prop · GP0330 · 2001-10-16 00:00:00 — Kommissionens förslag beträffande människohandel omfattar människohandel för dels arbetskraftsexploatering, dels sexuell exploatering. Förslaget behandlar bland annat definitioner av straffbar människohandel, kriminalisering av anstiftan, medhjälp, främjande och försök, gemensamma lägsta maximistraff och vad som skall anses utgöra försvårande omständigheter, ansvar och påföljder för juridiska personer, jurisdiktion och brottsoffer. Kommissionens förslag beträffande sexuell exploatering av barn och Skr. 2001/02:30 barnpornografi behandlar definitioner av straffbar sexuell exploatering av barn och barnpornografi, kriminalisering av anstiftan, medhjälp, främjande och försök samt minsta gemensamma maximistraff och vad som skall anses utgöra försvårande omständigheter. Dessutom tas upp frågor om bl.a. ansvar och påföljder för juridiska personer, jurisdiktion, brottsoffer och rättsligt samarbete. presenterade två rättsakter, ett direktiv och ett rambeslut, i syfte att förstärka kampen mot illegal invandring och människosmuggling. Avsikten med förslagen är att vidareutveckla och fastställa effektiva straffrättsliga påföljder mot människosmuggling. Förslaget har behandlats inom rådsarbetsgruppen för materiell straffrätt. Enighet finns om att förstärkta insatser behövs för att bekämpa människosmuggling. finns flera exempel på att människoliv satts i fara eller t.o.m. gått till spillo i verksamhet av detta slag. Ett sådant exempel är den tragiska händelsen i i . har det framför allt mot bakgrund av skilda rättsliga traditioner varit svårt att nå en överenskommelse om straffnivåer och om möjligheten att göra undantag för humanitärt betingade situationer. Arbetet med förslagen fortsätter under det svenska ordförandeskapet. Den europeiska polisbyrån, Europol, inledde sin verksamhet . Verksamheten styrs i första hand av Europolkonventionen, som trädde i kraft , och ett antal förordningar och beslut som har beslutats med stöd av konventionen. Europols viktigaste uppgift är att underlätta utbytet av information och kriminalunderrättelser mellan EU:s medlemsstater och mellan dessa och Europol. Detta sker genom att Europol inhämtar, sammanställer, analyserar och vidarebefordrar Europol kan också samarbeta på detta sätt med andra länder och utomstående organ. Detta sker genom att avtal efter rådets godkännande ingås mellan Europol och sådana länder eller organ. Förberedelser för sådana avtal pågick , med kandidatländerna, partnerländerna i (och ), och . I varje medlemsstat finns en nationell enhet som är förbindelselänk mellan Europol och respektive medlemsstats behöriga myndigheter. svenska enheten finns hos i . Europol, som har sina lokaler i i , finns datoriserade register för informations- och analysändamål. Där arbetar analytiker och Skr. 2001/02:30 andra tjänstemän som är anställda av Europol samt en eller flera sambandsmän från medlemsstaterna. Antalet personer som är verksamma vid Europol uppgick vid slutet av till omkring 200. All erforderlig datautrustning är ännu inte installerad, men beräknas vara på plats . Trots detta pågår ett intensivt samarbete mellan Europol och medlemsstaterna och detta samarbete intensifieras alltmera. Analysverksamheten ökar fortlöpande och Europol har medverkat i flera framgångsrika projekt för bekämpning av organiserad brottslighet i medlemsstaterna. Ursprungligen omfattade Europols mandat olaglig narkotikahandel, olaglig handel med nukleära och radioaktiva ämnen, illegala nätverk för invandring, människohandel, handel med stulna fordon samt penningtvätt som hade sitt ursprung i dessa brott. utökades mandatet till att omfatta terrorism samt falskmynteri och förfalskning av andra betalningsmedel. har Europols mandat utvidgats ytterligare i och med att en ändring av konventionen har beslutats som innebär att Europols behörighet omfattar all penningtvätt oberoende av vilken typ av brott som penningtvätten har sitt ursprung i. Denna konventionsändring träder i kraft först när samtliga medlemsstater har godkänt (ratificerat) den. Ett förslag till godkännande för del kommer att lämnas till . har rådet också antagit två rekommendationer: den ena om Europols möjligheter att anmoda medlemsstaterna att påbörja eller samordna särskilda utredningar, och den andra om Europols stöd till s.k. gemensamma utredningsgrupper, vilka inrättas av medlemsstaterna. Bägge rekommendationerna har sin grund i uttalanden som gjordes av EU:s stats- och regeringschefer vid i . Utöver det polissamarbete som bedrivs inom ramen för Europol kan polissamarbetet inom EU:s rådsstruktur sägas vara fördelat mellan arbetsgruppen för polissamarbete och arbetsgruppen mot olaglig narkotikahandel. I denna arbetsgrupp behandlas vitt skilda frågor som faller under ämnet polissamarbete inom EU med undantag för narkotikabekämpning. har arbetsgruppen behandlat ett stort antal olika ärenden. Bland annat kan nämnas ett förslag om utvidgning av artikel 40 i Schengen- konventionen, en resolution om utbyte av resultat av DNA-analyser, slutsatser om behovet av registrering av färgkoderna för fordonslack, rekommendationer för urval, utrustning och utbildning av poliser inom ramen för civil krishantering, gemensamma åtgärder i kampen mot miljö- brotten samt utarbetande av standardiserade registerrutiner för frågor som rör saknade eller oidentifierade personer m.m. Det kan vidare särskilt framhållas att arbetsgruppen förhandlade fram förslaget till rådets beslut Skr. 2001/02:30 om inrättande av Europeiska polisakademin. Arbetsgruppen mot olaglig narkotikahandel Arbetsgruppen behandlar narkotikafrågor ur ett brottsbekämpande perspektiv. Övriga EU-relevanta narkotikafrågor behandlas i den horisontella narkotikagruppen, HNG. behandlades bland annat ett franskt förslag som rör styrkor och svagheter i narkotikabrotts- bekämpningen inom respektive nationellt system. Inför det svenska ordförandeskapet presenterade två formella förslag till rättsakter om bekämpning av syntetisk narkotika. Gemensamt arbetsprogram för tullsamarbete i tredje pelaren mellan , samt (den s.k. trojkan) De tre medlemsstaterna kom överens om ett gemensamt arbetsprogram för sina tre ordförandeskap, dvs. Syftet var att effektivisera arbetet genom förstärkt kontinuitet. Bland de prioriterade frågorna i programmet kan nämnas främjande av ikraftträdandet av tullsamarbetskonventionen (II- konventionen) liksom den tekniska genomföringen av konventionen om ett tullinformationssystem (). När trojka-programmet presenterades i arbetsgruppen för tullsamarbete mottogs det med entusiasm av övriga medlemsstater och ansågs mana kommande ordförandeskap att samverka på motsvarande sätt. Arbetsgruppens arbete har följt programmet vilket resulterade i goda framsteg. Ett antal gemensamma kontrollaktioner mot bl.a. den illegala narkotikatrafiken genomfördes efter beslut av arbetsgruppen för tullsamarbete. Även kandidatländer och andra tredjeländer har deltagit i denna verksamhet. En ansenlig mängd av skilda slags droger har därigenom kunnat beslagtas och goda erfarenheter av praktisk samverkan mellan berörda myndigheter vunnits. Tullsamarbetskonventionen (II) Tullsamarbetskonventionen avser ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningarna inom EU. Den innehåller regler om bl.a. vissa gränsöverskridande samarbetsformer, vilka kan omfatta myndighets- utövning av utländska tjänstemän på svenskt territorium. I proposition 1999/2000:122 Internationellt tullsamarbete föreslog regeringen att skulle godkänna tillträde till konventionen. I propositionen lämnades vidare förslag till en ny lag om internationellt tullsamarbete, vilken skall ge den rättsliga grunden för tullmyndigheterna att fullgöra det samarbete med andra staters tullmyndigheter som har åtagit sig i olika internationella överenskommelser. Lagen innehåller också en rad bestämmelser i syfte att genomföra tullsamarbets- konventionen. Efter godkännande av såväl tillträde till konventionen som den föreslagna lagstiftningen, deponerades de formella ratifikationsinstrumenten hos rådets generalsekretariat . Lagstiftningen trädde i kraft . inledde arbetsgruppen för tullsamarbete utarbetandet av en handbok om den praktiska tillämpningen av tullsamarbetskonventionen. innehåller förklaringar av konventionens regelverk samt nationella uppgifter för respektive medlemsstat. Syftet är att underlätta arbetet för de tulltjänstemän som skall använda konventionen i sitt operativa arbete. skall ses som en praktisk vägledning utan bindande juridisk verkan. Studie av tulltjänstemäns befogenheter På initiativ av och genomfördes en studie av tulltjänstemännens befogenheter i de olika medlemsstaterna. Arbets- gruppen för tullsamarbete har analyserat studien. En översiktlig samman- ställning av vilka befogenheter som delas av samtliga stater, olika tendenser inom området och särskilda förhållanden skall hållas tillgänglig för tullmyndigheterna via Internet. Arbetet på det civilrättsliga området är omfattande. Det mesta och kanske viktigaste civilrättsliga samarbetet sker inte som en del av samarbetet i rättsliga och inrikes frågor utan görs i stället inom det ekonomiska och sociala samarbetsområdet. Detta samarbete syftar till att harmonisera medlemsstaternas lagar så att den inre marknaden kan upprättas. Olika civilrättsliga regler i medlemsstaterna kan i vissa fall utgöra hinder för den fria rörligheten för t.ex. varor och tjänster, och det kan därför finnas skäl att försöka komma fram till mera likartade regler. kan subsidiaritetsprincipen göra sig mer gällande här än annars, bl.a. eftersom det rör sig om regler som griper in i enskildas förhållanden. Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande finns ytterligare möjligheter till samarbete i civilrättsliga frågor. Detta arbete är än så länge i första hand inriktat på den internationella privat- och processrätten, dvs. frågor om lagval, domstolars internationella behörighet och erkännande och verkställighet av utländska domar samt frågor om bevisupptagning. Det arbetet redovisas i det följande. har i enlighet med givna riktlinjer informerats om det civilrättsliga samarbetet. Vid frågor av större vikt har faktapromemorior överlämnats till , och inför ministerråden har samråd skett med . Dessutom har berört fackutskott fortlöpande informerats om alla viktiga utspel och initiativ m.m. inom detta område. Genom Amsterdamfördragets ikraftträdande inrättades en särskild kommitté för det civilrättsliga samarbetet. Kommittén utgörs av en grupp som behandlar allmänna frågor och olika arbetsgrupper i särskilda sammansättningar som behandlar särskilda frågor. Gruppen för allmänna frågor har behandlat en rad pelarövergripande frågor och andra övergripande frågor, t.ex. EU-koordinering av förhandlingarna inom ramen för om en global konvention om jurisdiktion och verkställighet av domar på privaträttens område. I övrigt har sammanträtt i särskilda sammansättningar (I, II, Bevisupptagning och Insolvens), se avsnitt 41.2, 41.5 och 41.9. Arbetet i civilrättskommittén kommer att påverkas och styras av det åtgärdsprogram som antagits, se avsnitt 41.3. 41.2Jurisdiktion och erkännande och verkställighet av domar (I och II samt ) Medlemsstaterna påbörjade tillsammans med och ett arbete med att revidera konvention om domstolsbehörighet och om verkställighet av domar på privaträttens Skr. 2001/02:30 område och den i stort sett likalydande . uppnåddes i arbetsgruppen enighet om ett antal ändringar i konventionerna. En viktig sådan är att verkställighetsförfarandet blir enklare och snabbare. Sedan Amsterdamfördraget trätt i kraft och frågor som gäller det civilrättsliga samarbetet därmed fördes över till första pelaren beslöt rådet för rättsliga och inrikes frågor, som den bekräftade arbetsgruppens överenskommelse, att frysa den överens- komna texten i avvaktan på att kommissionen skulle lägga fram ett förslag till en gemenskapsrättsakt i ämnet. Det fortsatta arbetet med att revidera kommer att tas upp på nytt. Kommissionen presenterade ett förslag till förordning om jurisdiktion och erkännande och verkställighet av domar i civila och kommersiella mål (KOM (1999) 348), som innehållsmässigt i stort överensstämmer med Brysselkonvention med de ändringar som överenskommits i revideringsarbetet. Förslaget har behandlats i (I). antogs rådets förordning (EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordningen EGT L 12, , s. 1). träder I-förordningen i kraft (EGT L 160, 30.6.2000, s. 19). Konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål (den s.k. II- konventionen) slöts mellan EU:s medlemsstater och antogs av rådet . Konventionens struktur är i väsentliga hänseenden densamma som Brysselkonventionen . Med anledning av Amsterdamfördraget omarbetades till en förordning, rådets förordning (EG) nr 1347/2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn (II-förordningen). Förordningen antogs med ikraftträdande . 41.3Åtgärdsprogrammet om ömsesidigt erkännande antog rådet ett åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar på privaträttens område (EGT C 12, , s. 1). I åtgärdsprogrammet redovisas olika åtgärder som bör vidtas, såsom tillämpning av förenklade förfaranden för erkännande och verkställighet, åtgärder för att förstärka verkan i den anmodade staten av de beslut som har fattats i ursprungsstaten (preliminär verkställighet och säkerhets- åtgärder). Slutmålet är ett generellt avskaffande av kontroll av utländska domar. Arbetet skall ske i tre etapper, utan att det fastställs några exakta datum men med några viktigare riktlinjer. Dessutom föreslås vissa kompletterande åtgärder. Programmet rör både familjerätt och förmögen- hetsrätt. Som särskilt viktiga områden kan nämnas umgänge med barn och familjens förmögenhetsrätt samt obestridda fordringar, småmål och underhållsbidrag. Kommissionen har lagt fram ett förslag till beslut om inrättande av ett europeiskt rättsligt nätverk på privaträttens område. Nätverket skall enligt förslaget vara sammansatt av bland annat särskilt utsedda kontaktpunkter, centralmyndigheter samt andra myndigheter med ansvar för rättsligt samarbete på privaträttens område. Nätverkets uppgifter skall vara att mellan medlemsstaternas myndig- heter underlätta det rättsliga samarbetet på privaträttens område och att stegvis utforma och inrätta samt hålla uppdaterat ett lättillgängligt informationssystem för allmänheten. Befintliga samarbetsmekanismer skall inte påverkas utan nätverket skall ses som ett kompletterande instrument, som vid behov kan stödja befintliga mekanismer. Kontaktpunkterna skall stå till förfogande för nätverkets medlemmar genom att bland annat tillhandahålla information som behövs för att samarbetet i nätverket skall fungera. Kontaktpunkterna skall också bidra till att sammanställa och uppdatera informationen till allmänheten. Förhoppningsvis kan beslutet antas under det svenska ordförande- skapet. presenterade ett förslag till förordning om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevis- upptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Förslaget till förordning innehåller förslag till bestämmelser om hur samarbetet mellan domstolarna skall förbättras inom EU. Utkastet till förordning är i stora delar utformat med om bevisupptagning och rådets förordning om delgivning som förebild. Förslaget bygger på grundtanken att domstolar inom unionen skall kunna kommunicera direkt med varandra utan att behöva blanda in andra organ. En framställning om bevisupptagning eller någon annan rättslig handling skall således enligt huvudregeln översändas direkt mellan berörda domstolar. Till förordningsutkastet är fogat ett antal formulär som skall användas av domstolarna. De handlingar som översänds till en annan medlemsstat skall vara översatta till det eller de språk som mottagarlandet förklarat sig godta. En framställning om bevisupptagning skall enligt huvudregeln verkställas . Användandet av modern kommunikationsteknik uppmuntras såväl vid kommunikationen mellan domstolarna som på verkställighetsstadiet. Förhoppningsvis kan förordningen antas under det svenska ordförandeskapet. tog initiativ till en förordning om ömsesidig verkställighet av domar i mål om umgängesrätt när det gäller barn. Syftet är att säkerställa att umgänge kan utövas och att barnet efter umgängesperiodens slut återlämnas till vårdnadshavaren. 2001/02:30 initiativet skall det s.k. exekvaturförfarandet tas bort. skall alltså kunna verkställas direkt i andra medlemsstater utan något särskilt förfarande i verkställighetsstaten. Det franska initiativet diskuteras i en rådsarbetsgrupp. för rättsliga och inrikes frågor ansågs att tillämpnings- området för initiativet skulle vidgas till att omfatta även barn till ogifta föräldrar (det ursprungliga franska initiativet var begränsat till att gälla endast umgängesavgöranden som meddelats i samband med en äkten- skapsskillnad). Det ansågs vidare att arbetet med det franska initiativet skulle gå vidare och att det parallellt med detta arbete skulle påbörjas ett arbete om barn till ogifta föräldrar. Arbetet med det franska initiativet liksom det arbete som avser barn till ogifta föräldrar kommer att fortsätta under det svenska ordförandeskapet. 41.7Tillämplig lag för förpliktelser utanför avtalsförhållanden (II) Romkonvention om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) var ursprungligen tänkt att omfatta även förpliktelser utanför avtalsförhållanden (framför allt skadeståndstvister). Dessa frågor kom dock att lämnas utanför I. Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande är det inte längre aktuellt med att i en konvention mellan EU:s medlemsstater reglera frågan om tillämplig lag för förpliktelser utanför avtalsförhållanden i de fall när ett val skall göras mellan olika länders lagar. I stället torde regleringen få formen av en förordning (II). väntas kommissionen lägga fram ett förslag till förordning. antogs rådets förordning (EG) nr 1348/2000 (EGT L 160, 30.6.2000, s. 37) om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Förordningen bygger om delgivning. Den innehåller ett antal av regler men innehåller också ett antal nyheter. Bland annat införs ett system med mer direkta kontakter mellan de personer eller myndigheter som ansvarar för delgivning i medlemsstaterna. En nyhet är att moderna tekniska hjälpmedel, t.ex. e- post och fax, skall kunna användas i större utsträckning . Ett formulär som skall användas finns intaget i förordningen. Den innehåller också regler om översättning av handlingar som syftar till att skydda de enskilda parternas rättigheter. Förordningens bestämmelser skall tillämpas i stället och ersätter också det system för delgivning som införts genom Brysselkonvention om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område. träder förordningen i kraft. antogs rådets förordning (EG) 1346/2000 om insolvensförfaranden (EGT L 160, 30.6.2000, s. 1). Förordningen träder i kraft . Insolvensförordningen reglerar gränsöverskridande insolvensför- faranden. I förordningen behandlas frågan om domstolars behörighet att inleda ett insolvensförfarande, lagval samt erkännande och verkställighet av beslut. Utgångspunkten är att ett insolvensförfarande skall inledas där gäldenärens huvudsakliga intressen finns. Ett sådant förfarande omfattar gäldenärens egendom oavsett var inom EU den finns. Nationellt begränsade förfaranden kan också förekomma. Om flera förfaranden pågår skall dessa samordnas. Huvudregeln är att lagen i den stat där förfarandet pågår skall tillämpas, men om särskilda frågor finns kompletterande lagvalsregler. Ett inlett förfarande erkänns automatiskt i ett annat land och förvaltaren eller rekonstruktören har behörighet att agera inom hela EU. Insolvensförordningen gäller dock inte i förhållande till . DEL 5 EU:S INSTITUTIONER 42 Institutionernas funktion och verksamhet Samarbetet i EU bedrivs inom olika institutioner och fackorgan. Institutionernas funktion, men också huvuddragen i deras verksamhet , redovisas som bakgrund till skrivelsens redogörelse för verksamheten inom samarbetets olika politikområden. De politiska riktlinjerna för unionens utveckling fastställs av . Detta består av medlemsstaternas stats- och regeringschefer samt kommissionens ordförande, biträdda av medlemsstaternas utrikes- ministrar samt en medlem av kommissionen. Rådet, EU:s beslutande och lagstiftande organ, är det forum där medlemsstaterna för fram, diskuterar och sammanjämkar sina synpunkter. Rådet fattar beslut om lagstiftning på grundval av kommissionens förslag. Sådana beslut tas efter Amsterdamfördragets ikraftträdande i ytterligare ökad utsträckning genom medbeslutande tillsammans med . Rådet består av en regerings- ledamot från varje land. Utrikesministrarna möts i allmänna rådet i regel en gång , liksom ekonomi- och finansministrarna i Ekofin- rådet. Därutöver hålls ett stort antal fackministermöten. Arbetets karaktär är ett resultat av en mångårig utveckling. Efter hand har en ökad användning av majoritetsröstning införts. Denna beslutsform tillämpas nu för mer än tre fjärdedelar av alla beslut. Röstreglerna i rådet vid beslut med kvalificerad majoritet bygger på att varje stat har ett visst röstetal som varierar mellan två och tio. har fyra av de totalt åttiosju rösterna. De ständiga representanternas kommitté (Coreper) förbereder rådets arbete med hjälp av ett stort antal rådsarbetsgrupper, där medlemsstaterna företräds av tjänstemän. Vid sidan av Coreper finns andra förberedande organ med särskilda ansvarsområden: (den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken), (rättsligt och inrikes samarbete), Ekonomiska och finansiella kommittén (ekonomisk och monetär politik), (den gemensamma jordbrukspolitiken) och den s.k. (den gemensamma handelspolitiken). Inför rådsmötena samråder regeringen med i frågor som kommer att behandlas på rådets möten. Som ett led i genomförandet av de riktlinjer för reformer och rekommendationer för verksamhetens genomförande för ett effektivt fungerande råd för en utvidgad union som antogs av i , beslutade rådet om ändringar i rådets Den nya arbetsordningen trädde i kraft . fattade allmänna rådet även beslut om att minska antalet rådskonstellationer från 22 till 16. (Förslaget i rekommendation nr 9 ifrån var dock en minskning till 15 rådskonstellationer.) uttalade till artikel 2 i rådets arbetsordning återges förteckningen över konstellationer i EGT C 174, 23.6.2000, s. 2. Bakgrunden till dessa reformer är den rapport om rådets arbetssätt i ljuset av den kommande utvidgningen av unionen som lades fram av en arbetsgrupp, tillsatt av rådets generalsekreterare. att utarbeta rapporten hade givits av i , i välkomnade rapporten och uppmanade allmänna rådet att inför toppmötet i lägga fram specifika förslag till förbättringar av rådets arbetssätt inför utvidgningen Europeiska kommissionen skall övervaka tillämpningen av fördragens bestämmelser och de beslut som fattas på grundval av fördragen. Den är också den institution som har rätt att ta initiativ till lagstiftning. Kommissionen meddelar själv i stor omfattning lagstiftning och andra beslut. Till övervägande del sker detta på delegation från rådet, främst inom ramen för systemet med kommissionens genomförandekommittéer, den s.k. kommittologin. En förteckning över svenska ledamöter i dessa kommittéer finns upprättad (). Kommissionen består av 20 ledamöter (se bilaga 17) som nomineras av medlemsstaternas regeringar. Kommissionen och dess ordförande måste godkännas av . Kommissionsledamöterna skall i sitt arbete agera i unionens allmänna intresse under full oavhängighet. De utses för en period av . Den nya kommissionen tillträdde formellt . Men den nuvarande kommissionen tillträdde på grund av att den gamla kommissionen under ordförande avgick. Den nuvarande kommissionen leds av .