prop · GO03114 · 2001-04-06 00:00:00 — är fördragsslutande part till alla tre konventionerna (jfr SÖ 1970:12; SÖ 1976:18 samt SÖ 1993:28). års NPT förpliktar sig icke-kärnvapenstaterna att inte ta emot, eller tillverka, kärnvapen som de fem kärnvapenmakterna åtar sig att nedrusta. Vidare åtar sig parterna under fördragets artikel III att inte överföra atområbränsle eller särskilt klyvbart material, eller utrustning eller Skr. 2000/01:114 materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material, till någon icke-kärnvapenstat med mindre än att materialet eller utrustningen står under det internationella atomenergiorganets () kontroll. I enlighet med artikel III BTWC åtar sig parterna bl.a. att varken direkt eller indirekt överföra utrustning som kan användas för produktion av biologiska stridsmedel. Likaledes föreskriver artikel I CWC en allmän skyldighet med innebörd att parterna inte skall direkt eller indirekt överföra kemiska stridsmedel till någon annan stat. Det skall särskilt noteras att även om de internationella avtalens primära syfte är att nedrusta och förhindra spridning av massförstörelsevapen så innehåller alla tre bestämmelser om att parterna skall främja handel för fredliga ändamål. Denna inriktning har sin grund i att en betydande del av de aktuella produkterna och teknologierna har dubbla användningsområden de har fullt legitima och fredliga användningsområden som de kan användas för vapenändamål. Sådana produkter med dubbla användningsområden - dvs. produkter som kan användas för både civila och militära ändamål benämndes tidigare i svensk lagstiftning som "strategiska produkter". I syfte att underlätta det internationella samarbetet för icke-spridning av massförstörelsevapen har ett trettiotal länder slutit sig samman i ett antal multilaterala exportkontrollarrangemang: (), ' Group (NSG), Australiengruppen (AG), Missilteknologikontroll- regimen (MTCR) samt Wassenaar-arrangemanget (WA). Medlemskapet i dessa exportkontrollarrangemang redovisas i Bilaga 5. Syftet med arrangemangen är att mellan medlemmarna främja informationsutbyte angående spridningsrisker samt att identifiera varor och teknologier som kan användas för framställning av massförstörelsevapen och vars utförsel således bör kontrolleras på ett samordnat sätt. Rent allmänt kan sägas att en betydande del av arbetet inom dessa arrangemang syftar till att hålla produktlistorna aktuella i ljuset av den teknologiska utvecklingen. Exportkontrollarrangemangen skiljer sig dock från de ovannämnda konventionerna i det att de inte är baserade på några folkrättsligt bindande avtal. Grunden för samarbetet i de multilaterala arrangemangen står snarare att finna i nationell lagstiftning som möjliggör exportkontroll över de varor och teknologier som har identifierats såsom strategiska produkter. Ett deltagande i dessa exportkontrollarrangemang kan således ses som en åtgärd som underlättar uppfyllandet av de folkrättsliga förpliktelserna enligt ovan angivna konventioner om att inte direkt eller indirekt bistå en annan stat när det gäller anskaffning av massförstörelsevapen. Två nyckelbegrepp i det multilaterala samarbetet är "denials" samt "no- undercut". En medlem i ett arrangemang som har nekat ett utförseltillstånd för en specifik transaktion med hänvisning till arrangemangens målsättningar (en s.k. "denial") förväntas informera de övriga medlemmarna om sitt beslut. De övriga medlemmarna i arrangemanget förväntas då Skr. 2000/01:114 konsultera den stat som utfärdade denna "denial" om de avser besluta om utförseltillstånd för en motsvarande transaktion. Detta konsultations- förfarande brukar benämnas som principen om "no-undercut". Systemet med att meddela "denials" tillämpas inom NSG, AG, MTCR samt WA. Proceduren med "no-undercut"-konsultationer tillämpas inom NSG, MTCR samt AG. har deltagit i arbetet inom kommittén allt . Den bakomliggande orsaken till etablerandet av detta samarbete står att finna i tillämpningen av artikel III i NPT. Som noterades ovan skall parterna inte överföra utrustning eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material med mindre än att kontroller tillämpas. Relativt snart efter ikraftträdandet av NPT uppstod olika tolkningar rörande vilken utrustning eller materiel som omfattades av artikel III. I syfte att finna en lösning på tolkningsfrågan tillsattes en kommitté bestående av representanter från stater som hade undertecknat NPT. resulterade kommitténs arbete i två memorandum: ett som definierade vad som avsågs med atområbränsle och särskilt klyvbart material (Memorandum A), samt ett i vilket den utrustning eller materiel som konstruerats speciellt för tillverkning av särskilt klyvbart material definierades (Memorandum B, även kallad "the trigger list" på grund av att utförsel av den utrustning eller materiel som angavs skulle aktualisera IAEA-kontroll). överenskom medlemmarna om att sammanföra de två listorna i en konsoliderad "trigger list". har verksamheten inom varit inriktad på att hålla den konsoliderade listan aktuell i ljuset av den tekniska utvecklingen. kontrollista med tillhörande förklaringar finns återgiven i informationscirkulär nr 209 (INFCIRC/209/Rev. har medlemmarna samarbetat i syfte att främja öppenhet kring kommitténs arbete samt verkat för att klarlägga exportkontrollens roll inom ramen för NPT. Arbetet inom omfattade länder som hade undertecknat NPT. fanns det dock betydelsefulla länder som stod utanför icke-spridningsfördraget. I syfte att även inkludera dessa i ansträngningarna att stävja spridningen av kärnvapen bildades , den s.k. "" (senare benämnd ' Group). En bidragande orsak härtill var även den kärnsprängning som genomförde . överenskom medlemmarna i NSG om en mera omfattande kontroll av utförsel av produkter som kunde Skr. 2000/01:114 användas för framställning av kärnämne för vapenbruk. finns publicerade i ett informationscirkulär från : INFCIRC/254/Rev. 4/Part 1). blev medlem i denna regim och deltog i arbetet med framtagandet av riktlinjerna. Arbetet inom NSG fick förnyad aktualitet efter avslöjanden om hur nära hade varit att lyckas utveckla kärnvapen och hur export av kärnrelaterat material hade bidragit till detta. Medlemmarna beslutade vid ett möte i att uppdatera riktlinjerna samt överväga att utöka exportkontrollen från att huvudsakligen kontrollera produkter och materiel relaterade till kärnbränslecykeln till att även omfatta produkter med dubbla användnings- områden som kan användas vid konstruktion av kärnvapen. antogs vid plenarmötet i ", Material and ". (Återgivna i INFCIRC/254/Rev. 4/Part 2). Under dessa kontrolleras sådan utrustning och materiel som inte är direkt relaterad till kärnämnet men som kan användas vid framställning av en kärnladdning. Inom NSG äger en kontinuerlig diskussion rum angående eventuella justeringar av riktlinjerna i ljuset av den teknologiska utvecklingen. har en översyn ägt rum rörande NSG:s institutionella arrangemang. Vidare har medlemmarna övervägt ytterligare åtgärder när det gäller spridning av information om samarbetet. Bakgrunden till detta export- kontrollarrangemang står framförallt att finna i konflikten där det framkom att hade erhållit en betydande nationell kapacitet att tillverka kemiska stridsmedel. Detta fick till följd att flera länder skärpte sin exportkontroll över kemikalier och viss kemisk tillverkningsutrustning. Dessa nationella åtgärder var dock inte koordinerade vilket fick till följd att graden av kontroll varierade från land till land. tog initiativ till ett möte med syfte att diskutera möjligheterna för en harmonisering av de nationella kontrollerna. Detta initiativ resulterade i att en lista på kemikalier som borde vara föremål för nationell exportkontroll upprättades. Flera av dessa kemikalier har även fullt fredliga användningsområden. beslutade medlemmarna i Australiengruppen att utöka gruppens verksamhetsområde till att även omfatta mikro-organismer, toxiner samt viss tillverkningsutrustning för biologiska stridsmedel. blev medlem i Australiengruppen . Samarbetet inom har länge varit utsatt för kritik från länder som menar att ett bibehållande av exportkontroll i förhållande till andra fördragsslutande parter till BTWC samt CWC är Gruppens medlemmar anser att sådan exportkontroll är Skr. 2000/01:114 nödvändig för att uppfylla de åtaganden man påtagit sig i de två Gruppen har därför inlett ett omfattande informationsprogram föra att tydliggöra det arbete som utförs inom gruppens verksamhetsområde. lanserades bl.a. Australien- gruppens hemsida på Internet; . Det är den uppfattning att vårt deltagande i Australiengruppen kan ses som en åtgärd som fordras för att uppfylla våra internationella förpliktelser under såväl BTWC som CWC, dvs. att förhindra spridning av biologiska och kemiska vapen. På amerikanskt initiativ inledde ett antal länder diskussioner om exportkontroll av missiler och missilteknologi. tillkännagavs att dessa diskussioner hade lett till framtagandet av riktlinjer för export av missilteknologi som de enskilda länderna, var för sig, hade för avsikt att implementera genom sin nationella lagstiftning. Till dessa riktlinjer tillfogades ett "Equipment and Technology " i vilket de produkter som skulle omfattas av nationell exportkontroll identifierades. Detta samarbete kom att få namnet Missilteknologikontrollregimen (MTCR). MTCR:s kontrollistor omfattar fullständiga missilsystem (inklusive ballistiska missiler, raketer och missiler för rymduppskjutningar samt sondraketer) och andra system med obemannade luftfarkoster (inklusive kryssningsmissiler, mål- och spaningsplattformar) med en lastförmåga av och en räckvidd av eller mer. Därutöver kontrolleras komponenter till sådana system samt andra produkter som kan användas för produktion av sådana missiler. Exportkontrollen under MTCR var ursprungligen inriktad mot att stävja spridningen av missiler som kunde användas för insats av kärnvapen. utökades exportkontrollen till att omfatta vapenbärare även för kemiska och biologiska stridsmedel. Det skall även noteras att det inte finns någon multilateral konvention som behandlar missiler. Sedan en kontroll över exporten i enlighet med MTCR:s riktlinjer infördes i svensk exportkontrollagstiftning deltar även i samarbetet. har medlemmarna i MTCR utarbetat ett utkast till en internationell uppförandekod rörande ballistiska missiler som skall vara öppen för alla stater att ansluta sig till. Utkastet innehåller en rad principer, åtaganden samt förtroendeskapande åtgärder som syftar till att stävja spridningen av ballistiska missiler. Mycket arbete återstår för att vinna bredare internationellt stöd för innehållet i detta utkast och för att formalisera innehållet i ett internationellt instrument. Wassenaar-arrangemanget bildades som en efterträdare till det Skr. 2000/01:114 multilaterala exportkontrollsamarbete som tidigare hade bedrivits inom ramen för "Coordinating Committe on Multilateral Export Controls" (COCOM). Det slut gjorde det alltmer uppenbart att samarbetet inom COCOM måste utvidgas till att även omfatta forna . beslutade därför medlemmarna att de skulle ersätta COCOM med ett nytt forum och upphörde COCOM att existera. deltog i förhandlingarna om utformningen av det nya forumet . förelåg konsensus om grunddokumentet för detta nya forum som kom att uppkallas efter den plats i där en betydande del av förhandlingarna hade ägt rum - Wassenaar. Wassenaararrangemanget baserar, till skillnad från sin , sin verksamhet på föresatsen att handel med de varor som återfinns på kontrollistorna skall vara tillåten men måste övervakas i syfte att undvika destabiliserande ansamlingar och inriktar sig inte heller mot vissa i förväg identifierade stater. Enligt grunddokumentet är syftet med arrangemanget att bidra till regional och internationell säkerhet och stabilitet genom att främja transparens rörande överföringar av konventionella vapen och produkter med dubbla användningsområden och därigenom bidra till att undvika s.k. destabiliserande ansamlingar. Wassenaar-arrangemanget har en bredare och annorlunda produktinriktning än övriga exportkontrollarrangemang. Till grunddokumentet är två kontrollistor fogade: "Munitions List", som omfattar konventionell krigsmateriel, och "List of Dual-Use Goods and Technologies" som omfattar teknologi med civila och militära användningsområden som inte återfinns på övriga arrangemangs kontroll- listor. Vad gäller kontrollen av den senare kategorin klargörs uttryckligen i "Initial Elements" att arrangemanget är avsett att komplettera och stärka samarbetet i de ovan nämnda arrangemangen utan att dubblera deras arbete. Exempel på produktkategorier som tillhör listan över produkter med dubbla användningsområden är speciella materialslag, framdrivningssystem, sensorer, lasrar, datorer, vissa kryptoprodukter samt särskilda utrustningar för telekommunikation, informationssäkerhet, elektronik, navigation, avionik, viss bearbetning samt viss marin utrustning. Den översyn arrangemanget genomförde 1999 fastslog att grunddokumentet fungerar väl. Medlemsstaterna beslöt emellertid att fördjupa och effektivisera det löpande informationsutbytet i arrangemanget, och för att snabbare uppdatera produktlistorna för att bättre kunna möta den snabba tekniska utvecklingen på många områden. På krigsmaterielområdet kunde medlemsstaterna enas om en vidareutveckling av rapporteringskategorierna. har arbetet med att upprätta ett säkert datasystem för intern kommunikation inom arrangemanget framskridit. Systemet väntas tas i bruk . Vidare information kan hämtas på . 17 En ny EG-förordning för kontroll av produkter med dubbla användningsområden Europeiska unionens råd antog en ny rådsförordning, (EG) nr 1334/2000 om upprättandet av en ny gemenskapsordning för kontroll av produkter och teknik med dubbla användningsområden (EGT nr L 159, 30.6.2000 s.1) och slutförde därmed en lång revisionsprocess som startade med ett kommissionsförslag som lades . Den nya förordningen trädde i kraft och ersatte därmed rådsförordningen (EG) nr 3381/94 om upprättandet av en gemenskaps- ordning för kontroll av produkter med dubbla användningsområden, vilken trädde i kraft . Till skillnad från de multilaterala exportkontrollarrangemang som beskrevs i föregående avsnitt är förordningen juridiskt bindande för . Den nya förordningen innebär att utrymmet för och behovet av nationell särreglering ytterligare minskar. Syftet har varit att så långt möjligt etablera fri rörlighet för kontrollerade produkter inom den inre marknaden som de olika nationella systemen för kontroll av export till tredje land stärks och harmoniseras. Den tidigare förordningen visade sig vara för komplex för att hanteras på ett rutinmässigt sätt av tulltjänstemän vid gränserna, inte heller bidrog den tillräckligt för att underlätta för industrin att arbeta med ett transparent, konformt och förutsebart regelverk. Förordningen förenar medlemsstaternas åtaganden inom ramen för de multilaterala exportkontrollarrangemangen med friast möjliga handel inom den inre marknaden. Utvecklingen inom arrangemangen (NSG, MTCR, AG och WA) beaktas genom kontinuerliga ändringar och uppdateringar av varulistorna till förordningen. Dessa förändringar diskuteras i en tillfällig rådsarbetsgrupp. Tillämpningen av förordningen är föremål för regelbundna diskussioner i en samordningsgrupp som särskilt upprättats för detta ändamål och som leds av kommissionen. Den nya förordningens ikraft- trädande medförde vissa förändringar. Exempelvis beslutas förordningens medföljande bilagor med stöd av artikel 133 i EG-fördraget inom ramen för gemenskapssamarbetet i första pelaren, vilket innebär att de får direkt verkan på det nationella planet. En nyhet i den nya förordningen är att det finns ett uttryckligt tillståndskrav för programvara och teknik som även gäller överföring på elektronisk väg via exempelvis persondator, telefax och telefon till destinationer utanför EG. Muntlig överföring av teknik per telefon kontrolleras endast när tekniken ingår i ett dokument vars relevanta del läses upp, eller beskrivs i telefon på ett sådant sätt att resultatet i all väsentligt blir det samma. Enligt artikel 6 i den nya förordningen införs ett generellt gemenskaps- Skr. 2000/01:114 tillstånd för export av vissa produkter till vissa tredje länder. tillstånd lämnades emellertid på nationell nivå redan innan den nya EG- förordningens ikraftträdande. Gemenskapstillståndet får ses som ett viktigt led i strävan att ytterligare harmonisera den gemensamma exportkontrollen. Den nya tillståndstypen förenklar för de exporterande företagen genom att ett och samma tillstånd kan åberopas oavsett var utförseln från EU äger rum. Det nya gemenskapstillståndet är ett uttryck för den samstämmighet som råder mellan medlemsstaterna beträffande export till vissa tredje länder. En annan förändring står att finna i grunden för tillståndsgivningen. Till skillnad från tidigare, då prövningen av tillståndsärenden utgick ifrån nationella kriterier, inkluderar den nya rådsförordningens artikel 8 gemensamma kriterier som medlemsstaterna har att beakta vid sin prövning. Kriterierna avviker inte från de som tidigare användes i , men liksom gemenskapstillståndet är en gemensam kriterieuppsättning ytterligare ett steg mot en mer harmoniserad politik på detta område och en stabilare exportkontroll i EU som helhet. Ett annat resultat av arbetet med den nya förordningen är att även tekniskt bistånd bringats under kontroll. I samband med att förordningen antogs antogs även, inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), en gemensam åtgärd (2000/401/GUSP) om kontroll av tekniskt bistånd (EGT nr L 159, 30.6.2000 s. 216). Den gemensamma åtgärden reglerar tekniskt bistånd som ges utanför EG. Formen gemensam åtgärd valdes för detta ändamål eftersom den nya förordningen inte kan göras tillämplig på tjänster. Den gemensamma åtgärden omfattar enbart tekniskt bistånd som har samband med viss militär slutanvändning. Undantag görs också för sådana uppgifter som kan anses vara allmänt tillgängliga eller som utgör grundläggande vetenskaplig forskning. Rådsförordningen kompletteras av lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, samt av tillhörande förordning (2000:1217). Båda författningarna trädde i kraft och ersatte lagen (1998:397) om strategiska produkter och förordningen (1998:400) om strategiska produkter. Lagstiftningens definitioner hänvisar till dem som återfinns i artikel 2 i förordningen (EG) nr 1334/2000. Med tekniskt bistånd avses allt tekniskt stöd som har samband med reparation, utveckling, tillverkning, montering, testning, underhåll eller någon annan teknisk tjänst och som kan anta sådana former som utbildning, överföring av kunskaper och färdigheter eller konsulttjänster. Tekniskt bistånd får inte lämnas utanför EG om det är avsett att användas i Skr. 2000/01:114 samband med utveckling, produktion, hantering, bruk, underhåll, lagring, detektion, identifiering eller spridning av kemiska eller biologiska vapen eller av kärnvapen eller andra kärnladdningar eller i samband med utveckling, produktion, underhåll eller lagring av missiler som är i stånd att bära sådana vapen. Export och överföring av produkter med dubbla användningsområden är föremål för tillståndsgivning och tillståndsgivande myndighet är (). Beträffande kärnämnen och material m.m. som återfinns i bilaga I till rådets förordning är det emellertid () som meddelar tillstånd. Information om antalet till ISP inkomna utförselärenden rörande produkter med dubbla användningsområden lämnas i Bilaga 2. Till skillnad från vad som gäller under krigsmateriellagstiftningen där utförseltillstånd utgör undantag från ett generellt exportförbud är förhållandet det omvända under regelverket för kontroll av produkter med dubbla användningsområden. Här är utgångspunkten den att utförseltillstånd skall ges såvida det inte strider mot utrikes-, eller säkerhetsintressen såsom dessa beskrivs i EG-förordningen. Tillstånd kan även krävas för utförsel av produkter som inte är angivna i bilagorna till rådets förordning (EG) nr 1334/2000 om exportören har informerats av ISP att produkten är eller kan vara avsedd att användas i samband med massförstörelsevapen eller missiler som är kapabla att bära sådana vapen (jfr art 4.1 i förordningen). EG-förordningen innehåller också särskilda krav på tillstånd i vissa fall för export relaterad till militär slutanvändning eller krigsmateriel. Artikel 4.2 i den nya förordningen innehåller direktverkande bestämmelser om krav på tillstånd för export av produkter som inte är angivna i förordningens bilagor, men som är eller kan vara avsedda för militär slutanvändning i ett land som omfattas av ett FN-, EU- eller OSSE-embargo. Förordningen definierar utförligt begreppet militär slutanvändning som olika former av bruk i samband med militära produkter, och i 3 § lagen om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd förtydligas att med militära produkter skall förstås sådana produkter som utgör krigsmateriel enligt 1 § lagen om krigsmateriel. Den nya EG-förordningen innehåller också en bestämmelse som hämtats från svensk lagstiftning och införlivats i gemenskapsrätten. Bestämmelser i 7 § i dåvarande lagen om strategiska produkter har använts som förebild för artikel 4.3 i den nya förordningen, som uppställer ett direktverkande krav på exporttillstånd för produkter som inte är angivna i förordningens bilagor men som är eller kan vara avsedda att användas som delar eller som komponenter till krigsmateriel som olovligen har exporterats. Beträffande såväl artikel 4.1 som 4.2 och 4.3 krävs att exportören har blivit informerad av ISP om produktens Exportören är emellertid också, enligt artikel 4.4 Skr. 2000/01:114 skyldig att upplysa den behöriga myndigheten, ISP, om exportören känner till att en produkt helt eller delvis är avsedd för sådan användning som regleras i artikel 4.1-3. ISP skall då avgöra om tillstånd skall krävas för exporten. Bestämmelser som möjliggör kontroll av icke-listade produkter benämns "catch-all"-klausul och har tillkommit för att tillse att syftet med regleringen inte kringgås på grund av att produktlistorna sällan kan vara heltäckande i ljuset av den teknologiska utvecklingen (jfr artikel 4 i rådsförordningen). Det har varit regeringens ambition att de rutiner som tillämpas i exportkontrollen skall vara rationella och effektiva, för att förenkla för såväl exportkontrollerande myndigheter som för de exporterande företagen. Ett framgångsrikt arbete i detta avseende kan medföra att exportföretagen också erhåller en fördel i förhållande till konkurrenter från länder där proceduren tar . Initiativ som syftar till att uppfylla denna målsättning tas löpande av såväl regeringen som ISP. Lagen om produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd saknar liksom sin föregångare särskilda bestämmelser om möjligheten att erhålla förhandsbesked om huruvida ett utförseltillstånd kommer att ges vid en eventuell export av produkter med dubbla användningsområden till en specifik destination. En praxis har emellertid utvecklats på ISP med innebörden att myndigheten ger företag förhandsbesked. Denna ordning motiveras främst av att det finns ett givet intresse hos en exportör att få en uppfattning om möjligheterna att genomföra en transaktion med ett "riskland" innan offertarbetet påbörjas. lämnades 10 förhandsbesked. Ett aktuellt frågekomplex som varit föremål för arbete i flertalet exportkontrollarrangemang är frågan om den kontrollen av immateriella överföringar (s.k. "intangible transfers"), dvs. överföring av programvara eller teknik utan att någon fysisk produkt exporteras. Det kan vara frågan om elektronisk överföring av programvara eller teknisk information, såsom ritningar och utbildningsmaterial via t.ex. datalänk, fax eller Internet.