prop · GO03114 · 2001-04-06 00:00:00 — En aktuell lista på rådets ledamöter finns på ISP:s webbplats . Samråd skall ske med innan beslut fattas i viktigare ärenden. Rådet sammanträder på kallelse av ISP:s myndighetschef, krigsmaterielinspektören, som även leder överläggningarna. Vid rådets sammanträden presenterar ISP samrådsärenden för övervägande. Vidare redovisar bedömningar av de mottagarländer som är aktuella, och Försvarsdepartementet medverkar med bedömningar avseende Skr. 2000/01:114 ärendenas försvarspolitiska betydelse. En strävan i rådet är att uttolka riktlinjerna på ett konsistent sätt, till ytterligare vägledning för inspektionen. Vidare ges ledamöterna full insyn i handläggningen av utförselärenden genom att samtliga utförselbeslut för exportförsäljning fortlöpande redovisas. Genom denna procedur säkerställs en parlamentarisk insyn i tillämpningen av lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Krigsmateriel- inspektören har även att vid behov höra rådet i frågor som rör tillämpningen av lagen (1998:397) om strategiska produkter. ersätter inte i sådana ärenden som regeringen enligt regeringsformen skall överlägga med om. höll nio sammanträden, jämfört med 1999. 7 Det teknisk-vetenskapliga rådet För att bistå krigsmaterielinspektören med beredningen av ärenden som rör klassificering av krigsmateriel inrättades ett särskilt teknisk- vetenskapligt råd med företrädare för institutioner med överblick över teknologins tillämpning på civila respektive militära områden. höll rådet 3 sammanträden, lika många som . Genom tillskapandet av har det teknisk-vetenskapliga rådets arbetsområde breddats till att vid behov även omfatta produkter med dubbla användningsområden. 8 Informationsverksamhet avseende exportkontroll verkar internationellt för en ökad öppenhet kring handeln med krigsmateriel. Även nationellt görs ansträngningar för att sprida kunskap inom detta område. Regeringens offentligt redovisade årliga skrivelse om den svenska exporten är ett led i regeringens ansträngningar för ökad öppenhet. Den årliga skrivelsen publiceras på svenska och engelska och finns tillgänglig på webbplatserna , ; samt i Rixlex (). Den årsrapport som upprättas inom ramen för EU:s uppförandekod för vapenexport utgör ett viktigt instrument för att öka insynen på europeisk nivå. verkar för att denna rapport kontinuerligt skall förbättras och utökas. Uppförandekoden återges i bilaga 4 till denna skrivelse men finns även på . Som ytterligare en åtgärd för att främja informationstillgången på detta område internationellt har regeringen fortsatt att bidra ekonomiskt till () som innehåller information om nationella och internationella exportkontrollsystem samt viss statistik över Skr. 2000/01:114 innehav och export. Att verka nationellt för spridning av kunskap om exportkontrollen, både till allmänheten och till de företag som berörs är en viktig uppgift för (). ISP gav 1998 ut en reviderad upplaga av den handbok som senast gavs ut av dåvarande Krigsmateriel- inspektionen . är främst avsedd för dem som inom försvarsindustrin och vid statliga myndigheter har befattning med ärenden som rör tillverkning och utförsel av krigsmateriel. redovisar gällande lagstiftning, regelverk och handläggningsordning för tillståndsärenden. En motsvarande Strategiska Produkter publicerades . har ISP på sedvanligt vis anordnat seminarier och informationsmöten om sin verksamhet riktat i första hand till befattningshavare inom industrin. Myndigheten upprättade 1998 en utförlig hemsida på Internet. har hemsidan vidareutvecklats och även översatts till engelska. publicerade ISP även en årsbok, med översättning till engelska. Denna utgör en populärare form av ISP:s årsredovisning och med inslag även av sådan information som lämnas i regeringens årliga skrivelse till . 9FN-registret och annan internationell rapportering om vapenöverföringar generalförsamling antog en resolution som anmodar medlemsländerna att till ett register över konventionella vapen redovisa såväl sin import som sin export av tyngre konventionella vapen. Handeln med följande sju vapenkategorier rapporteras: stridsvagnar, pansrade stridsfordon, grovt artilleri, stridsflygplan, attackhelikoptrar, stridsfartyg och robotar/robotlavetter. I samråd med försvarets myndigheter och () sammanställer Utrikes- departementet aktuella uppgifter som i enlighet med den ovannämnda resolutionen överlämnas till FN. För åttonde år, 1999, hade till början 92 av FN:s 185 medlemsländer (jämte observatörslandet ) lämnat uppgifter om sin export och import av de sju kategorierna tyngre vapen. Genom att rapporter föreligger från alla större exportörer utom och alla större importörer utom några länder i , beräknas av den legala världshandeln med angivna vapen omfattas av registret. deltar endast i begränsad omfattning i världshandeln med aktuella tyngre vapensystem. , som är det senaste rapportåret, redovisade import från av 3 stridsvagnar Leopard 2 (Strv 122) och 1 splitterskyddat trupptransportfordon av typen MT-Lbu (Pbv 4020). redovisade även Skr. 2000/01:114 import från av 3 pansarfordon av typen Piranha (Pbv 4020). exportsidan rapporterade utförsel av 35 stridsfordon CV 9030 till . Rapporten för sammanställs , efter färdigställandet av denna skrivelse. verkar på olika sätt för ökad rapportering till och för större öppenhet om transfereringar av krigsmateriel. Dessa ansträngningar ingår som ett led i strävan att öka den allmänna öppenheten på detta område för att därmed öka förtroendet länder emellan och förbättra informationsunderlaget för en ansvarsfull exportkontroll. I Organisationens för säkerhet och samarbete i () säkerhets- forum har de deltagande 55 länderna enats om att iaktta vissa principer vid transfereringar av krigsmateriel, bl.a. att i olika former utbyta information om handeln med krigsmateriel inom och att lämna uppgifter till . Wassenaararrangemangets rapporteringsmekanism avseende krigsmateriel följer i stort de sju kategorier som rapporteras till , vissa kategorier har emellertid förfinats genom införande av undergrupper. De 33 medlemsstaterna har enats om att två gånger rapportera enligt en överenskommen praxis, och att ytterligare information då kan inkluderas på frivillig basis. Denna överenskommelse syftar till att göra det möjligt för medlemsstaterna att på ett tidigt stadium uppmärksamma destabiliserande ansamlingar av vapen. Även export av produkter och teknik med dubbla användningsområden inrapporteras till Wassenaararrangemanget två gånger . Samråd om rapporteringen till sker med övriga medlemmar av EU. I en skrivelse till FN:s generalsekreterare har EU uppmanat övriga FN-medlemmar att lämna uppgifter även om innehav och egen produktion av den krigsmateriel som omfattas av registret i syfte att göra detta mera användbart. lämnade denna typ av uppgifter till registret första gången . En översyn av registret skedde dock utan att några konkreta framsteg kunde noteras beträffande utvidgning av registret. Som ett led i strävan efter ökad öppenhet internationellt har regeringens redogörelse till över krigsmaterielexporten överlämnats till FN i engelsk översättning. finns uppgifter lämnade till tillgängliga på FN:s webbplats (). 10 Samarbetet inom EU på exportkontrollområdet Krigsmaterielområdet har identifierats som ett lämpligt område för samarbete inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). I rådsarbetsgruppen COARM (on Skr. 2000/01:114 ) diskuterar de femton medlemsstaterna regelbundet olika frågor med anknytning till handeln med krigsmateriel. Det kan exempelvis vara fråga om att utbyta information om synen på enskilda exportdestinationer, eller gemensamt diskutera hur nationella regelsystem kan vidareutvecklas för att ta hänsyn till nya förhållanden. Utöver denna arbetsgrupp finns även ad hoc-gruppen POLARM (ad hoc Working Party on a European Armaments Policy), som enligt sitt mandat bl.a. har till uppgift att analysera alternativen för en europeisk försvarsindustripolitik och föreslå fortsatta åtgärder inom ramen för gemenskapsrätten eller . Den gemensamma uppförandekod för vapenexport som antog utgår från och preciserar ytterligare de gemensamma kriterier för krigsmaterielexport som beslutades av i och i . Texten till koden bifogas som bilaga 4. I koden anges ett antal kriterier som skall tillämpas vid den nationella prövningen av exportansökningar. Dessa kriterier överensstämmer i allt väsentligt med de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport. Koden representerar en minsta gemensam nämnare på exportkontrollområdet och hindrar inte enskilda medlemsstater från att vara mer restriktiva. Medlemsstaterna ger i koden uttryck för sin avsikt att förstärka utbytet sinsemellan av relevant information för att uppnå en ökad insyn och att gradvis närma den förda exportpolitiken i de olika medlemsstaterna. Medlemsstaterna skall bl.a. informera varandra om potentiella exportaffärer som inte medges, s.k. denials. En medlemsstat som har meddelat en denial skall konsulteras om en annan medlemsstat överväger att bevilja tillstånd för en i huvudsak identisk transaktion. Enligt uppförandekoden skall en årlig rapport sammanställas. Varje medlemsstat upprättar således en rapport över sin export av krigsmateriel samt om tillämpning av koden för året som gått. Rapporterna sammanställs av ordförandeskapet och diskuteras vid ett årligt möte i COARM. I samband med mötet utvärderas uppförandekodens effekter och eventuella förbättringar av koden diskuteras. Därefter sammanställs en slutlig rapport som antas av ministerrådet. Den andra årliga rapporten enligt uppförandekoden antogs av rådet . I linje med svenska målsättningar offentliggjordes rapporten, liksom föregående år, i EGT (Europeiska gemenskapernas officiella tidning). Rapporten innehåller bl.a. de riktlinjer som har antagits för att förbättra tillämpningen av koden, prioriteringar för framtida samordnade åtgärder och viss statistik över medlemsstaternas export av konventionella vapen. Rapporten visar att medlemsstaterna bl.a. har antagit en gemensam europeisk förteckning över krigsmateriel, vilket innebär ett viktigt framsteg i arbetet med att öka effektiviteten ytterligare i den gemensamma uppförandekoden. Vidare har framsteg kunnat noteras beträffande kontrollen av civil materiel som kan användas för att kränka mänskliga rättigheter. En lista över sådan materiel har fastställts och Europeiska kommissionen uppmanats att skyndsamt utarbeta en Skr. 2000/01:114 kontrollmekanism inom ramen för första pelaren. Man har även fortsatt att utbyta information om tillämpningen av FN:s, EU:s och embargon i syfte att utveckla en gemensam praxis. Enligt uppförandekodens tillämpningsbestämmelser skall EU:s medlemsstater uppmuntra andra vapenexporterande länder att ansluta sig till kodens principer. Ett led i detta arbete var undertecknandet av en gemensam deklaration mellan och om att i det internationella arbetet verka för ökad öppenhet och en ansvarsfull exportkontrollpolitik. har de till EU associerade staterna i , , samt de EFTA-länder som är medlemmar av EES, dvs , och anslutit sig till kodens principer. har även och anslutit sig till dessa principer. innehar ordförandeskapet för EU. Resultatet av sådana initiativ som tas redovisas i nästa års skrivelse till . Ett beslut av om vapenembargon utgör ett ovillkorligt hinder mot svensk export enligt riktlinjerna för krigsmaterielexport. , hela eller delar av året, gällde bindande embargon beslutade av mot (UNITA), , , , , , och . Vidare omfattades , , , , och Yemen av ej bindande embargon beslutade av FN. EU:s medlemsstater iakttar fullt ut FN:s säkerhetsråds bindande beslut om vapenembargon. rekommendationer om restriktivitet (markerade ovan som ej bindande embargon) har inte samma bindande karaktär och tillämpningen prövas därför från fall till fall. Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i EU beslutas med enhällighet om vissa vapenembargon som går utöver vad har beslutat. Dessa får ses som ett utslag av medlemsstaternas vilja att reagera gemensamt i olika säkerhetspolitiska frågeställningar. Ett vapenembargo beslutat av EU genomförs genom tillämpning av respektive medlemsstats nationella exportkontrollregelverk. EU upprätthöll under hela eller delar av embargon mot , och , /, , , , , , , , , , och . EU:s medlemsstater iakttog vidare även ett vapenembargo mot Nagorno-Karabakh som 1992 beslutades av (). 12Internationella ansträngningar för att förebygga och bekämpa destabiliserande ansamlingar och okontrollerad spridning av lätta vapen arbetar tillsammans med andra länder för verkningsfulla åtgärder mot det lidande som spridningen och användningen av lätta vapen orsakar i dagens konflikter. Begreppet lätta vapen omfattar i princip handeldvapen och andra vapen som är avsedda att bäras och användas av en eller ett par personer men någon enhetlig definition har ännu inte fastställts. Arbetet med att förebygga och bekämpa destabiliserande ansamlingar, okontrollerad spridning och illegal handel pågår i olika internationella fora. verkar för att varje land skall bedriva en ansvarsfull exportpolitik på grundval av heltäckande lagar och regler, samt inrätta effektiva kontrollsystem och upprätthålla en väl fungerande administration för att kontrollera tillverkare, köpare och säljare, agenter och mellanhänder. fäster särskild vikt vid kontrollen av vapenhandlare och vid ökad öppenhet och transparens i vapenhandeln. Den svenska lagstiftningen, som även kontrollerar när personer och företag agerar som förmedlare i vapentransaktioner, utgör ett av de exempel som framhålls i det inter- nationella arbetet. () antog ett lätta vapen-dokument som innehåller normer, principer och åtgärder avseende bl.a. tillverkning och märkning av lätta vapen, registerhållning, exportkontroll och exportkriterier, transparens, säker förvaring samt överskottsmateriel. har vidare aktivt deltagit i förberedelserna inför den om illegal handel med lätta vapen i alla dess aspekter som kommer att äga rum i . och EU:s målsättning är att konferensen skall anta politiskt bindande handlingsprogram med konkreta åtgärder som prioriterar exportkontroll, internationellt samarbete och bistånd till utsatta länder. Viktiga instrument i det internationella arbetet är också EU:s program för att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella vapen (1997), EU:s gemensamma åtgärd för att bekämpa destabiliserande anhopning och spridning av handeldvapen och lätta vapen (1998) samt EU:s uppförandekod för vapenexport (1998). 13 Försvarsindustrin och internationellt samarbete på krigsmaterielområdet ur ett exportkontrollpolitiskt Skr. 2000/01:114 perspektiv Mot bakgrund bl.a. av den svenska försvarsmaktens krympande materiel- anslag och den vikande internationella försvarsmaterielmarknaden konstaterades i prop. 1996/97:4 (s. 154) om totalförsvar i förnyelse, som antagits av (bet. 1996/97:FöU1), samt i propositionen Det nya försvaret (prop. 1999/2000:30), att ett väsentligt utökat internationellt samarbete framstår som en förutsättning för den svenska försvarsindustrins överlevnad och för försvarsmaktens anpassningsförmåga. Det har således stått klart för statsmakterna att svensk försvarsindustris framtida industriella förmåga och kapacitet till väsentlig del kommer att baseras på ömsesidiga industriella internationella beroenden och på det växande mellanstatliga samarbetet som är en följd av försvarsindustrins internationalisering. Denna avgör indirekt vilken industrikapacitet fortsättningsvis kommer att ha, vilket i sin tur påverkar materiel- försörjningen av det svenska försvaret. En säker materielförsörjning är nödvändig för att upprätthålla trovärdigheten för försvarets förmåga att kunna anpassas. För ett militärt alliansfritt land som är det ett vitalt säkerhetspolitiskt intresse att omvärlden har tilltro till denna anpassningsförmåga. Regeringens bedömning är att , genom att fortsatt delta i det internationella samarbetet på försvarsmaterielområdet, säkrar långsiktiga utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska intressen. Rationaliseringstakten i har tilltagit. Man har dock ännu inte nått den nivå på sammanslagningar som förekommit i branschen i och det återstår att se hur långt europeisk industri väljer att gå. Svensk försvarsindustri har genomfört ett antal omstruktureringsåtgärder. Det brittiska företaget plc förvärvade således i . genomfördes en samordning av explosivämnes- och ammunitionstillverkningskapacitet i , och i de två företagskonstellationerna NAMMO (, och ) och NEXPLO (och ). På svensk sida berördes , m.fl. företag. samarbetar med British Aerospace (BAe) i , som ägare till av aktierna i , om utvecklingen och marknadsföringen av en exportversion av det svenska stridsflygplanet 39 . förvärvades , inklusive , av det tyska varvet (), som förvärvade en andel i det tyska bolaget. Efter godkännande beslutade regeringen att avyttra statens andel av till . konsoliderades så försvarsindustrin i genom att efter ett offentligt bud förvärvade samtliga aktier i . Den därpå följande omstruktureringen ledde till skapandet inom koncernen av sex affärsområden med ett knappt 30-tal bolag. Konsolideringen föranledde Skr. 2000/01:114 vidare bl.a. att kärnan i gamla , , förvärvades av det amerikanska företaget . Den nationella konsolideringsprocessen är sannolikt därmed inte avslutad, även om takten av naturliga skäl kan komma att avta något. undertecknade försvarsminister en avsiktsförklaring tillsammans med försvarsministrarna i , , , och , om att inleda diskussioner i syfte att identifiera åtgärder för att underlätta den europeiska försvarsindustrins omstrukturering. Denna avsiktsförklaring, eller "Letter of Intent" (LoI), ledde till upprättandet av en exekutivkommitté, med en representant för envar av de sex staterna. Kommittén fick ansvaret för att förhandla och lägga fram förslag om internationella instrument inom området. Under kommittén etablerades mellan staterna sex arbetsgrupper på tjänstemannanivå. Grupperna studerade och behandlade frågor om leveranssäkerhet, exportkontrollprocedurer, harmonisering av militära krav, forskning och teknologi, säkerhetsskydd samt hantering av teknisk information. De tekniskt komplicerade förhandlingarna pågick till . beslutade och om ett förslag till ramavtal (Framework Agreement) om åtgärder för att underlätta omstrukturering och drift av den europeiska försvarsindustrin. Regeringen beslutade att avtalet skulle undertecknas och så skedde också i samband med ett försvarsministermöte i . Redan i proposition 1999/2000:30, Det nya försvaret, gjorde regeringen bedömningen att det kommande ramavtalet skulle få en sådan karaktär att den borde underställas för godkännande. En proposition om godkännande av ramavtalet överlämnades till och avtalet godkändes genom riksdagsbeslut (/01:49, bet.2000/01:UU8, rskr 2000/01:171). Vad gäller exportkontrollavsnittet i avtalet föreligger ett resultat som, i enlighet med den målsättning, ryms inom ramen för gällande svenska regelverk. Det parlamentariskt sammansatta har kontinuerligt hållits orienterat om förhandlingarna. Information om arbetets fortskridande har vid skilda tillfällen vidare lämnats i Utrikes-, Försvars- och , samt i . träder i kraft successivt med början , i takt med att nationella ratificeringar föreligger. Ett fördjupat arbete på de sex delområdena inom ramavtalet har redan påbörjats mellan de sex avtalsparterna. Målsättningen är att söka avsluta det praktiska arbetet på myndighetsnivå med en nationell implementering av ramavtalet, till stöd för omstruktureringar vars genomförande naturligen ankommer på industrin själv. På litet kommer frågan om andra europeiska försvarsindustrinationers deltagande i s.k. LoI-projekt att aktualiseras och övervägas i kretsen av avtalsslutande parter. För att svensk försvarsindustri skall kunna hävda sig i omstrukturerings- Skr. 2000/01:114 processen och önskvärda samarbeten uppnås, fordras att företagen har kvalificerad teknisk kompetens som kan attrahera beställningar på materielområdet. försvarsbeslut konstaterades att krigsmateriel- exporten var av fortsatt försvarspolitisk vikt och att det därför var önskvärt att regeringen och svenska myndigheter på ett mer aktivt och strukturerat sätt stöttade försvarsindustrins exportansträngningar i större materielprojekt, under förutsättning att exportansträngningarna stod i överensstämmelse med riktlinjerna för krigsmaterielexport. koordineras detta stöd genom en särskild arbetsgrupp på statssekreterarnivå. inrättades en särskild befattning på tjänstemannanivå inom med uppgift att svara för den löpande samordningen av det exportfrämjande stödet. 14 Utvecklingen av internationell handel med krigsmateriel I sin årsbok och i en särskild databas sammanställer viss statistik över överföringar av krigsmateriel i världen. Enligt senast tillgängliga uppgifter från fortsatte överföringarna av tyngre konventionella vapen att minska . I fasta priser minskade överföringarna jämfört med föregående år. I den lista som publicerar över exportländer avseende tyngre konventionella vapen (flygplan, krigsfartyg, artilleri, pansarfordon, missiler samt målsöknings- och radarsystem) ligger för oförändrat på 15:e plats av världens totala export, som uppgick till 104 252 mrd dollar priser. Största exportland är som svarade för , närmast följd av (), (), () och (). Ledande importör av tyngre konventionella vapen var 2000 av den totala importen, närmast följd av (), (5,), (5,) och (5,). intog en 38:e plats av världens totala import av tyngre konventionella vapen. 15Korruption inom internationell handel med krigsmateriel Det seminarium om korruption inom handeln med krigsmateriel som anordnades i samarbetet med , samlade ett tjugotal deltagare i . Deltagarna hade inbjudits från fyra olika kategorier: statsförvaltningen, den militära sektorn, försvarsindustrin samt den akademiska världen. Såväl producentländer som konsumentländer Skr. 2000/01:114 fanns representerade, liksom länder på olika ekonomisk utvecklingsnivå. Under seminariet belystes korruptionen inom vapenhandeln ur olika aspekter och potentiella åtgärder för att komma tillrätta med problemet identifierades. Rapporten från mötet har presenterats för en vidare internationell krets genom det svenska EU-ordförandeskapets hemsida (). Stockholms- initiativet kommer att följas upp med aktiviteter under det svenska ordförandeskapet och en andra konferens i . Avdelning II Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden 16 Samarbetet inom multilaterala exportkontroll- arrangemang Under den senare delen av och har frågan om icke-spridning av massförstörelsevapen haft en framstående position på den internationella agendan. Det finns flera orsaker till varför frågan har rönt ett sådant intresse; indikationer på att vissa länder i instabila regioner har visat intresse att anskaffa massförstörelsevapen, avslöjandena om program för massförstörelsevapen och hur nära landet hade varit att utveckla kärnvapen samt indikationer på ett ökat intresse från icke-statliga aktörer att anskaffa massförstörelsevapen. Termen "massförstörelsevapen" brukar reserveras för kärnvapen samt kemiska och biologiska stridsmedel. Därutöver brukar ballistiska missiler med lång räckvidd samt kryssningsmissiler inkluderas i arbetet att hindra spridningen av massförstörelsevapen. Med begreppet "icke-spridning" avses ofta de multilaterala åtgärder som vidtagits med syfte att stävja spridningen av massförstörelsevapen. Dessa åtgärder har framförallt tagit sig uttryck i dels ett antal multilaterala konventioner och dels i ett antal mera informella s.k. exportkontrollarrangemang. Vad gäller den förstnämnda kategorien kan man särskilt omnämna Fördrag om förhindrande av spridning av kärnvapen (NPT), Konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt deras förstöring (BTWC) samt Konvention om förbud mot utveckling, produktion, lagring och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring (CWC).