prop · GO03150 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt punkten 2 får tillgångar värderas till nettoförsäljningsvärde, dvs. det beräknade försäljningsvärdet med avdrag för förutsebara försäljningskostnader. En liknande bestämmelse finns i gällande rätt. Med ordet "tillgångar" avses i detta sammanhang inte endast sådana tillgångar som enligt god redovisningssed får redovisas i den offentliga redovisningen utan också andra resurser som har ett påvisbart värde för bolaget. Användandet av ordet "nettoförsäljningsvärde" är inte avsett att förhindra att en tillgång eller skuld tas upp till ett uppskattat nettoförsäljningsvärde i de fall ett observerbart sådant inte existerar. Det kan ibland vara nödvändigt när det t.ex. gäller aktier i dotterbolag, vilka då lämpligen kan upptas till ett värde motsvarande moderbolagets andel i dotterbolagets eget kapital, beräknat enligt de värderingsregler som kan tillämpas vid upprättandet av en kontrollbalansräkning (jfr FAR Förslag till rekommendation, Kontrollbalansräkning). Skulder på grund av statliga stöd som, i händelse av konkurs eller likvidation, är förenade med en efterställningsklausul får enligt punkten 3 utelämnas från kontrollbalansräkningen. Detta överensstämmer med gällande rätt. Bestämmelsen är avsedd att omfatta inte bara stöd som har lämnats direkt från staten utan också stöd som har lämnats genom andra organisationer som fullgör uppgifter inom den statliga stödverksamheten, t.ex. . I andra stycket finns en bestämmelse om att obeskattade reserver skall delas upp på eget kapital och uppskjuten skatteskuld. Ofta torde situationen vara den att bolaget är berättigat till underskottsavdrag i en sådan omfattning att en upplösning av den obeskattade reserven inte föranleder någon beskattning. I så fall skall givetvis hela det belopp som redovisas som obeskattad reserv hänföras till eget kapital. Av tredje stycket följer att alla justeringar som har gjorts enligt första och andra styckena skall redovisas särskilt i kontrollbalansräkningen. I paragrafen regleras inte närmare hur justeringarna skall komma till uttryck. I praxis finns dock principer för hur en kontrollbalansräkning kan utformas (se bl.a. FAR Förslag till rekommendation, Kontrollbalansräkning). De nya bestämmelserna är inte avsedda att förändra vedertagen praxis i detta avseende. Paragrafen innehåller ingen bestämmelse om värderingstidpunkten. Det ligger emellertid i sakens natur att den kontrollbalansräkning som styrelsen lägger till grund för sitt beslut att kalla till stämma så långt möjligt skall avse situationen på själva stämmodagen. I praktiken innebär det att värderingen skall inriktas på en tidpunkt så nära inpå stämman som möjligt (jfr bet. LU 1991/92:10 s. 7 f.). Fjärde stycket innehåller en bestämmelse om undertecknandet av kontrollbalansräkningen. Kommittén föreslog att kontrollbalansräkningen, i likhet med vad som enligt 2 kap. 7 § årsredovisningslagen gäller i fråga om årsredovisningen, skall undertecknas av samtliga styrelseledamöter och av den verkställande direktören. Det har ansetts att ett sådant krav skulle onödigtvis öka risken för att kontrollbalansräkningen inte färdigställs . Här föreskrivs därför i stället att kontrollbalansräkningen skall undertecknas av styrelsen. Såsom framgår av 8 kap. 29 § andra stycket får detta till följd att kontrollbalansräkningen måste undertecknas av minst hälften av styrelsens ledamöter. Första kontrollstämman 13 kap. 14 § Om kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet, skall styrelsen möjligt utfärda kallelse till en bolagsstämma som skall pröva om bolaget skall gå i likvidation (första kontrollstämman). I fråga om beslutsunderlag och kallelse skall bestämmelserna i 2-5 §§ tillämpas. Kontrollbalansräkningen och ett yttrande av revisorn över denna skall läggas fram på stämman. (Jfr 13 kap. 12 § i SOU 1999:36.) I paragrafen anges vad styrelsen skall göra när den första kontrollbalansräkningen har upprättats och misstanken om kapitalbrist har bekräftats. Denna fråga har behandlats i avsnitt 4.3.1. Första stycket överensstämmer i sak med gällande rätt. Bestämmelsen ålägger styrelsen att, så snart kontrollbalansräkningen har granskats av revisorerna, ta ställning till om en bolagsstämma skall sammankallas. Om kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital understiger hälften av det registrerade aktiekapitalet, är styrelsen skyldig att kalla till bolagsstämma som skall pröva om bolaget skall gå i likvidation. Kallelse skall utfärdas "möjligt". Styrelsen måste alltså genast föranstalta om kallelseåtgärder. Den har rätt att utnyttja den längsta kallelsefrist som lag och bolagsordning föreskriver (maximalt , se 9 kap. 13 §). Om nästa ordinarie bolagsstämma skall hållas från det att revisorn slutförde sin granskning, bör styrelsen kunna underlåta att kalla till extra stämma och i stället lägga fram kontrollbalansräkningen på den ordinarie stämman. Stämmans uppgift är att pröva om bolaget skall gå i likvidation. Såsom framgår av paragrafens hänvisning till 2-5 §§ har aktieägarna rätt till samma beslutsunderlag som inför prövningen av en fråga om frivillig likvidation. Detta innebär bl.a. att styrelsen skall upprätta ett fullständigt förslag till beslut om likvidation med de uppgifter som anges i 2 §. Ett sådant förslag skall upprättas även om styrelsens primära förslag skulle vara att bolaget inte skall gå i likvidation. Kontrollbalansräkningen skall läggas fram på stämman (se andra stycket). Stämman skall inte godkänna kontrollbalansräkningen. Den tjänar enbart som underlag för stämmans prövning av styrelsens förslag i frågan om bolaget skall gå i likvidation eller fortsätta verksamheten. Utgångspunkten för prövningen av likvidationsfrågan är kontrollbalansräkningen sådan den läggs fram på stämman. Stämman har emellertid möjlighet att göra de justeringar som behövs för att kontrollbalansräkningen skall spegla förhållandena på stämmodagen. Det kan leda till att kontrollbalansräkningen visar att bolagets eget kapital trots allt överstiger "den kritiska gränsen", dvs. hälften av det registrerade aktiekapitalet. Det finns då anledning att skilja på tre situationer. I den första situationen har bolaget till följd av aktieägartillskott, vinstgivande försäljningar av tillgångar m.m. ett eget kapital som motsvarar eller överstiger det registrerade aktiekapitalet. Av 15 § följer att styrelsen i en sådan situation inte är skyldig att upprätta någon ny kontrollbalansräkning eller kalla till någon ny kontrollstämma. De båda andra situationerna karaktäriseras av att det egna kapitalet efter justeringarna visserligen inte motsvarar det registrerade aktiekapitalet men ändå överstiger den kritiska gränsen. Om det beror på ny information om bolagets ekonomiska förhållanden för kallelsen till kontrollstämma, behöver några ytterligare åtgärder inte vidtas. Styrelsen skulle ju inte ha behövt sammankalla någon kontrollstämma, om den redan från början hade haft tillgång till ett korrekt beslutsunderlag. Om justeringarna i stället är ett uttryck för en partiell återhämtning av kapitalet efter tidpunkten för kallelse till den första kontrollstämman (aktieägartillskott, vinstgivande verksamhet m.m.), förhåller sig saken annorlunda. I denna situation - där det egna kapitalet en gång har understigit den kritiska gränsen - kan bolaget undgå likvidation endast genom att en balansräkning som visar att kapitalet är fullt återställt läggs fram på en bolagsstämma (jfr 15 § första stycket och 16 § första stycket 2). I detta fall kvarstår därför styrelsens skyldighet att upprätta en andra kontrollbalansräkning och att kalla till en andra kontrollstämma. Bolagsstämman har rätt att ta del av ett yttrande från revisorn över den granskning av kontrollbalansräkningen som denne har utfört. Om stämman överväger justeringar av kontrollbalansräkningen, bör revisorn yttra sig även över dessa. Andra kontrollstämman 13 kap. 15 § Om den kontrollbalansräkning som har lagts fram vid den första kontrollstämman inte utvisar att det egna kapitalet, beräknat enligt 13 §, vid tiden för stämman uppgick till minst det registrerade aktiekapitalet och stämman inte har beslutat att bolaget skall gå i likvidation, skall bolagsstämman från den första kontrollstämman på nytt pröva frågan om bolaget skall gå i likvidation (andra kontrollstämman). I fråga om beslutsunderlag och kallelse skall bestämmelserna i 2-5 §§ tillämpas. Styrelsen skall inför den andra kontrollstämman upprätta en ny kontrollbalansräkning enligt 13 § och låta bolagets revisor granska den. Den nya kontrollbalansräkningen och ett yttrande av revisorn över denna skall läggas fram på stämman. (Jfr 13 kap. 13 § i SOU 1999:36.) Paragrafen reglerar vad som skall gälla om det egna kapitalet vid den första kontrollstämman inte uppgår till minst det registrerade aktiekapitalet och stämman inte beslutar att bolaget skall gå i likvidation. Frågan har behandlats i avsnitt 4.3.1. Paragrafen motsvaras delvis av 13 kap. 2 § första stycket fjärde meningen i dess gällande lydelse. Liksom tidigare gäller att bolaget i denna situation är skyldigt att en andra gång pröva frågan om bolaget skall gå i likvidation (se dock kommentaren till 14 §). Prövningen av likvidationsfrågan skall, såsom framgår av första stycket, ske på en andra kontrollstämma. Denna skall hållas från den första kontrollstämman. Fristen löper för den första kontrollstämman, oavsett om aktieägarna då fattade ett formellt beslut om att bolaget skall bestå. Om ingen aktieägare har infunnit sig vid den första stämman, räknas tiden från den utsatta stämmodagen. Beträffande innebörden av hänvisningen till 2-5 §§ hänvisas till kommentaren till 14 §. Såsom framgår av andra stycket skall styrelsen inför den andra kontrollstämman upprätta en ny kontrollbalansräkning. Också denna kontrollbalansräkning skall upprättas enligt bestämmelserna i 13 §. Den nya kontrollbalansräkningen skall på samma sätt som den tidigare granskas av bolagets revisor (jfr kommentaren till 12 §). Kontrollbalansräkningen och revisorernas yttrande skall läggas fram på bolagsstämman. Något krav på att bolagsstämman skall besluta att godkänna eller inte godkänna kontrollbalansräkningen uppställs inte utan denna skall endast tjäna som beslutsunderlag (se i övrigt kommentaren till 14 §). Om kontrollbalansräkningen inte utvisar att det finns full täckning för det registrerade aktiekapitalet, är bolagsstämman skyldig att besluta att bolaget skall gå i likvidation. Detta framgår indirekt av 16-18 §§. Beslut om tvångslikvidation 13 kap. 16 § Rätten skall besluta att bolaget skall gå i likvidation, om 1. någon andra kontrollstämma inte hålls inom den tid som anges i 15 § första stycket, eller 2. den kontrollbalansräkning som har lagts fram vid den andra kontrollstämman inte har granskats av bolagets revisor eller inte utvisar att det egna kapitalet, beräknat enligt 13 §, vid tiden för stämman uppgick till minst det registrerade aktiekapitalet och stämman inte har beslutat att bolaget skall gå i likvidation. I fall som avses i första stycket skall styrelsen ansöka hos rätten om beslut om likvidation. Ansökan skall göras från den andra kontrollstämman eller, om en sådan inte har hållits, från den tidpunkt då den senast skulle ha hållits. Frågan om likvidation kan även prövas på ansökan av en styrelseledamot, den verkställande direktören, en revisor i bolaget eller en aktieägare. Beslut om likvidation skall inte meddelas, om det under ärendets handläggning vid tingsrätten visas att bolagsstämman har fastställt en kontrollbalansräkning som utvisar att det egna kapitalet uppgår till minst det registrerade aktiekapitalet. Beslutet om likvidation gäller . (Jfr 13 kap. 14 och 21 §§ i SOU 1999:36.) Paragrafen motsvarar närmast 13 kap. 2 § första stycket fjärde och femte meningarna samt andra stycket i aktiebolagslagens gällande lydelse. De frågor som regleras i paragrafen har behandlats i avsnitt 4.3.1. I första stycket anges de fall då rätten skall besluta om likvidation på grund av kapitalbrist. Det ena fallet är att en andra kontrollstämma inte hålls inom föreskriven tid (punkten 1). Det andra fallet är att det vid en andra kontrollstämma inte läggs fram någon av bolagets revisor granskad kontrollbalansräkning som visar att det egna kapitalet uppgår till minst det registrerade aktiekapitalet och bolagsstämman inte beslutar om likvidation (punkten 2). I de fall då en andra kontrollstämma har hållits är det alltså kontrollbalansräkningens innehåll - eventuellt med de justeringar som har gjorts inför eller vid stämman (jfr kommentaren till 14 §) - som avgör om bolaget är likvidationspliktigt eller inte. Till skillnad från tidigare är frågan om likvidationsplikt således inte knuten till stämmans godkännande av kontrollbalansräkningen. Likvidationsplikten i den situation som avses i punkten 2 inträder i och med att den andra kontrollstämman avslutas. Beslutar aktieägarna vid stämman att skjuta upp ställningstagandet i likvidationsfrågan till en senare tidpunkt - antingen genom att stämman ställs in eller genom ett beslut om att den skall fortsätta en senare dag - inträder således inte någon omedelbar likvidationsplikt. Om den sålunda uppskjutna prövningen inte äger rum från den första kontrollstämman, blir bolaget emellertid likvidationspliktigt enligt punkten 1 i och med att denna frist löper ut. Om likvidationsplikt föreligger, är styrelsen enligt andra stycket skyldig att ansöka om likvidation. Underlåtenhet kan medföra personligt betalningsansvar (se 17 §). Utöver styrelsen har enskilda styrelseledamöter, den verkställande direktören samt bolagets revisorer och aktieägare rätt att ge in en sådan ansökan. Däremot har en borgenär inte en sådan rätt. I den mån bolagets ekonomiska situation är sådan att bolaget inte kan betala sina skulder kan borgenären i stället, om övriga förutsättningar är uppfyllda, begära bolaget i konkurs. Av tredje stycket framgår att bolaget undgår likvidation om bolagsstämman under ärendets handläggning i tingsrätten fastställer en kontrollbalansräkning som utvisar att det egna kapitalet är fullt återställt. Detta gäller såväl när det tidigare inte har upprättats någon andra kontrollbalansräkning som när en sådan har upprättats men den har utvisat ett alltför litet eget kapital. Av sista stycket framgår att rättens beslut gäller . Om rättens beslut överklagas, kan dock högre rätt besluta om inhibition (jfr kommentaren till 10 §). Personligt betalningsansvar för bolagets företrädare 13 kap. 17 § Om styrelsen har underlåtit att 1. i enlighet med 12 § upprätta och låta bolagets revisor granska en kontrollbalansräkning enligt 13 §, 2. i enlighet med 14 § sammankalla en första kontrollstämma, 3. i enlighet med 16 § ansöka hos rätten om att bolaget skall gå i likvidation, svarar styrelsens ledamöter solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för bolaget som underlåtenheten består. Den som med vetskap om styrelsens underlåtenhet handlar på bolagets vägnar svarar solidariskt med styrelsens ledamöter för de förpliktelser som därigenom uppkommer för bolaget. Ansvaret enligt första och andra styckena gäller inte för den som visar att han eller hon inte har varit försumlig. I fall som avses i 12 § 1 gäller ansvaret enligt första stycket 1 endast om bolagets eget kapital, beräknat enligt 13 §, understeg hälften av bolagets registrerade aktiekapital då styrelsens skyldighet att upprätta kontrollbalansräkning uppkom. Ansvaret gäller inte om bolagets eget kapital hade stigit över denna gräns efter den angivna tidpunkten men innan kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad. (Jfr 13 kap. 15 § i SOU 1999:36.) Paragrafen, som delvis motsvarar 13 kap. 2 § fjärde stycket första och andra meningarna i aktiebolagslagens gällande lydelse, reglerar frågor om personligt betalningsansvar för bolagets företrädare. Dessa frågor har behandlats i avsnitten 4.3.3, 4.3.4 och 4.3.6. I första stycket anges de olika fall av underlåtenhet från styrelsens sida som utlöser personligt betalningsansvar för styrelseledamöterna. Fallen knyter an till de skyldigheter som enligt 12-16 §§ åvilar styrelsen efter det att det har uppkommit skäl att misstänka en kritisk kapitalbrist eller efter det att ett resultatlöst utmätningsförsök har ägt rum. Det handlar alltså om styrelsens skyldighet att upprätta och låta revisorerna granska en kontrollbalansräkning (punkten 1), att kalla till en första kontrollstämma (punkten 2) och att under vissa förhållanden ansöka om likvidation (punkten 3). Kommittén hade utöver dessa fall även angett det fallet då styrelsen underlåter att kalla till en andra kontrollstämma. Det har emellertid inte ansetts nödvändigt att ta upp det fallet särskilt. Om styrelsen gör sig skyldig till en sådan underlåtenhet, kommer i stället ansvar att inträda enligt punkten 3 när tidsfristen för den andra kontrollstämman har löpt ut. Om styrelsen försummar någon av nämnda skyldigheter, ansvarar styrelseledamöterna solidariskt för de förpliktelser som uppkommer för bolaget efter det att styrelsen senast skulle ha vidtagit den åtgärd som den har underlåtit att vidta. Därefter löper ansvaret så länge som underlåtenheten består. Om styrelsen vidtar de åtgärder som den har underlåtit, ansvarar ledamöterna inte för de förpliktelser som uppkommer därefter. Däremot kvarstår ansvaret för de förpliktelser som har uppkommit . I andra stycket anges att personligt betalningsansvar kan uppkomma även för den som med vetskap om styrelsens underlåtenhet handlar för bolagets räkning. Att någon "handlar för bolagets räkning" innebär främst att vederbörande företräder bolaget utåt i samband med att en rättshandling företas. Också den som deltar i ett beslut om att bolaget skall företa en rättshandling med annan får dock anses handla för bolagets räkning, oavsett om det är någon annan som företräder bolaget när rättshandlingen företas. Ansvaret enligt andra stycket omfattar dock endast de förpliktelser som uppkommer för bolaget genom företrädarens handlande. Bestämmelsen torde framför allt få betydelse när en verkställande direktör fortsätter att driva bolaget trots att han eller hon känner till styrelsens underlåtenhet. En styrelseledamot som agerar på motsvarande sätt är normalt ansvarig redan enligt första stycket. Man kan dock tänka sig att en eller flera styrelseledamöter kan visa att de, såvitt gäller styrelsens skyldigheter enligt första stycket, inte har varit försumliga, t.ex. genom att de har reserverat sig mot ett beslut att inte upprätta kontrollbalansräkning. Om de därefter medverkar i åtgärder för att driva bolaget vidare, blir de enligt andra stycket - på samma sätt som en verkställande direktör - personligen ansvariga för de förpliktelser som därigenom uppkommer för bolaget. Även andra företrädare för bolaget kan komma i fråga för personligt betalningsansvar på denna grund. Det kan gälla t.ex. en särskild firmatecknare, ett ombud eller en anställd med ställningsfullmakt. Företrädare som har haft en underordnad ställning i bolaget torde dock regelmässigt undgå ansvar därför att de saknat vetskap om styrelsens underlåtenhet eller därför att de med hänsyn till omständigheterna inte kan anses ha varit försumliga (jfr kommentaren till tredje stycket). Av tredje stycket framgår att det personliga betalningsansvaret enligt första eller andra stycket gäller endast den som har varit försumlig. Bevisbördan ligger hos den som det personliga betalningsansvaret görs gällande mot. För att undgå ansvar måste han eller hon alltså visa att någon försummelse inte förelegat. Frågan om försumlighet får bedömas utifrån företrädarens roll i bolaget och den information som han eller hon har haft tillgång till. Styrelseledamöternas ansvar måste bedömas med utgångspunkten i det förhållandet att varje styrelseledamot är skyldig att hålla sig underrättad om förhållandena i bolaget (jfr 8 kap. 4 §). Den verkställande direktörens ansvar får bedömas på liknande sätt. I vilken utsträckning andra befattningshavare skall anses ha varit försumliga beror i hög grad på omständigheterna i det enskilda fallet. Den som på grund av sin faktiska ställning har ett bestämmande inflytande över bolagets medelsförvaltning och drift bör regelmässigt jämställas med styrelseledamöterna. Den som enbart har en underordnad befattning i bolaget och har blivit ålagd att rättshandla på bolagets vägnar kan däremot normalt inte anses ha varit försumlig, inte ens om han eller hon har varit medveten om att styrelsen har försummat sina skyldigheter enligt första stycket. Av bestämmelserna i fjärde stycket framgår att bolagets företrädare i vissa situationer kan undgå personligt betalningsansvar om det visar sig att det inte har förelegat någon faktisk kritisk kapitalbrist i bolaget. Bestämmelserna, som har utformats med beaktande av de synpunkter som Lagrådet har fört fram, gäller endast för de fall då personligt betalningsansvar görs gällande på grund av att styrelsen har försummat sin skyldighet att efter misstanke om kritisk kapitalbrist upprätta en första kontrollbalansräkning (12 § 1). De är alltså inte tillämpliga om denna skyldighet i stället har sin grund i ett resultatlöst utmätningsförsök (12 § 2) eller om det är fråga om underlåtenhet att kalla till en första kontrollstämma (14 §) eller att efter en andra kontrollstämma ansöka om likvidation (16 §). I första meningen klargörs att om styrelsen har försummat sin skyldighet att efter misstanke om kapitalbrist upprätta en första kontrollbalansräkning, kan personligt betalningsansvar komma i fråga endast om det förelåg en faktisk kritisk kapitalbrist då skyldigheten uppkom. Frågan om vem som har bevisbördan beträffande kapitalbeståndet och vilka krav som skall ställas på bevisningens styrka har överlämnats till rättstillämpningen. I tidigare rättspraxis (se NJA 1988 s. 620 och NJA 1993 s. 484) har det ansetts att bevisbördan ligger på borgenären men att det kan vara fråga om ett lägre beviskrav än det som normalt gäller i tvistemål. Någon ändring i detta avseende är inte avsedd. Av fjärde stycket andra meningen framgår vidare att bolagsföreträdaren kan undgå personligt betalningsansvar om det egna kapitalet, sedan skyldigheten att upprätta kontrollbalansräkning uppkom, återhämtar sig till en nivå över den kritiska gränsen. Denna återhämtning måste dock ha skett före den tidpunkt då kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad. Det är här alltså fråga om den förhållandevis korta period som löper från det att anledning uppkom att misstänka kritisk kapitalbrist till dess att kontrollbalansräkningen senast skulle ha varit klar (jfr kommentaren till 12 §). Inte heller här har bevisfrågorna reglerats i lagtexten. Det faller sig dock naturligt att bevisbördan i detta hänseende skall ligga på den som betalningsansvaret görs gällande mot (jfr NJA 1942 s. 696 och Lagrådets yttrande). Av fjärde stycket framgår motsatsvis att en bolagsföreträdare inte kan freda sig från ansvar för förpliktelser som uppkommer efter den tidpunkt, då kontrollbalansräkningen senast skulle vara upprättad, genom att visa att det egna kapitalet för förpliktelsens uppkomst hade återhämtat sig. Detta gäller även om bolagsföreträdaren skulle kunna visa att det egna kapitalet har blivit fullt återställt. Av första stycket följer dock att bolagsföreträdaren alltid kan undgå fortsatt ansvar genom att avhjälpa den underlåtenhet som har utlöst ansvaret. Personligt betalningsansvar för aktieägare 13 kap. 18 § En aktieägare som med vetskap om att bolaget är skyldigt att gå i likvidation enligt 16 § första stycket deltar i ett beslut att fortsätta bolagets verksamhet ansvarar solidariskt med dem som svarar enligt 17 § för de förpliktelser som uppkommer för bolaget efter den tidpunkt som anges i 16 § andra stycket. (Jfr 13 kap. 16 § i SOU 1999:36.) Paragrafen, som reglerar aktieägares personliga betalningsansvar, motsvarar 13 kap. 2 § fjärde stycket tredje meningen i den paragrafens gällande lydelse. Frågan har behandlats i avsnitt 4.3.4.