prop · GP0325 · 2001-10-25 00:00:00 — Departementspromemorians förslag: Den som är eller kan antas vara skyldig att lämna kontrolluppgift skall hos kunna ansöka om besked om kontrolluppgiftsskyldighetens omfattning. Ett sådant besked skall vara bindande för skattemyndigheten och kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Remissinstanserna: påpekar att antalet ärenden som skall prövas i förvaltningsdomstol kommer att öka och att det torde kräva ökade resurser till domstolsväsendet. och tillstyrker förslaget. , och är positiva till förslaget. instämmer i nämnda föreningars yttrande. anser att det skulle öka rättssäkerheten för dem som skall lämna kontrolluppgifter om de kan få bindande besked om skyldighetens omfattning. Näringslivets Skattedelegation anser att det är viktigt att förslaget genomförs. , och åberopar vad Näringslivets Skattedelegation har anfört. Skälen för regeringens bedömning: Beslut om förelägganden enligt bestämmelserna i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter får inte överklagas. Den som föreläggs att lämna kontrolluppgift kan däremot ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att uppgift eller handling skall undantas från föreläggandet. Bestämmelserna i 3 kap. 1314 c §§ taxeringslagen (1990:324) skall då tillämpas. Den som förelagts att lämna kontrolluppgift kan i enlighet med taxeringslagens bestämmelser begära att uppgiften skall undantas på tre olika grunder. N Om uppgiften är av sådan karaktär att den omfattas av bestämmelserna i 27 kap. 2 § . N Om uppgiftens skyddsintresse är större än dess betydelse för kontrollen. N Om begärd uppgift inte omfattas av kontrollen. Det finns däremot ingen möjlighet för en enskild att begära att uppgifter om honom inte skall lämnas efter föreläggande riktad mot annan. Lagligheten i ett föreläggande kan även bli föremål för prövning av domstol i samband med utdömande av vite om skattemyndigheten förenat ett föreläggande med vite och den som förelagts inte efterkommit föreläggandet. Eftersom bestämmelserna om undantagande från föreläggande enbart omfattar kontrolluppgifter som skall lämnas först efter föreläggande, torde en uppgiftslämnare inte kunna få till stånd en rättslig prövning av uppgiftsskyldighetens omfattning genom att underlåta att lämna sådan kontrolluppgift som kan omfattas av den obligatoriska uppgiftsskyldig- heten och därefter låta sig föreläggas att fullgöra uppgiftsskyldigheten. I de fallen synes en prövning av kontrolluppgiftsskyldighetens omfattning enbart kunna komma under prövning i domstol genom att skatte- myndigheten ansöker om utdömande av vite. Enligt gällande rätt fastställer vilka uppgifter som skall ingå i kontrolluppgiften genom att fastställa formulär för kontrolluppgift. får vidare besluta om att medge att kontrolluppgift får lämnas i annan ordning än på blankett enligt fastställt formulär. Det förhållandet att enligt 3 § förordningen (1982:668) om statliga myndigheters inhämtande av uppgifter från näringsidkare har att samråda med organisation eller annan som kan anses företräda de näringsidkare som skall lämna uppgifterna innan beslut tas om ett nytt formulär till blankett medför att frågor om kontrolluppgifternas utformning kan bli belysta, men säkerställer inte nödvändigtvis att samsyn om kontrolluppgiftens utformning och kontrolluppgiftsskyldighetens omfattning uppnås. Ett beslut av om i vilken ordning en enskild uppgiftslämnare får lämna kontrolluppgifter är att betrakta som ett förvaltningsbeslut som innefattar myndighetsutövning mot enskild. Med enskild avses i förvaltningsrättslig mening inte bara enskilda individer utan också företag och andra privaträttsliga subjekt. I aktuellt hänseende kan myndighetsutövningen också komma att riktas mot offentligrättsliga subjekt. De beslut av angående uppgiftsskyldigheten som fattas genom fastställandet av formulär för blankett för kontrolluppgift får anses innefatta både en form av verkställighet av vad som föreskrivs i lagen och ett beslut med rättsverkningar för den enskilde, under förutsättning att verket med stöd av sin föreskrivningsrätt bestämmer att vissa uppgifter skall redovisas i kontrolluppgiften. Behovet av att kunna få till stånd någon form av rättslig prövning av beslut om kontrolluppgifter torde, utöver i de fall skattemyndigheten fattat beslut om föreläggande, huvudsakligen aktualiseras när tveksamhet råder i något av tre följande avseenden. N Om en utbetalning eller rättshandling över huvud taget omfattas av kontrolluppgiftsskyldigheten. N Vem som har att lämna kontrolluppgift. N Vilka uppgifter som skall lämnas i kontrolluppgiften. Behovet av att få till stånd en prövning av om en utbetalning e.d. över huvud taget omfattas av den obligatoriska kontrolluppgiftsskyldigheten har ofta samband med det materiella rättsläget. Kontrolluppgifts- skyldigheten kan vara beroende av om t.ex. en ersättning är att hänföra till intäkt i inkomstslaget tjänst eller om en utbetalning utgör ränta. Sådana oklarheter har inte sin upprinnelse i lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter och skall lösas inom ramen för traditionell rättsskipning samt genom utnyttjande av möjligheterna att ansöka om förhandsbesked enligt bl.a. lagen (1998:189) om förhandsbesked i Prop. 2001/02:25 skattefrågor. Enligt den lagen kan både enskild och För den enskilde är dock problemet att den som är kontrolluppgiftsskyldig inte är part i taxeringsärendet och i princip saknar möjlighet att initiera en förhandsbeskedsprövning. I detta sammanhang bör nämnas att enligt 44 § den upphävda uppbördslagen (1953:272), kunde skattemyndigheten lämna besked om bl.a. skyldigheten att göra skatteavdrag. Med hänsyn till att frågan om skyldigheten att göra skatteavdrag i vissa fall har gjorts beroende av om skyldighet att lämna kontrolluppgift enligt lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter föreligger, kunde en uppgiftslämnare genom att begära besked enligt 44 § den upphävda uppbördslagen indirekt få till stånd prövningar av materiell karaktär. Någon bestämmelse med motsvarande innehåll har inte tagits in i skattebetalningslagen (1997:483). Behovet av en rättslig prövning kan aktualiseras även i andra fall än i materiella frågor, t.ex. om en viss person är skyldig att lämna kontrolluppgift eller om har haft stöd i lag för att föreskriva att viss uppgift skall redovisas i kontrolluppgiften. Det är otillfredsställande att det inte finns någon direkt möjlighet att få en kontrolluppgiftsskyldighet prövad. Det i departementspromemorian framförda förslaget att efter ansökan skall lämna besked om en kontrolluppgift skall lämnas för ett visst belopp eller en viss rättshandling och om vilka uppgifter som skall redovisas är dock en mindre lämplig lösning av problemet. Det skulle nämligen innebära en indirekt möjlighet att få den materiella rättens innebörd prövad. I syfte att bestämma om kontrolluppgiftsskyldighet föreligger skulle och domstolarna i vissa fall behöva ta ställning till om t.ex. en viss ersättning är skattepliktig eller inte. Denna möjlighet skulle komma att konkurrera med traditionell rättsskipning och möjligheten att begära förhandsbesked. Regeringen är därför nu inte beredd att lägga fram något förslag i denna del. 23 Anstånd med att lämna kontrolluppgifter Regeringens bedömning: Möjlighet att meddela anstånd med att inkomma med kontrolluppgift bör inte införas. Departementspromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Föreningen anser att en möjlighet att få anstånd med inlämnandet av kontrolluppgifter bör införas. har ingen invändning mot förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Enligt lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter skall den som är skyldig att lämna kontrolluppgift under taxeringsåret skriftligen meddela den som kontrolluppgifterna avser, vilka uppgifter som har lämnats till skattemyndigheten. Motsvarande tidpunkt gäller för när kontrolluppgiften senast skall ha lämnats till skattemyndigheten. föreslog att den kontrolluppgiftsskyldige skall ges en möjlighet att få anstånd med att inkomma med kontrolluppgiften. Enligt förslaget skall dock tidpunkten för när den enskilde skall få del av vilka uppgifter som den kontrolluppgiftskyldige avser lämna till skattemyndigheten oförändrat vara . Anledningen till att tidpunkten för underrättelsen till de enskilda inte kan senareläggas är att beräkningen av kostnadsräntan på den slutliga skatten görs med utgångspunkt från taxeringsåret. Den enskilde bör få del av innehållet i kontrolluppgifter i så god tid att han hinner göra en skatteberäkning och ta ställning till om kompletterande inbetalningar måste göras. Den omständigheten att den kontrolluppgiftskyldige måste underrätta den enskilde om innehållet i kontrolluppgiften gör också att kontrolluppgiften måste vara färdigställd . Det är svårt att se under vilka omständigheter den kontrolluppgiftskyldige skulle vara i behov av att få anstånd med att lämna uppgifterna till skattemyndigheten. En sådan möjlighet torde i praktiken inte underlätta för den kontrolluppgiftsskyldige i någon större omfattning. Det kan därför inte anses motiverat att införa en sådan möjlighet. 24 Förseningsavgift på kontrolluppgift Regeringens bedömning: Förseningsavgift bör inte påföras om en kontrolluppgift inte lämnas inom föreskriven tid. Departementspromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , och är positiva till förslaget. instämmer i föreningarnas yttrande. Skälen för regeringens bedömning: Kontrolluppgifter skall lämnas för varje kalenderår under taxeringsåret. skall den som är skyldig att lämna kontrolluppgift översända ett meddelande med de uppgifter som lämnas i kontrolluppgiften till den som uppgiften avser. lämnas ett stort antal kontrolluppgifter som ligger till grund för taxeringen för de fysiska personer som har inkomster i inkomstslagen tjänst och kapital. Det är viktigt att skatteförvaltningen får in kontrolluppgifter och att de är korrekta. Enligt gällande bestämmelser finns det inga sanktionsmöjligheter om en kontrolluppgift inte kommer in eller om den kommer in . Om en kontrolluppgift inte kommer in kan skattemyndigheten förelägga den kontrollupp- giftsskyldige att inkomma med kontrolluppgift. Föreläggandet kan förenas med vite. Det är cirka 70 miljoner kontrolluppgifter som lämnas . De flesta kommer in . Det administrativa merarbete det skulle innebära för skatteförvaltningen att hantera en förseningsavgift vid för sent inkommen kontrolluppgift uppväger inte fördelarna med ett sådant system. Skattemyndigheterna skulle bl.a. vara tvungna att ankomstregistrera kontrolluppgifterna samt kontrollera om det är en rättelse av en kontrolluppgift eller en helt ny uppgift. I stället bör andra möjliga påtryckningsmedel undersökas. har föreslagit att skattemyndigheterna skall ges möjlighet att utdöma vitet efter ett vitesföreläggande. Ett sådant system och dess konsekvenser bör dock analyseras närmare och andra möjligheter undersökas. Något förslag läggs därför inte fram . Bestämmelserna om självdeklarationer och kontrolluppgifter tillhör de mer centrala inom skattelagstiftningen. Uppgiftsskyldigheten i självdeklarationerna och kontrollen av att uppgiftsskyldigheten fullgörs är basen för en effektiv och likformig beskattning. Ändamålsenliga regler om uppgiftsskyldighet leder bl.a. till inkomstökningar för det allmänna, bättre skattekontroll och större lojalitet till systemet. Avsikten med den nya lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter är att den skall vara bättre strukturerad och mer lättillgänglig. Det underlättar såväl för skattemyndigheterna som enskilda som skall tillämpa lagen. 25.1Förslagens konsekvenser för små företags villkor I den nya lagen föreslås att alla fysiska personer, även de som bedriver näringsverksamhet, skall få en förtryckt självdeklaration och att deklarationstidpunkten, , skall vara densamma för både fysiska och juridiska personer. Detta gynnar särskilt de mindre företagen som ofta bedrivs som enskild näringsverksamhet, fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag. För att säkerställa att skattemyndigheten får del av en oren revisionsberättelse föreslås att revisorn skall sända sådana direkt till skattemyndigheten. Ett alternativ som har övervägts är att skall vidarebefordra sådana berättelser. Ett sådant system skulle emellertid inte säkerställa att skattemyndigheten får del av berättelsen . Det föreslagna systemet kommer att ha marginell betydelse för företaget eftersom skyldigheten att sända in en oren revisionsberättelse åvilar företaget. Kostnaden kommer i stället att utgöra en del av revisionskostnaderna. Revisorns anmärkningsskyldighet i revisionsberättelsen föreslås utvidgas till att även omfatta redovisning av punktskatter. Det finns en skyldighet för revisorn att påpeka fel i redovisningen av sådana skatter och avgifter som preliminär inkomstskatt, mervärdesskatt och sociala avgifter. Enligt branschföreträdare torde en granskning av punktskatter i flertalet fall endast medföra en marginell ökning i revisorns arbetsinsats. Exakt vilken merkostnad åtgärden medför i form av ökade revisionskostnader är dock svårt att beräkna. För företagen medför förslaget att underlaget för en revision måste kompletteras med uppgifter rörande redovisning av punktskatter. Det förefaller dock osannolikt att punktskatter administrativt skulle hanteras på ett sätt som avviker från hanteringen av andra skatter. Därmed torde det endast röra sig om en marginell arbetsinsats för att ta fram en sammanställning över redovisningen av punktskatter. Kontrolluppgift om avyttring av andelar i värdepappersfonder föreslås lämnas av förvaltaren i de fall andelarna är förvaltarregistrerade. Nuvarande bestämmelser om att det alltid är fondbolaget som skall lämna kontrolluppgiften har länge kritiserats för att det innebär att sekretessbelagda uppgifter måste lämnas t.ex. från en bank till en annan banks fondbolag samt att konkurrensen påverkas när förvaltare måste lämna uppgifter till varandra om sina kunders identitet. Kontrolluppgiftsskyldigheten vid avyttring av andelar i värdepappersfonder föreslås vidare utvidgas till att omfatta även avyttring av andelar i utländska värdepappersfonder. En sådan uppgiftsskyldighet har varit efterfrågad inte minst av de skattskyldiga som inte alltid har förstått att kontrolluppgift inte har lämnats. I de fall de har haft att lämna en förenklad självdeklaration med förtryckta uppgifter har det lett till att någon komplettering inte har gjorts, vilket fått till följd att skattetillägg har påförts. Även värdepappersinstituten har efterfrågat en sådan kontrolluppgiftsskyldighet eftersom uppgifterna redan finns i deras system och de i flera fall blivit förelagda av skattemyndigheten att lämna kontrolluppgift om avyttringarna. Det är också fråga om en service gentemot kunden, eftersom denne genom kontrolluppgiften erhåller en uträkning av kapitalvinst respektive kapitalförlust. Kontrolluppgifterna skall efter uttryckligt önskemål från , och lämnas års taxering. Regeringen har under hand inhämtat att detta är möjligt även för de mindre uppgiftslämnarna. kommer att att lägga ner sitt system för inrapportering om betalningar till och från utlandet. Med anledning härav föreslås att kontrolluppgiftsskyldigheten om sådana betalningar utvidgas till att avse inte enbart fysiska personer utan även juridiska personer. För att betalningsförmedlarna inte skall åläggas en uppgiftsskyldighet till både och skall kontrolluppgiften lämnas först från och med och avse sådana betalningar som gjorts . Förslaget medför på så sätt heller inte några merkostnader för betalningsförmedlaren. Kontrolluppgifter för begränsat skattskyldiga föreslås innehålla utländskt skatteregistreringsnummer. Behovet av uppgiften är motiverat utifrån det internationella informationsutbytet och åtaganden därvidlag. Förslaget innebär att företag som skall lämna kontrolluppgifter om t.ex. räntor och tjänsteinkomster även måste begära att få den enskildes skatteregistreringsnummer tillsammans med övriga identifikationsuppgifter. Detta omfattar såväl nya engagemang som pågående engagemang. Förslaget har mött kritik från ett flertal remissinstanser. Enligt inkomna remissyttrandena medför förslaget framförallt omfattande tekniska problem. Remissinstanserna är också kritiska mot det administrativa merarbete som de menar förslaget medför. Enligt vissa remissinstanser uppstår de tekniska problemen som en följd av att skatteregistreringsnummer (motsvarande svenska personnummer) skiljer sig mellan olika länder. Det är framförallt antalet siffror som skiljer sig mellan länder, men även kombinationer av siffror och bokstäver kan förekomma. Därmed måste datasystemen som hanterar dessa uppgifter anpassas för att klara av ett stort antal kombinationer. I remissyttranden framförs att problemen är särskilt påtagliga för banker och värdepappersbolag eftersom datasystemen hos dessa i stor utsträckning är uppbyggda kring det svenska personnumret, som dessa system omgärdas av en hög grad av säkerhet. Datasystemen innehåller bl.a. ett antal säkerhetsspärrar som skall förhindra inmatning av felaktiga personnummer. En anpassning av dessa datasystem till att hantera alla utländska skatteregistreringsnummer på motsvarande sätt och med bibehållen säkerhetsnivå innebär att nuvarande system måste kompletteras med ett antal nya funktioner. Detta uppges innebära en omfattande och kostsam systemombyggnad för banker och kreditinstitut. Med tanke på den verksamhet som bedrivs är det nödvändigt att den nuvarande säkerhetsnivån bibehålls i systemen. Vikten av detta har framgått genom den kraftiga kritik som har framförts i media vid de tillfällen då datasystemen har varit ur funktion eller har orsakat felaktigheter. Det är oklart vilken kundidentifieringsfunktion utländska skatteregistreringsnummer kommer att få . För bankernas identifiering tillämpas andra system som medför tillräcklig säkerhet för utländska kunder. Därmed förefaller det ur bankernas och kreditinstitutens perspektiv som onödigt att omgärda hanteringen av de utländska skatteregistreringsnumren med samma kontrollfunktioner och spärrar som de svenska personnumren. Å andra sidan innebär det utländska skatteregistreringsnumret ytterligare en uppgift som bankerna kan använda för att identifiera sina kunder. Oavsett valet av metod för att hantera utländska skatteregistreringsnummer medför den utökade rapporteringsskyldig- heten ofrånkomligen kostnader för bankerna för systemanpassning. Enligt beräkningar från uppskattas att den totala kostnaden för föreningens medlemmar, vilka bl.a. innefattar de största svenska bankerna, uppgår till ca . Orsaken är just den höga säkerhetsnivå som omgärdar datasystemen, vilket medför att varje förändring noga måste kontrolleras så att den inte påverkar eller orsakar fel i övriga funktioner. Detta arbete omfattar också funktioner som egentligen inte berörs av den nya funktionen. Det är framförallt detta kontrollarbete som är omfattande och tidskrävande. För att underlätta för den uppgiftsskyldige och inte i onödan bidra till ökade kostnader föreslås att bestämmelserna skall tillämpas först års taxering. Därmed torde nödvändiga förändringar kunna genomföras i samband med någon ordinarie uppdatering av datasystemen. Utöver engångskostnader för systemanpassning medför förslaget kostnader för arbete av mer administrativ natur. Det rör sig framför allt om kostnader för att samla in och registrera de utländska skatteregistreringsnumren. Som tidigare påpekats använder svenska banker och kreditinstitut inte utländska skatteregistreringsnummer för egen del. Det förefaller dock som ett marginellt merarbete att tillsammans med övriga handlingar också begära in en handling motsvarande den svenska skattsedeln vid nya engagemang. Det administrativa merarbetet för insamlandet vid nya engagemang torde därför vara ytterst begränsat. I övrigt åligger det redan bankerna att sända in kontrolluppgifter till skattemyndigheten varför förslaget inte medför något sådant merarbete. För pågående engagemang kommer däremot lagförslaget att medföra ett mer omfattande administrativt merarbete. kommer banker och kreditinstitut tvingas kontakta samtliga kunder som Prop. 2001/02:25 är begränsat skattskyldiga, för att begära in personens skatteregistreringsnummer. Exakt vad kostnaden för detta uppgår till är svårt att uppskatta utan detaljerad information om varje banks existerande kundgrupp. Vid lagens ikraftträdande är detta arbete dock begränsat till kunder som är bosatta i de länder som har slutit avtal med om utbyte av kontrolluppgifter. rör det sig om ett tiotal länder, framför allt inom EU. Därefter kommer skyldigheten successivt att utvidgas i och med att nya avtal sluts. Arbetet kommer därför att kunna genomföras land för land än fram . För företag som har annan verksamhet än banker och kreditinstitut torde lagförslaget endast medföra marginella merkostnader. I dessa fall berör inte lagändringen datasystemen för kundhantering, utan i stället de datasystem som hanterar löneutbetalningar. Den typ av datasystem som normalt används för denna uppgift är versioner av serietillverkade program. Dessa program uppdateras regelbundet och utkommer i nya versioner med jämna mellanrum. Programmen innehåller normalt inte heller samma säkerhetsspärrar och kontrollfunktioner som de datasystem som berörts ovan. Mot denna bakgrund torde det vara relativt problemfritt att i samband med en normal uppdatering av programvaran också inkludera en funktion som möjliggör att utländska skatteregistreringsnummer kan matas in, om en sådan möjlighet inte finns i innevarande versioner. Kostnaden för en eventuell uppdatering i denna typ av program kommer också att delas mellan ett större antal företag. Vidare handlar det för berörda företag om att samla in och registrera skatteregistreringsnummer för de anställda som är begränsat skattskyldiga. Detta insamlingsarbete skiljer sig inte från vad som redan krävs för anställda som är obegränsat skattskyldiga i . Genom att de berörda personerna är anställda i företagen förefaller detta merarbete marginellt. Denna del av lagförslaget torde därför endast orsaka marginella merkostnader för andra företag än banker eller kreditinstitut, oavsett deras storlek. Uppgifter saknas om hur stor andel av företagen som har anställda som är begränsat skattskyldiga och som därmed direkt kommer att beröras. Ytterligare kan nämnas att skyldigheten att lämna kontrolluppgifter om t.ex. betald och mottagen ränta utvidgas till att avse alla juridiska personer utom dödsbon samt fysiska personer, om räntan utgör utgift eller inkomst i näringsverksamhet som han eller hon bedriver. Detta medför ökade kostnader för de kontrolluppgiftsskyldiga. Alla bestämmelser om så kallade tredjemansförelägganden föreslås samlas i en paragraf. Avsikten är inte att utvidga möjligheterna att förelägga tredje man att lämna kontrolluppgifter utan att reducera antalet bestämmelser. Förslaget medför inte några ökade kostnader eller ökad arbetsbelastning för uppgiftslämnarna. Offentlig-finansiella och andra effekter Totalt sett innehåller förslaget till ny lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter en utvidgad skyldighet att lämnas kontrolluppgifter för både myndigheter och enskilda. För de skattskyldiga underlättar det väsentligt att fler kontrolluppgifter kan förtryckas på självdeklarationen. Det underlättar även skattekontrollen. Det medför färre kompletteringar av den skattskyldige i självdeklarationen och behovet av tredjemansföreläggande minskar. Sammantaget torde förslaget till ny lagstiftning medföra påtagliga ekonomiska vinster för skattskyldiga och skatteförvaltningen genom en totalt sett effektivare resursanvändning. Ur statsfinansiell synpunkt är förhoppningen att förutsättningarna för en effektivare skattekontroll skall bli bättre. Det leder i sin tur till en bättre skattemoral och ökade skatteintäkter. Den utvidgade kontrolluppgiftsskyldigheten för bl.a. myndigheter medför också ökade kostnader.