prop · GO0372 · 2001-01-01 00:00:00 — förslag: Mot bakgrund av några globala scenarier betonar kommittén att utbildning och kompetensutveckling utgör strategiska positioner och att den kanske viktigaste aspekten är kopplingen mellan kunskapssamhälle och livslångt lärande. I de scenarier som tecknats handlar det om att det krävs en välutbildad befolkning, en kreativ miljö med attraktiva arbetsplatser, ett rikt kulturellt utbud och flexibla möjligheter till livslångt lärande. Kommittén konstaterar att relationerna mellan information, kunskap och utveckling är komplicerade men viktiga att uppmärksamma på både samhälls- och individnivå. Man kan hävda att vi lever i ett kunskaps- och informationssamhälle där kunskap är innehållet och informationstekniken mediet. Det är innehållet som är förändringskraften men mediet underlättar förändringsprocessen. På individnivå talar man om kedjan: data - information - kunskap - eftertanke - handlande. Kommittén betonar att det finns många skäl till att livslångt lärande är betydelsefullt och blivit allt mer betydelsefullt. En fundamental aspekt som anges är att i och med att kunskapsmassan kontinuerligt växer, blir det allt orimligare att tänka sig att man i ungdomen skall kunna inhämta mer än en bråkdel av de kunskaper man kommer att behöva under sitt liv. Det mesta av dessa kunskaper har inte ens utvecklats när man går i ungdomsskolan. Det livslånga lärandet har därmed ett värde i sig. Men också politiskt, kulturellt och för arbetslivet betonas värdet av livslångt lärande. Alla måste ha tillgång till en plattform - en god basutbildning - för det fortsatta lärandet. Lärande i det formella utbildningssystemet måste kunna gå att kombinera med annat lärande, t.ex. lärande på en arbetsplats. Alla individer måste få möjlighet att förverkliga sina individuella livsprojekt inklusive den utbildning och lärande som innefattas i detta. Det får inte finnas några återvändsgränder inom utbildningsväsendet eller andra hinder för individen att skräddarsy sin utbildning. Vidare poängteras att särskilda satsningar krävs för att motverka att individer med funktionshinder inte skall hamna vid sidan av utvecklingen. Framtida utmaningar för den svenska utbildningspolitiken blir enligt kommittén att starkare betona: * utbildningspolitiken som resursskapare och som en del i innovationssystemet, * utbildningspolitiken som drivkraft för ökad konkurrenskraft som en del i infrastrukturen samt * utbildningspolitiken som problemlösare - livslångt lärande för arbetskraft med kort utbildning och med en åldrande befolkning. Viktiga uppgifter för staten blir enligt kommittén att värna den demokratiska utvecklingen, att förhindra att marknadskrafterna undergräver viktiga kulturella värden och att motverka polarisering på arbetsmarknaden och mellan grupper och regioner i . I de scenarier som tecknats i anslutning till - både det optimistiska och det mindre optimistiska - antyds att det kan bli ett överskott av personer med enbart grundskoleutbildning, vilket enligt KLK motiverar en fortsatt satsning på vuxenutbildning. Kommittén konstaterar att internationellt sett ligger bra till i många utbildnings- och arbetsmarknadsmässiga avseenden. Trots detta måste statliga satsningar på utbildning och kompetensutveckling fortsätta. Kommittén anser att det är av yttersta vikt att det även inom andra politikområden genomförs åtgärder som leder till att det skapas fler kvalificerade jobb, ökar efterfrågan på välutbildat arbetskraft samt stimulerar individer och arbetsgivare att själva investera i utbildning och kompetensutveckling. Det är viktigt att investeringarna i utbildning på både grundläggande och högre nivå fortsätter. En politik som uppmuntrar ett brett deltagande av arbetskraften i utbildning och vidareutbildning kan spela en viktig roll för ekonomisk tillväxt och en bred välståndsutveckling. En huvuduppgift för utbildningssystemet blir att ge alla individer möjligheter att tillägna sig och utveckla de grundläggande kunskaper och färdigheter som individerna behöver för att bli delaktiga i samhället och som behövs på arbetsmarknaden. När ny kunskap produceras snabbt blir utbildningens huvuduppgift att ge en bas för framtida aktiviteter. Staten bör garantera alla möjlighet att få treårig gymnasiekompetens och staten bör garantera individerna tillgång till en viss minimistandard i fråga om infrastruktur för livslångt lärande. Kommitténs bedömning är att sådana investeringar är samhällsekonomiskt lönsamma. Kommunerna bör ha huvudansvaret för genomförandet av dessa satsningar. Motiven för dessa förslag ligger dels i medborgarrätt, dels i effektivitet. resonemang om vad som skulle kunna vara en lämplig ansvarsfördelning mellan stat, individ och arbetsliv när det gäller utbildning och livslångt lärande. I detta sammanhang förs vissa principiella ställningstaganden fram beträffande statliga styrmedel. Rätten till gymnasiekompetens för vuxna bör inte vara beroende av konjunkturerna. Myndigheternas uppgifter att följa upp mål och utöva tillsyn bör skiljas från de främjande uppgifterna. Former för regelbundna överläggningar och överenskommelse mellan staten och kommunerna bör etableras på utbildningsområdet. När det gäller relationerna mellan staten och kommunerna anser kommittén att det är angeläget att hålla fast vid decentraliseringen, men att de nationella målen för utbildningspolitiken måste bli tydligare och att individens ställning skall stärkas genom lag. I sina resonemang om livslångt lärande slår kommittén fast att infrastrukturen för utbildningsområdet är en viktig beståndsdel i det sociala kapitalet. Det är också en grund för allt lärande som kommer att pågå i hemmet, i vardagslivet, på arbetsplatserna, och i föreningslivet. Detsamma gäller för alla andra aktiviteter av vilka formellt arrangerad utbildning utgör en liten del. Kommittén pekar på att folkbildning och föreningsverksamhet fyller viktiga funktioner i vardagslärandet. Studiecirklar, studiegrupper och chatgrupper där deltagarna har gemensamma intressen ges som andra exempel på detta informella lärande. För att markera bredden i vuxenlärandet delar kommittén in lärandet i tre kategorier: individuellt vardagslärande, lärande i arbetslivet och lärande i studier. Kommittén betonar att lärande i arbetslivet är en särskilt viktig faktor i det totala livslånga lärandet. Ju mer kunskapssamhället utvecklas, desto större andel kan man förvänta sig att lärandet i arbetslivet kommer att utgöra av det totala lärandet som även det förväntas öka. Remissinstanserna: Få instanser har direkt kommenterat kommitténs skrivningar inom detta område. Ett antal instanser uttalar sig i allmänna ordalag positivt om den vida bakgrund som kommittén tecknar. Det man framför allt betonar är individperspektivet och de demokratiska aspekterna. Det finns dock en del kritiska synpunkter på att helhetsperspektivet inte alltid följs upp och slår igenom i betänkandet på ett tillfredsställande sätt. delar kommitténs perspektiv att lärandet bör vara livslångt och livsvitt, som det främjar ett effektivt och rättvist kunskapssamhälle. Bl.a. Statskontoret, och anser att individperspektivet saknas i för stor utsträckning i betänkandet. Vidare framhåller Statskontoret att utredningen inte tagit tillräcklig hänsyn till att det livslånga lärandet och vuxenutbildning är två skilda frågeställningar. anser inte att belysningen av vuxenutbildningen i förhållande till kunskapssamhället och det livslånga lärandet är tillräcklig samt att betänkandet förmedlar en syn på komvux roll i kunskapssamhället som enbart kompensatorisk. anser att betänkandet inte utgår från ett livslångt lärandeperspektiv utan mer från ett system med återkommande utbildning. framhåller att det livslånga lärandeperspektivet bör innebära att livet inte skall delas upp i perioder och att det eftergymnasiala perspektivet borde finnas med i större utsträckning. () anser att betänkandet för mycket fokuseras på den formella vuxenutbildningen på gymnasienivå. efterlyser den etniska dimensionen i betänkandet. Majoriteten av instanserna ställer sig bakom de generella förslagen om garanterad tillgång till gymnasiekompetens samt en minimistandard av infrastruktur och pekar på positiva erfarenheter från . TCO understryker att gymnasial utbildning för alla är ett grundläggande krav om kunskapssamhällets möjligheter skall vara tillgängliga för alla och koncentration mot arbetslösa får därför inte vara vägledande för den framtida vuxenutbildningen. framhåller att många vetenskapliga studier och offentliga utredningar visat på att nationernas välstånd och ländernas konkurrenskraft i växande utsträckning är beroende av den mänskliga arbetsinsatsen och av människors utbildning och kompetens att ta till vara och utveckla ny kunskap och ny teknik. I det framtida arbetslivet är en kontinuerlig kompetensförnyelse en förutsättning för trygghet till arbete. Utbildning och livslångt lärande blir kommunicerande kärl med arbete och välfärd. Skälen för regeringens förslag: Bakgrund präglades den utbildningspolitiska diskussionen av insikten att de skolkunskaper som inhämtas i barndomen och ungdomen inte kommer att vara tillräckliga för hela livets behov av kunskap och vetande. Utvecklingen i arbetslivet och samhället i övrigt skulle för de flesta komma att kräva återkommande perioder av utbildning under hela den yrkesverksamma perioden. Återkommande utbildning var en strategi som i hög grad låg till grund vid utformningen av 1970-talets reformer inom vuxenutbildningen och högskolan. Den utgör fortfarande grunden för dagens vuxenutbildning och det studiefinansieringssystem som gäller fram till . Samhällets satsning på vuxenutbildning har utgjort ett viktigt verktyg för att åstadkomma social utjämning och ökad jämlikhet. har i hög grad präglats av den elektroniska revolution som i grunden förändrat villkoren för arbete, ekonomi, lärande och kommunikation. Industrisamhällets arbetsorganisation var jämförelsevis stabil och gjorde det möjligt att identifiera yrken som var gemensamma för många arbetsplatser. En växande del av dagens arbetsmarknad formas som tidsbegränsade projekt med utpräglad platt organisation. Avgränsningen av individens uppgifter är specifik för projektet. Behovet av kompetens är ofta unikt för varje projekt. Yrken i traditionell mening är inte alltid möjliga att identifiera, även om fasta jobb ännu dominerar. Den genomgripande förändring av arbetslivet som denna utveckling medfört har beskrivits i bl.a. rapporten ? (Ds 2000:49) I detta sammanhang hänvisar vi till dessa beskrivningar. Den snabba samhällsförändring som pågår och som tycks accelerera, ställer nya krav på alla medborgare. Informations- och kommunikationstekniken (IT) gör det möjligt att följa ekonomiska och politiska skeenden i realtid över hela världen. Tillgången till information och möjligheterna att tillägna sig ny kunskap är tillsynes obegränsad. Betydelsen av att kunna granska och värdera information växer därmed kraftigt. Den enskilde måste ta ställning till situationer som direkt påverkar hans eller hennes livssituation och där han eller hon inte har någon tidigare erfarenhet att luta sig mot. De gemensamma demokratiska och humanistiska värdena utmanas ständigt. Den nya tekniken har skapat villkor, som skärper behoven av värdering och källkritik. Förtrogenhet med den gemensamma värdegrunden är då avgörande för förmågan att hantera de situationer som kan uppstå. Folkrörelsernas tradition att i sin verksamhet erbjuda förutsättningar för delaktighet och gemenskap men även som mötesplatser för lärande och kunskapsutveckling blir fortsatt en viktig faktor i demokratiutvecklingen. Vuxnas behov av och förutsättningar för lärande har som en följd av denna utveckling förändrats. Lärandet kan inte avgränsas till ungdomsåren och några avgränsade perioder under yrkeslivet därefter. Som KLK påpekar innebär kunskapsmassans snabba tillväxt att mycket av den kunskap som en person behöver under sitt liv ännu inte har utvecklats när han eller hon går i ungdomsskolan. Kraven på flexibilitet och förändring är stora inom såväl arbetslivet som samhällslivet i övrigt. Lärandet blir i allt högre grad en daglig och ständig följeslagare. För att kunna sköta och behålla arbetet, byta arbete, utveckla och förverkliga sig själv och fungera väl som samhällsmedborgare kommer alla kontinuerligt att behöva lära nytt och lära om. Att under barn- och ungdomsåren ha skaffat sig en bred plattform för fortsatt lärande och successivt kunnat vidga denna blir än mer avgörande. Bara en bred grund och goda möjligheter att bygga på denna med den kunskap som krävs ger individen valfrihet och möjligheter att påverka vid förändringar i arbets- och samhällslivet. Ett livslångt lärande börjar i det lilla barnets nyfikenhet och kunskapssökande och skall sedan vara en realitet under hela livet. Ett kontinuerligt lärande, är självfallet inte något nytt. Det har i en mening förekommit och varit en förutsättning för individernas och samhällets utveckling så länge som mänskligheten har funnits på jorden. Väsentligen har det handlat om ett erfarenhetsbaserat informellt lärande i vardagen och kompletterat med mer formaliserat lärande under barn- och ungdomsåren och av studieperioder som vuxen. I dagens svenska utbildningspolitik tar sig detta uttryck i en allmän förskola, grundskola med högt ställda mål, en gymnasieskola för alla ungdomar, i en fortgående utbyggnad av högskolan och vuxenutbildning för alla. Förslagen i denna proposition tar fasta på behovet av förändring och utveckling inom dagens vuxenutbildning för att motsvara de krav som ett konsekvent förhållningssätt till principen om livslångt lärande ställer. Indirekt lyfter förslagen också fram utvecklingsbehov inom andra delar av utbildningsväsendet, inte minst högskolan, och inom andra politiska verksamhetsområden. De bildningsideal som utgjort grunden för svensk folkbildning och som i hög grad präglat även annan vuxenutbildning har relevans också i kunskapssamhället. De utgör en betydelsefull motvikt mot en förenklad och instrumentell kunskapssyn, som ibland präglar främst utbildning på arbetsplatserna. När regeringen lägger fram två propositioner som behandlar förutsättningar för vuxnas lärande resp. kvalificerad yrkesutbildning (prop. 2000/01:63) så sker det i avsikt att forma en strategi för utveckling av det livslånga lärandet som avser vuxna. Internationell utveckling har i olika internationella sammanhang aktivt deltagit i arbetet att utveckla förhållningssätt och strategier som rör det livslånga lärandet. Våra erfarenheter av i ett internationellt perspektiv närmast unika satsningar på vuxnas lärande under det senaste kvartsseklet har därvid varit en tillgång, men också skapat högt ställda förväntningar. utbildningsministrar träffades för att diskutera en gemensam strategi med syftet att göra "ett livslångt lärande till en verklighet för alla". Mötet resulterade i en gemensam policystrategi för livslångt lärande som bl.a. innefattade: * att främja sambandet mellan lärande och arbete, * att etablera nya "vägar och broar" som underlättar flexibla övergångar mellan utbildning, personalutbildning och kompetensförsörjning i arbetslivet, och genom att skapa och förbättra instrument för validering av kunskap och kompetens, var dessa än är förvärvade, * att skapa incitament för enskilda, arbetsgivare och anordnare att investera mer i livslångt lärande och att producera "förädlingsvärde" genom förbättrad kvalitet och effektivitet, * att tänka över roller och ansvarsfördelning hos alla parter, särskilt arbetsgivare och olika regeringsdepartement och myndigheter, som har inflytande över utbudet av och efterfrågan på tillfällen för lärande. I är satsningen på ett steg på vägen i denna strategi. På toppmötet i formulerade EU:s stats- och regeringschefer ett nytt strategiskt mål för unionen. Den Europeiska unionen skall: "bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning". I slutsatserna från Lissabontoppmötet bekräftas att livslångt lärande är en förutsättning för en lyckad övergång till en kunskapsbaserad ekonomi och ett kunskapsbaserat samhälle. Vidare anges att de europeiska utbildningssystemen måste anpassas både till kunskapssamhällets krav och till behovet av att öka sysselsättningsnivån och förbättra sysselsättningens kvalitet. Systemen måste stå till tjänst med skräddarsydda utbildningsmöjligheter för målgrupper under livets olika skeden: ungdomar, vuxna arbetslösa och personer inne på arbetsmarknaden, vars kunskaper riskerar att bli inaktuella på grund av den snabba utvecklingen. Detta nya synsätt bör, enligt slutsatserna ha tre huvudkomponenter; utveckling av lokala utbildningscentrum, främjande av nya grundläggande färdigheter, särskilt i fråga om informationsteknik, samt klarare och tydligare utbildningsbevis. Att förbättra tillgängligheten till lärande och kvaliteten i utbildningen blir en viktig åtgärd för att svara mot dessa utmaningar. Vid Europeiska rådets extra möte om sysselsättning inleddes den samordnade europeiska sysselsättningsstrategin, Luxemburgprocessen. Medlemsstaterna skall presentera handlingsplaner för sysselsättning mot bakgrund av EU:s sysselsättningsriktlinjer. Utbildningens roll för sysselsättning och ekonomisk tillväxt tillskrivs stor betydelse och i slutsatserna från Lissabontoppmötet anmodas att "allmänt dryfta konkreta framtida mål för utbildningssystemen med fokusering på gemensamma intressen och prioriteringar och respekt för den nationella mångfalden i syfte att bidra till Luxemburgprocessen" och att presentera en mer omfattande rapport inför . antog en rapport om framtidsmålen för utbildningssystemet som skall överlämnas till stats- och regeringscheferna vid . I rapporten anges tre mål, som syftar till att uppfylla det strategiska mål som sattes vid : * att förbättra utbildningssystemens kvalitet och effektivitet, * att underlätta tillgång för alla till god utbildning under hela livet och * att öppna utbildningssystemen mot omvärlden: mot det omgivande samhället på lokal och nationell nivå, mot , mot och den övriga världen. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Feira uppmanas "medlemsstaterna, rådet och kommissionen att inom sina behörighetsområden fastställa enhetliga strategier och praktiska åtgärder för att främja livslångt lärande för alla". presenterade ett memorandum om Livslångt lärande. Syftet med denna skrift att är inleda en debatt om en övergripande strategi för genomförandet av livslångt lärande i medlemsstaterna. Kommissionen avser att med ledning av resultaten av denna debatt återkomma till medlemsländerna med ett förslag till åtgärdspaket för att förverkliga Lissabon-mötets ambitioner. I sitt memorandum lyfter kommissionen fram sex områden: Garantera allmän och fortlöpande tillgång till lärande för att förvärva eller förnya de färdigheter som behövs för ett varaktigt deltagande i kunskapssamhället, 2. klart höja investeringen i mänskliga resurser för att prioritera viktigaste tillgång, nämligen dess folk, 3. utarbeta effektiva metoder för undervisning och inlärning samt miljöer för ett ständigt livslångt och livsvitt lärande, 4. avsevärt förbättra de sätt på vilka deltagande i lärande och resultaten därav uppfattas och värderas, särskilt vad gäller icke-formell och informell inlärning, 5. se till att alla lätt kan få tillgång till information och råd om möjligheter till lärande i hela , och det under hela livet och 6. tillhandahålla möjligheter till livslångt lärande så nära inlärarna som möjligt, i deras egna samhällen och med stöd av IT-baserade hjälpmedel där det är lämpligt. I medlemsländerna är utgångspunkterna för arbetet att förverkliga ambitioner av detta slag mycket olika. Allmänt kan man säga att de nordiska länderna har bättre förutsättningar än flertalet övriga medlemsstater. De förslag som regeringen för fram i denna proposition kan ses som ett led i förverkligandet av en nationell strategi för att nå de övergripande målen i Lissabon-överenskommelsen Livslångt lärande I Det livslånga och livsvida lärandet beskrivs begreppet livslångt lärande i två dimensioner, dels det livslånga och dels det livsvida. Det livslånga är enkelt att acceptera, nämligen att vi alla lär oss från vaggan till graven. I rapporten förs därefter in begreppet det livsvida lärandet. Det livsvida lärandet beskrivs som lärande i tre olika organisatoriska eller situationsbundna former: * formellt lärande, * icke formellt lärande, och * informellt lärande Med formellt lärande avses organiserad utbildning inom ramen för det offentliga utbildningsväsendet. Här återfinns bl.a. barnomsorg och ungdomsskola liksom högskola och vuxenutbildning. Det som utmärker formellt lärande är att det sker inom ramen för det regelverk som styr det offentliga utbildningsväsendet Icke formellt lärande är utbildning organiserad vid sidan om det offentliga utbildningsväsendet. Här återfinns bl.a. huvuddelen av folkbildningen, den särskilt anordnade arbetsmarknadsutbildningen, personalutbildning och annan kursverksamhet. Informellt lärande präglas av att det inte föreligger någon tydlig utbildningssituation. Det sker på arbetsplatsen, i föreningslivet, i familjen och i vardagen. Situationen har inte alltid en lärande intention utan lärandet blir en bieffekt av något annat, men ger ändå betydelsefulla effekter på individernas kunskaper och kompetenser Denna beskrivning är en förenkling enligt rapporten och lärandet kan analyseras i andra termer, t.ex. typen av lärmiljö, verksamhetens huvudmannaskap eller pedagogisk grundsyn. En principiellt avgörande skillnad är att i synnerhet det formella, men även i stor utsträckning det icke formella lärandet är styrt vad gäller kunskapssyn, innehåll, inriktning och arbetsformer. Styrningen utövas dels genom läroplaner och kursplaner, där sådana finns, och i alla fall av en lärare eller handledare t.ex. genom val av studiematerial. Vid informellt lärande är det däremot individen själv som har att svara för urval och kritisk granskning. Det livslånga lärandet låter sig sålunda inte enkelt fångas i en modell enligt rapporten. Beskrivningen visar att ett samlat stöd för individers lärande och inte minst förutsättningar för vuxnas lärande griper över flera politiska verksamhetsområden. Åtgärder för att anpassa samhällets insatser till den nya situationen berör förutom utbildningspolitik även t.ex. arbetsmarknads- och näringspolitik, men också stat och kommun och övriga arbetsgivare liksom de fackliga organisationerna. En nationell strategi för livslångt lärande behöver utformas, så att den stöder både de arrangerade lärsituationerna och de icke arrangerade. En utveckling av samverkansformer mellan olika politiska verksamhetsområden är av stor betydelse för att utveckla stödet för det livslånga lärandet. Behovet att erkänna och ta tillvara kunskap oberoende hur den har förvärvats är tydligt. Samhällsekonomin och vuxnas lärande Regeringen har satt upp ett mål för sysselsättningen. Fram skall av den arbetsföra befolkningen mellan vara i arbete. var sysselsättningsgraden , jämfört under samma månad 1999. Vuxnas lärande kan i hög grad bidra till att förverkliga detta mål. () vid () redovisar i sin Temarapport en prognos på arbetskraftens förändringar. Skillnaden mellan prognosen och utfallet visar, att vi har en särskilt stark utveckling av sysselsättningen i åldrar upp till . Utfallet för dessa åldrar ligger över SCB:s prognosvärden. I åldrarna råder det omvända förhållandet. Förhållandevis många ungdomar i åldern har kommit ut på arbetsmarknaden. har tillskottet varit på nästan 30 000 personer. Det betyder att allt fler unga inte fullföljer sin gymnasieutbildning, utan söker sig ut på arbetsmarknaden.