförlitliga vetenskapliga studier eller internationellt accepterade beräkningsmetoder bedöms uppfylla dessa kriterier. Utredningen föreslår också utfasning av existerande ämnen om ämnena är så långlivade och bioackumulerbara: att deras halveringstid är längre än (i simuleringstest vid 20 C), och att deras biokoncentrationsfaktor är högre än 5 000 (BCF för fisk), eller att de på grundval av andra tillförlitliga vetenskapliga studier eller internationellt accepterade beräkningsmetoder bedöms uppfylla dessa kriterier. Förslag till utfasningskriterier för cancerframkallande, arvsmassepåverkande och reproduktionsstörande ämnen (avsnitt 5.2 och bilaga 4) I EU:s ämnesdirektiv (rådets direktiv /548) finns definitioner på vad som avses med cancerframkallande, arvsmassepåverkande och fortplantningsstörande ämnen. I ämnesdirektivet finns också särskilda kriterier för klassificering av kemiska ämnen när det gäller dessa egenskaper. Beroende på hur starka vetenskapliga bevis det finns, inplaceras ämnena i en av tre kategorier. I kategori 1 placeras ämnen för vilka det är bevisat att skador uppkommer hos människa. I kategori 2 placeras sådana ämnen för vilka det finns klara bevis om skadliga effekter vid djurstudier. I kategori 3 är bevisen svagare. Enligt begränsningsdirektivet (76/769/EEG) får inte ämnen i kategori 1 eller 2 finnas i kemiska produkter som är avsedda att säljas till allmänheten. Utredningen förordar att detta förbud utsträcks till att även omfatta alla andra slag av varor såsom t.ex. datorer, kläder och bildäck. Utredningen föreslår således att de ämnen som klassificerats som cancerogena, mutagena eller reproduktionstoxiska inom kategori 1 eller 2 enligt EG:s ämnesdirektiv (67/548/EEG) bör omfattas av de nya riktlinjernas krav på utfasning. Hormonstörande ämnen (avsnitt 5.2 och bilaga 5) Utredningen har också haft i uppdrag att föreslå kriterier för när ett ämne skall anses vara så hormonstörande att det inte bör ingå i varor. Eftersom det ännu saknas internationellt vedertagna testmetoder och kriterier för hormonstörande ämnen har utredningen inte sett det som möjligt att föreslå sådana kriterier. Däremot föreslår utredningen en handlingsplan för det fortsatta arbetet inom området. Metaller (kapitel 5, 6 och 7 samt bilaga 6) Kvicksilver, kadmium och bly skall enligt riktlinjerna avvecklas. Med tanke på den handel med varor som sker över nationsgränserna och spridningen via luften anser utredningen att dessa ämnen bör avvecklas inom hela EU. Beträffande kadmium har förbud som är mer långtgående än och har ett undantag från de gemensamma reglerna. Innan det undantaget löper ut skall kommissionen se över bestämmelserna om kadmium i begränsningsdirektivet (76/769/EEG). bör i samband med det driva att ett totalförbud mot kadmium införs inom EU. För kvicksilver och bly anser utredningen att anmälan av nationella förbud kan vara ett sätt att väcka frågan om avveckling inom EU. Utredningen anser mot den bakgrunden att det svenska förbudet mot kvicksilver bör göras heltäckande . För bly återstår två användningsområden som leder till en direktspridning av bly till miljön ammunition och fiskesänken. Utredningen föreslår att bly i ammunition och fiskesänken förbjuds . Det största användningsområdet för bly är blyackumulatorer såsom startbatterier i bilar. Här är det svårt att hitta alternativ, så fram tills dess att en avveckling kan genomföras är det viktigt att återvinningen sker i slutna kretslopp. Övriga metaller får enligt riktlinjerna användas på ett sådant sätt att de inte kommer ut och förorsakar skador; användningen skall alltså inte leda till risker. Flera av de volymmässigt större metallerna riskbedöms nu inom EU:s program för existerande ämnen. Det är viktigt att bidrar till dessa bedömningar och bevakar att effektiva åtgärder vidtas mot de risker som bedömningarna kan komma att peka på. Eftersom riskbedömningar inom EU ofta tar att genomföra anser utredningen att det är lämpligt att redan nu börja vidta åtgärder mot de användningsområden som vi vet ger upphov till stor spridning av metaller. Exempel på sådana områden är bromsbelägg, träskyddsmedel, båtbottenfärger och vattenledningar. För att undvika att allt större mängder metall ansamlas i samhället och på deponier, med risk för läckage till miljön, är det viktigt med en effektiv återvinning av metaller. Tekniker och system för återvinning behöver förbättras ytterligare.