prop · GO03135 · 2001-01-01 00:00:00 — kan man dock se att konsumenterna efterfrågar mer information om t.ex. djuruppfödning och odlingsmetoder. Det finns en utbredd skepsis i samhället mot framför allt importerat kött, men också mot metoder som genmodifiering och bestrålning av livsmedel och mot hur djuren i livsmedelsproduktionen hanteras. Konsumenternas krav måste därför sättas i centrum framöver. EU:s jordbruks- och livsmedelspolitik måste reformeras i riktning mot en miljö-, hälso- och djurvänligare produktion. Prismedvetenheten förefaller vara hög bland konsumenterna i dagligvaruhandeln och det är inte givet att konsumenterna är beredda att betala extra i någon större utsträckning för att få livsmedel som man uppfattar som säkra, ekologiskt producerade eller närproducerade. Prispressen blir fortsatt viktig för svenska konsumenter, som vid en internationell jämförelse fortfarande betalar mer för maten än konsumenterna i de flesta andra västländer. Konsumenternas situation på de finansiella marknaderna har stor betydelse för hushållens totala ekonomiska situation. Konsumenternas ställning på de finansiella marknaderna är beroende av tydliga regler, skäliga villkor och god rådgivning. Men i spåren av den ökade konsumentaktiviteten på den finansiella marknaden har klagomål på banker, fondkommissionärer och andra finansbolag ökat kraftigt . Eftersom konsumenterna agerar i allt större utsträckning på de finansiella marknaderna är det också troligt att de problem som kan uppstå blir större för den enskilde och totalt sett ökar i omfattning. Det är därför viktigt att det sker en vidareutveckling av konsumentskyddet på dessa marknader. 4 Mål och inriktning för konsumentpolitiken 4.1 Mål för konsumentpolitiken Regeringens förslag: Målen för konsumentpolitiken skall vara följande: * Konsumenternas ställning och inflytande på marknaden skall stärkas, inflytandemålet. * Hushållen skall ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt, hushållningsmålet. * Konsumenternas hälsa och säkerhet skall skyddas, säkerhetsmålet. * Sådana konsumtions- och produktionsmönster skall utvecklas som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling, miljömålet. * Konsumenterna skall ha tillgång till god vägledning, information och utbildning, kunskapsmålet. Dessa mål skall vara styrande för såväl det nationella konsumentpolitiska arbetet som arbete i EU och andra internationella forum. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inga invändningar mot att låta de fyra konsumentpolitiska målen kvarstå. Förslaget om ett nytt mål tillstyrks av , , vid , , och kommuner, i , och Konsumentråd. Förslaget avstyrks av Statskontoret, , och . Skälen för regeringens förslag Utgångspunkter för konsumentpolitiken En förutsättning för att marknaden skall fungera är att det finns starka och välinformerade konsumenter. Konsumentpolitiken är därför en viktig förutsättning för en fungerande marknadsekonomi. Marknadsmekanismerna utgör ett snabbt och smidigt signalsystem för producenter och konsumenter och gör det möjligt för nya företag att växa fram som svar på konsumenternas efterfrågan. Men marknadens inneboende tendenser till koncentration motverkar den mångfald och variation som är marknadsekonomins förutsättning. Den prismekanism genom vilken marknaden arbetar kan inte alltid skapa de stabila spelregler som krävs för att marknaden skall fungera väl. Statens uppgift är att skapa dessa spelregler och att tillhandahålla de marknadsoberoende organ som behövs för att upprätthålla marknadsekonomin. Marknaden behöver också starka och välinformerade konsumenter för att marknadsekonomin skall fungera. Konsumentpolitiken är också en del av välfärdspolitiken och skall stödja enskilda människor i deras egenskap av konsumenter för att ge dem ett större inflytande och för att få dem att känna sig trygga på marknaden. Den har ett fördelningspolitiskt inslag i det att den främjar människors möjligheter att hushålla med sina resurser. Lågkonjunkturen visade att det är risk att klyftorna ökar mellan olika typer av hushåll under sämre tider. Hushåll med barn klarade perioden av lågkonjunktur ekonomiskt sett sämre än andra grupper. Det är därför viktigt att belysa utvecklingen för olika grupper i samhället, med sikte på att kunna sätta in stöd där det behövs. Den svenska konsumentpolitiken är en del av den europeiska konsumentpolitiken. Godkännandet av Amsterdamfördraget innebar en förstärkning av grunden för konsumentpolitiken inom EU. De konsumentpolitiska målen formuleras nu klarare och det anges tydligare att konsumentpolitiken är ett självständigt politikområde. Detta innebär att åtgärder kan vidtas med huvudsyfte att främja konsumenternas intressen och säkra en hög skyddsnivå. Utbildnings- och informationssatsningar skall främjas och medlemsstaternas politik på konsumentområdet skall övervakas. Förändrade mål för konsumentpolitiken Regeringen föreslår delvis förändrade mål för konsumentpolitiken. Tre av de föreslagna målen är i sak identiska med nu gällande mål, nämligen hushållningsmålet, säkerhetsmålet och miljömålet. Ett mål, inflytandemålet, bygger på det tidigare målet om att konsumenterna skall ha en stark ställning på marknaden. Målformuleringen har dock förstärkts ytterligare genom att målet nu specifikt innefattar att konsumentinflytandet skall stärkas ytterligare. Dessutom föreslås ett nytt mål, kunskapsmålet, som syftar till att stärka konsumenternas tillgång till vägledning, information och utbildning. Arbetet för att uppnå de övergripande målen pågår kontinuerligt inom konsumentpolitiken och inom andra politikområden. Inriktningen av arbetet anges av de delmål som beskrivs i avsnitt 4.3.2. Regeringens bedömning av vilka åtgärder som bör genomföras på konsumentområdet beskrivs närmare i avsnitt 5-12. Konsumentinflytande och konsumentmakt - inflytandemålet Kunniga och välinformerade konsumenter, som kan göra väl överlagda val, är en förutsättning för en väl fungerande marknad som har en god balans mellan producenter och konsumenter. Starka konsumentmyndigheter, som kan stödja enskilda konsumenter och en välutvecklad konsumentskyddslagstiftning, som också får genomslag på marknaden, är en förutsättning för att konsumenterna skall kunna ha en stark ställning på marknaden. Starka konsumentorganisationer och folkrörelser är en förutsättning för konsumenternas inflytande och för att konsumentpolitiken och konsumentskyddet skall utvecklas positivt i och inom EU. Det är viktigt att alla konsumenter har ett starkt inflytande och att deras ställning på marknaden stärks ytterligare. Regeringens tidigare särskilda prioritering av s.k. utsatta grupper har i och med förstärkningen av detta mål inarbetats i ett av de övergripande målen. Detta innebär att även grupper som kan ha särskilda behov, t.ex. funktionshindrade, invandrare och ekonomiskt utsatta, måste tillförsäkras möjligheter till inflytande på marknaden genom en aktiv politik på konsumentområdet. Barnens specifika behov måste tillgodoses och deras skydd på marknaden förbättras. Ungdomar måste stödjas i sin roll som konsumenter. Därför föreslår regeringen att det första målet skall vara att konsumenternas ställning och inflytande på marknaden skall stärkas, inflytandemålet. Konsumenternas möjligheter att utnyttja sina resurser - hushållningsmålet Regeringen bedömde konsumentpolitiska proposition att hushållens ansvar för sin egen långsiktigt hållbara ekonomi skulle bli större . Utvecklingen mot ett större eget ansvar har enligt regeringens mening än mer accentuerats . Konsumenterna förutsätts göra aktiva val i allt större utsträckning, val som kraftigt kan påverka hushållens ekonomi. Hushållen har ansvar för att ta ställning till vissa frågor som var förbehållna experter. Detta gäller t.ex. val av pensionsform och placering av sparande och pensionsmedel, val av el- och teleleverantörer. Också genom Internets etablering som marknadsplats och genom den inre marknadens genomförande i EU har valmöjligheterna blivit fler för konsumenten. Detta för främst med sig positiva effekter för konsumenterna i form av tillgång till ett större utbud av varor och tjänster, men kan också medföra problem för konsumenterna. Det är särskilt viktigt att hushållen har möjlighet att utnyttja sina resurser på bästa sätt under ekonomiskt kärvare tider. Därför föreslår regeringen att det andra målet skall vara att hushållen skall ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt, hushållningsmålet. Hälsa och säkerhet - säkerhetsmålet Alla företag har ett eget ansvar för att de konsumentprodukter som säljs är säkra och inte innehåller farliga substanser som kan skada vid användning eller när produkten är förbrukad och skall kastas. Företagen har också ett ansvar för att ge information om produkterna från hälso-, säkerhets- och miljösynpunkt. Konsumenterna har ansvar bl.a. för att ta till sig säkerhetsinformation som ges. Det statliga ansvaret består i att stifta lagar och regler som ger konsumenterna ett gott skydd, att delta i standardiseringsarbetet samt att bedriva en effektiv tillsyn och marknadskontroll. Statens målsättning är att produkter som säljs till konsumenter skall vara säkra. Särskilt viktigt är att produkter som säljs till och för barn är säkra. Barn kan inte förutsättas själva bedöma risker eller läsa varningstexter. Målsättningen är därför att produkter och tjänster som är avsedda för barn skall vara så säkert konstruerade som möjligt och inte innehålla kemikalier som kan vara skadliga för vare sig hälsan eller miljön. Staten har ett särskilt ansvar för att se till att barns hälsa och säkerhet skyddas. Därför föreslår regeringen att det tredje målet skall vara att konsumenternas hälsa och säkerhet skall skyddas, säkerhetsmålet. Konsumenterna och miljön - miljömålet Mot bakgrund av det samband som finns mellan konsumtion och miljö är det självklart att de konsumentpolitiska målen även i fortsättningen skall innehålla ett miljömål. Det är en angelägen konsumentpolitisk uppgift att medverka till att människor utvecklar konsumtionsmönster som belastar miljön så lite som möjligt. En sådan utveckling bidrar även till en mer hållbar produktion av varor och utveckling i övrigt. Därför föreslår regeringen att det fjärde målet skall vara att sådana konsumtions- och produktionsmönster skall utvecklas som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling, miljömålet. Vägledning, information och utbildning - kunskapsmålet För att kunna göra väl avvägda val på marknaden måste konsumenterna ha tillgång till god vägledning, information och utbildning. Kommittén menar att detta krav är av så stor vikt att det bör vara ett eget, femte mål för konsumentpolitiken. Remissinstanserna är däremot splittrade i sin syn på om det bör vara ett eget mål eller är att betrakta som ett medel för att uppnå övriga konsumentpolitiska mål. Regeringen anser att vägledning, information och utbildning är olika sätt att arbeta för att uppnå de övriga konsumentpolitiska målen. Men regeringen anser att det också är att betrakta som ett eget mål, åtminstone på kort sikt. Behovet av vägledning på olika områden ökar i takt med att konsumenterna får ett större utbud av varor och tjänster att välja på och ett allt större eget ansvar för sina val. God information om produkter och tjänster är nödvändigt för att konsumenterna skall kunna göra väl överlagda val på marknaden. Behovet av information ökar också då konsumenterna ställer allt större krav på att t.ex. få kunskap om produktionsmetoder, om miljöaspekter och etiska aspekter såsom villkoren för de människor som tillverkat en produkt och hur djur behandlats i livsmedelsproduktionen. Dessa krav på information bör tillgodoses så långt möjligt. Utbildningsinsatser är nödvändiga, särskilt för grupper som saknar grundläggande kunskaper om konsumentfrågor och vilka rättigheter och skyldigheter man har som konsument i det svenska samhället. Särskilt ungdomar och invandrare måste ges tillgång till god konsumentutbildning för att kunna agera som konsumenter på marknaden på ett bra sätt. Därför föreslår regeringen att det femte målet skall vara att konsumenterna skall ha tillgång till god vägledning, information och utbildning, kunskapsmålet. 4.2 Konsumentaspekter bör integreras i övriga politikområden Regeringens bedömning: Konsumentaspekter bör beaktas när regeringens övriga politik och verksamhet utformas och genomförs. För att kunna genomföra detta bör ett råd för konsumentfrågor inrättas i , till vilket företrädare för de organisationer och myndigheter som har störst anknytning till konsumentfrågor bör inbjudas att delta. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 153 i EG-fördraget stadgar att konsumentskyddskrav skall beaktas när EU:s övriga politik och verksamhet utformas och genomförs. Regeringen anser att detta bör vara en utgångspunkt även i det nationella svenska konsumentpolitiska arbetet. Regeringen anser dock att "konsumentskyddskrav" är en alltför snäv definition och anser därför att konsumentaspekter i en vidare bemärkelse bör beaktas när regeringens övriga politik och verksamhet utformas och genomförs. Exempel på konsumentaspekter som inte är av ren skyddskaraktär är behovet av konsumentinflytande och konsumentinformation. Integrering av sådana aspekter görs redan i stor utsträckning i praktiken inom flera områden, men bör läggas fast tydligare. Arbetsmetoden att integrera ett politikområde i andra områden används även inom flera andra politikområden, t.ex. miljöpolitiken, barnpolitiken, jämställdhetspolitiken och ungdomspolitiken. Arbetet med att integrera konsumentaspekterna i andra politikområden är en omfattande uppgift och måste göras stegvis. I första hand bör arbetet inriktas på områden där konsumentaspekterna är särskilt framträdande, t.ex. inom närings-, miljö- och jordbrukspolitiken. För att kunna genomföra detta bör i ett första skede ett råd för konsumentfrågor inrättas i . Rådet bör ha till uppgift att diskutera hur konsumentaspekterna på ett bättre sätt skall kunna integreras i andra politikområden. I första hand bör företrädare för de organisationer och myndigheter som har störst anknytning till konsumentfrågor inbjudas att delta i rådet, tillsammans med representanter för berörda departement. Inom politikområdet finns bl.a. myndigheterna , och . Bland de myndigheter som faller utanför själva konsumentpolitikområdet, men som arbetar med konsumentrelaterade frågor kan nämnas , , , , , , , , och . 4.3 Den svenska konsumentpolitikens inriktning 2001-2005 4.3.1 Delmål skall anges för konsumentpolitiken Regeringens förslag: Delmål skall anges för konsumentpolitikens verksamhetsinriktning . Dessa mål skall vara styrande såväl för det nationella arbetet som, där så är möjligt, arbetet i EU och andra internationella sammanhang. Delmålens syfte skall vara att bidra till att uppnå de fem övergripande målen för konsumentpolitiken. Skälen för regeringens förslag: De övergripande målen utgör den ideologiska basen för konsumentpolitiken och ger en långsiktig kontinuitet. För att kunna utvärdera de insatser som görs på området bör särskilt anges verksamhetsinriktning och vad som faktiskt skall uppnås i konsumentpolitiken . Av detta skäl föreslår regeringen att delmål anges för verksamheten. Delmålen skall i första hand gälla det nationella arbetet. I den mån det är möjligt och ändamålsenligt bör de också gälla för inriktningen av arbete i EU och internationellt. Delmålen syftar till att ge en tydligare inriktning av konsumentpolitiken på ett antal specifika verksamhetsområden. De skall ligga till grund för genomförandet av konsumentpolitiken i och hos den centrala förvaltningsmyndigheten på området, . Även för andra myndigheter inom och utom politikområdet bör delmålen kunna tjäna som riktmärken för vilka arbetsområden som skall prioriteras och vilka mål man bör sträva efter. 4.3.2 Delmål för Regeringens bedömning: Konsumentpolitikens verksamhetsinriktning för bör anges genom följande delmål: ?? Vägledning, information och utbildning till konsumenterna skall vidareutvecklas. Ideella organisationer skall ges möjligheter till ökat inflytande i konsumentpolitiken. Konsumenterna skall ges en starkare ställning på de finansiella marknaderna. Arbetet med produktsäkerhet och marknadskontroll, särskilt när det gäller barns säkerhet, skall förstärkas. Konsumentforskningen skall stödjas. Konsumenterna skall ges förbättrad information om priser. Konsumenterna skall ges bättre förutsättningar att agera på konkurrensutsatta marknader. ? Miljömärkningen och den etiska märkningen skall få större spridning. Kommitténs förslag: överensstämmer i sak med regeringens bedömning. Kommittén har inte formulerat sina förslag i form av delmål, men de områden som kommittén föreslår att regeringen bör prioritera överensstämmer till stora delar med de av regeringen föreslagna delmålen. Kommittén anser att den inriktning av konsumentpolitiken på hushållens baskonsumtion och särskilt utsatta grupper som angavs konsumentpolitiska proposition bör tas bort. Remissinstanserna: anser att inriktningen på baskonsumtion och utsatta grupper även i fortsättningen är relevant som prioriteringsgrund för verksamhet. Statskontoret, och kommun tillstyrker förslaget om att inte ange denna typ av långsiktiga prioriteringar, utan i stället överlåta det till myndigheterna (i första hand ). avstyrker det förslaget. Skälen för regeringens bedömning: De delmål som anges för bör representera verksamhetsområden som är särskilt viktiga för konsumenterna. Det bör också avse verksamhetsområden där det finns konsumentpolitiska verktyg att tillgå för att faktiskt uppnå konkreta förbättringar för konsumenterna. De åtta delmålen som nämnts ovan uppfyller dessa kriterier och bör därför gälla för konsumentpolitikens inriktning . har de övergripande målen kompletterats med en generell prioritering av hushållens baskonsumtion, dvs. konsumtion av varor och tjänster som hushållen inte kan avstå ifrån och som oundvikligt belastar hushållens ekonomi. De områden som i första hand skulle räknas till baskonsumtion angavs vara livsmedel, kläder, boende och transporter. Regeringen anser dock att detta är en alltför snäv definition av baskonsumtion , eftersom hushållens nödvändiga konsumtion omfattar så mycket mer (t.ex. el-, tele- och finansiella tjänster). I stället för att försöka bredda begreppet baskonsumtion anser regeringen, i likhet med vad kommittén föreslår, att det är bättre att tydligt peka ut vilka områden som faktiskt är viktiga att arbeta med inom konsumentpolitiken. Vad gäller inriktningen på särskilt utsatta grupper har tidigare nämnts att denna inriktning kvarstår, men som en del av det omformulerade inflytandemålet (se avsnitt 4.1). Propositionen skall fungera som en nationell handlingsplan för konsumentområdet och innehåller därför regeringens bedömningar om viktiga åtgärder som bör genomföras . I det följande kommer regeringen att redogöra för hur delmålen skall uppfyllas. Den angivna tidsperioden för handlingsplanen, , ger regeringen tillräcklig tid att arbeta för att uppnå delmålen, att utvärdera verksamheten samt föreslå reviderade delmål för nästkommande period. 5 Vägledning, information och utbildning till konsumenterna skall vidareutvecklas 5.1 Den kommunala konsumentvägledningen bör stärkas Regeringens bedömning: Alla människor i bör ha tillgång till lokal konsumentvägledning av hög kvalitet. Den kommunala konsumentvägledningen bör dock vara ett fortsatt frivilligt åtagande i kommunerna. Formerna för hur det statliga stödet bör se ut framledes övervägs närmare inom . Kommitténs förslag: Kommittén har lagt fram ett författningsförslag som innebär att det blir obligatoriskt för kommunerna att tillhandahålla konsumentvägledning till sina invånare. En utökning och förstärkning av materialservice, kursutbud och övriga stöd till den kommunala konsumentverksamheten föreslås också. Detta stöd skall också tillhandahållas gratis för kommunerna. Remissinstanserna: , vid , , och kommuner samt , och tillstyrker förslaget om obligatorisk konsumentvägledning. Hovrätten över och , Statskontoret, och , , och kommuner samt Näringslivets Delegation för Marknadsrätt, och avstyrker förslaget. och kommuner avstyrker förslaget, om inte staten finansierar verksamheten fullt ut. Konsumenter i Samverkan föreslår att konsumentvägledningen förstatligas och läggs under som lokala filialer. Konsumentråd menar att den kommunala konsumentverksamheten är viktig, men att det lokala konsumentpolitiska arbetet bör ske genom medborgarnas engagemang i frivilliga organisationerna och genom det lokala partipolitiska systemet. Skälen för regeringens bedömning: En bra konsumentvägledning i kommunerna är nödvändig för konsumenterna. undersökningar visar att konsumentverksamhet når ut till alla grupper i samhället och att det inte finns någon annan prövad modell för konsumentvägledning till enskilda som når längre ut bland människorna. Exempel på detta är den aktivt uppsökande verksamhet i t.ex. skola och föreningsliv som genomförs i vissa kommuner. Uppföljningar av vägledningsarbetet visar också att konsumenter som fått råd av konsumentvägledningen är nöjda med den hjälp de fått. När det gäller tvistlösning har kommunerna en särskilt viktig roll. Enligt uppskattningar löser kommunernas konsumentvägledare av alla de tvister som de medlar i. Konsumentvägledarnas kännedom om de lokala marknaderna och närheten till parterna gör det möjligt att oslagbart snabbt och billigt lösa konflikter mellan konsumenter och näringsidkare. Envägsinformation via t.ex. Internet kan i detta hänseende aldrig ersätta en väl fungerande personlig vägledning. För konsumenter med bristande kunskaper i svenska språket är det också viktigt att få en direkt kontakt med en konsumentvägledare. Inte heller här kan Internet ersätta den personliga kontakten. Konsumentvägledningens arbete med budget- och skuldrådgivning är viktig för konsumenterna och dessutom lönsam för kommunerna. Undersökningar visar att kommunerna kan spara långt mer än kostnaderna för konsumentvägledningen om ett ärende löses genom konsumentvägledningens budgetrådgivning, i stället för att gå vidare till ett regelrätt skuldsaneringsförfarande. Vägledarna arbetar förebyggande med hushållsekonomisk rådgivning och kan hjälpa hushåll som ännu inte helt förlorat möjligheten att klara sin ekonomi. arbetar med att stimulera samverkan mellan konsumentvägledare och socialtjänst för att ytterligare förbättra konsumenternas möjlighet att få hjälp med sina hushållsekonomiska problem. Regeringen konstaterar mot bakgrund av det sagda att den kommunala konsumentvägledningen är nödvändig och att det är viktigt att alla människor i har tillgång till lokal konsumentvägledning. Konsumentvägledning tillhandahölls i 251 av landets 289 kommuner, vilket var elva kommuner fler än vid slutet av . Två av dessa elva kommuner har skaffat egen konsumentverksamhet, övriga har slutit olika former av samarbetsavtal med andra kommuner. Två kommuner har lagt ner sin verksamhet. Totalt är det 38 kommuner och tre av stadsdelar som saknar egen konsumentvägledning, vilket motsvarar av landets befolkning. Det är glädjande att fler kommuner nu satsar på någon form av konsumentvägledning. Ambitionen måste dock vara att alla kommuner tillhandahåller konsumentvägledning och att vägledningen håller hög kvalitet. Regeringen ser positivt på att kommuner som inte själva har möjlighet att ordna konsumentvägledning samarbetar med andra kommuner. var det totalt 40 kommuner som köpte sin konsumentverksamhet av en annan kommun, 27 kommuner som sålde vägledningstjänster till någon annan kommun och nio kommuner som delade på konsumentverksamheten. Majoriteten av de kommuner som köper sin konsumentverksamhet är små kommuner som träffar avtal med en stor, närliggande kommun.