prop · GO031D15 · 2001-01-01 00:00:00 — 79,4 16:5 Bidrag till handikapporganisationer 132,2 152,7 152,7 157,2 157,2 157,2 16:6 Alternativ telefoni 17,7 16,3 15,8 21,5 22,2 22,9 16:7 Bilstöd till handikappade 201,5 230,0 209,5 227,0 164,0 164,0 16:8 Kostnader för statlig assistansersättning 4 498,1 5 136,0 5 350,0 6 640,0 7 606,0 8 759,0 16:9 utbildningsstöd 9,4 10,2 10,2 20,8 21,2 21,7 16:10 7,8 8,2 8,1 15,2 15,6 15,9 Totalt för Politikområdet Handikappolitik 5 398,6 6 096,3 6 322,9 7 670,6 8 594,4 9 752,9 1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för i samband med den ekonomiska vårpropositionen. Regeringens förslag: Utjämna skillnaderna i levnadsvillkor mellan personer med och utan funktionshinder. Målet som angavs i budgetpropositionen var: Personer med funktionshinder skall kunna delta i samhällslivet och få tillgång till god om- sorg och vård som bygger på den enskilda människans delaktighet och självbestämmande. Resultatbedömningen i avsnitt 6.6 baseras på detta mål. 6.4 Politikens inriktning Grunden för den svenska handikappolitiken är att personer med funktionshinder är medborgare med samma rättigheter och skyldigheter som andra. Handikappolitiken rör hela samhället. För att full delaktighet och jämlikhet skall uppnås för personer med funktionshinder måste alla miljöer bli tillgängliga och all verksamhet i samhället utformas så att var och en kan delta. I ett historiskt perspektiv har människor med funktionshinder allt för ofta varit diskrimi- nerade och utestängda från stora delar av sam- hället. Beroendet av andras välvilja har begränsat möjligheterna att utforma ett liv på egna villkor. Institutionstänkande och segregation har ibland syftat till att skydda funktionshindrade från övriga samhället och ibland tvärtom. Alltjämt förhindras människor med funktionshinder att delta i samhällslivet. För personer med funktionshinder har den sociala och ekonomiska utvecklingen haft stor betydelse. Genom den generella välfärden minskas det utanförskap som ett selektivt system medför i synnerhet om det är kopplat till arbete och inkomst. Utbyggnaden av den offentliga sektorn har och har haft stor betydelse för människor med funk- tionshinder. Solidariskt finansierat stöd och service har lett till ökade förutsättningar att utforma det egna livet. Människor har olika förutsättningar. Att tänka i ett mångfaldsperspektiv är att ta tillvara fördelarna med olikheter och planera utifrån detta faktum. Att inte göra det är att stänga ute stora grupper av befolkningen. Det är också ett slöseri med samhällets resurser. Målet är att samhället värderar och tar tillvara människors olikheter, som t.ex. etnisk tillhörighet, ålder, sexuell läggning och funktionshinder. Mer än var sjätte person har något slag av funk- tionshinder. Människor med funktionshinder finns i alla grupper i samhället och i alla åldrar. I takt med den medicintekniska utvecklingen överlever allt fler personer svåra olyckor och sjukdomar, ofta med funktionshinder som följd. Även en åldrande befolkning bidrar till att antalet funktionshindrade stiger. har insikten om mångfaldens betydelse för tillväxten ökat. För att skall klara sig i den internationella konkurrensen och bibehålla välfärden måste alla resurser i landet tas tillvara. Det är dålig samhällsekonomi att vissa grupper i samhället inte ges tillträde till arbetsmarknaden eller att deras kunskaper och erfarenheter inte kommer till nytta. En prioriterad uppgift för regeringen är att undanröja mekanismer, t.ex. diskriminering, som hindrar människor från att bidra till tillväxt och produktion. När hinder för tillgänglighet till miljöer och verksamheter rivs får människor med olika bakgrund möjlighet att mötas. Därigenom kan fördomar, negativa attityder och diskriminering undanröjas. Människor med funktionshinder är ofta beroende av olika insatser från samhället. De måste i samband med insatserna bemötas med respekt och ges möjlighet till självbestämmande och kontroll över den egna livssituationen. Via handikapporganisationerna kan personer med funktionshinder kollektivt påverka ut- formningen av handikappolitiken. Det kan bl.a. ske i regeringens handikappdelegation som är ett forum för överläggningar och ömsesidig information mellan handikapprörelsen och regeringen. har godkänt inriktningen för handikappolitiken i samband med behand- lingen av regeringens proposition Från patient till medborgare en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop.1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240). Denna inriktning är: - En samhällsgemenskap med mångfald som grund. - Samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet. - Jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktions- hinder. kommer tre arbets- områden att prioriteras inom handikappolitiken. Det är att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhällssektorer, att skapa ett tillgängligt samhälle och att förbättra bemötandet. Det innebär bl.a. att statliga myndigheter får i uppdrag att integrera handikapperspektivet i sin verksamhet, att vissa lagar och föreskrifter ändras i syfte att stärka tillgängligheten och att offentligt anställd personal erbjuds kompetensutveck- ling i frågor om bemötande. Handikappolitikens inriktning överensstämmer med för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. Standardreglerna antogs av . En viktig markering inom EU är att en ny artikel, artikel 13, har förts in i EG-fördraget. Artikeln innebär att rådet kan vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på åtta olika grunder som även omfattar människor med funktionshinder. Regeringen har tillsatt flera utredningar som syftar till att utveckla frågor om demokrati och medborgarskap där frågor om tillgänglighet och diskriminering ingår. Det gäller bl.a. översyn av vallagen (dir. 2000:10), behov av åtgärder för att stärka den medborgerliga insynen och deltagandet i den kommunala demokratin (dir. 1999:98) och en översyn av lagstiftningen om olaga dis- kriminering m.m. (dir. 1999:49). (dir. 2000:21) har fått i uppdrag att överväga på vilket sätt funktionshindrades och andra utsatta gruppers delaktighet och jämlikhet i samhället skall komma till tydligare uttryck i regeringsformen. 6.5 Insatser Personer med funktionshinder har sämre lev- nadsförhållanden än befolkningen i övrigt. Det framgår bl.a. av SCB:s levnadsnivåunder- sökningar. Det finns stora brister i samhällets tillgänglighet på olika områden, vilket bl.a. rapporterat. Personer med psykiska funktionshinder har särskilt begränsade möjligheter till delaktighet och inflytande i samhället vilket bl.a. (SOU 1999:273)påtalat. För att komma till rätta med dessa brister krävs insatser på en rad samhällsområden. I den ovan nämnda nationella handlingsplanen för handikappolitiken redovisas pågående och planerade insatser när det gäller främst tillgänglighet, bemötande, kultur och media, utbildning och arbetsmarknad. 6.5.1 Statliga insatser inom politikområdet Statens insatser inom politikområdet består i huvudsak av lagstiftning, ekonomiska bidrag och myndigheternas uppgifter bl.a. vad gäller tillsyn, stimulansåtgärder, uppföljning och ut- värdering. Varje myndighet har ett grundläggande ansvar för att inom sitt område leva upp till de nationella målen för handikappolitiken och . Detta kommer att förtydligas i en särskild förordning för statliga myndigheter. Ett antal stora eller besöksviktiga statliga myndigheter skall redovisa handlingsplaner för att göra myndigheternas lokaler, information och övrig verksamhet tillgängliga för personer med funktionshinder. Myndigheter med sektorsansvar får i uppdrag att utarbeta förslag till uppföljningsbara etappmål för respektive sektor. I miljöer för allmänheten, både inomhus och utomhus, finns ofta hinder för personer med funktionshinder. Regeringen avser att föreslå en ändring i (1987:10, PBL). Ändringen innebär att enkelt åtgärdade hinder mot tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga skall vara åtgärdade före utgången av 2010 i befintliga lokaler dit allmänheten har tillträde och på befintliga all- männa platser. I PBL finns krav på tillgäng- lighet i samband med nybyggnad och ändring av allmänna platser. har fått i uppdrag att förtydliga kraven genom förslag till tillämpningsföreskrifter. Med stöd av bostadsanpassningsbidrag finns möjlighet att anpassa bostaden till egna individuella behov. Ändringar infördes i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag vilket bl.a. kan göra det lättare att få bidrag till anpassning vid köp och byte av bostad om insatserna inte medför större kostnader. Ett nationellt center för tillgänglighet byggs upp hos fr.o.m. . En viktig uppgift blir att vara ett nationellt rådgivande organ i frågor om tillgänglighet. Arbetet med att driva på utvecklingen att göra samhället tillgängligt koncentreras till kunskapsuppbyggnad, rådgivning, utveckling och samverkan. Kollektivtrafiken bör vara tillgänglig för funktionshindrade . För att på- skynda utvecklingen har beslutat om ett statsbidrag till åtgärder med syfte att göra kollektivtrafiken mer tillgänglig för funktionshindrade. Ett villkor är att planerna för färdtjänst och kollektivtrafik samordnas. Gällande föreskrifter om tillgänglighet till olika färdmedel skall ses över och skärpas. Ett stort problem som uppmärksammats är att huvudmännen, kommuner och landsting, dröjer med att vidta åtgärder enligt domar som ger enskilda personer rätt till insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) eller socialtjänst- lagen (1980:620, SoL). Fr.o.m. har dessa lagar ändrats för att komma till rätta med detta s.k. domstolstrots. Länsstyrel- serna har fått i uppdrag att verka för att kommuner och landsting planerar för att kunna tillgodose framtida behov av stöd, ser- vice och bistånd. Om finner att en kommun eller ett landsting inte fullgör vad som ålagts kommunen eller i en lagakraftvunnen dom enligt LSS eller SoL får förelägga kommunen eller att avhjälpa bristen. Föreläggandet får förenas med vite. Huvudmännen har ansvar för att den personal som i sitt arbete möter personer med funktionshinder får möjlighet att utveckla sin kompetens i olika frågor som hänger samman med funktionshindrade personers behov och stöd. Traditionell kompetensutveckling i form av kortare kurser, enstaka studiedagar eller liknande är dock inte tillräckligt för att ändra människors attityder och inställning. Ett nationellt program för kompetensutveckling kommer därför att ut- arbetas av handikapporganisationerna och be- rörda statliga och kommunala myndigheter tillsammans. ut- bildningsstöd (Sisus) har fått uppgiften att ta fram det nationella programmet och hålla samman och driva programmet centralt. Sisus har även fått i uppdrag att i samråd med och andra intressenter förbereda och genomföra en särskild informationsinsats riktad till nyckelpersoner inom statsförvaltningen om myndigheternas ansvar för de handi- kappolitiska frågorna. Personer med psykiska funktionshinder har ofta mycket sammansatta behov av service, stöd och vård och behöver därför hjälp från en rad olika håll som man kan ha stora svårigheter att ta och upprätthålla sådana kontakter. En försöksverksamhet med personliga ombud har gett flera positiva effekter. har därför fått i uppdrag att samordna en nationell uppbyggnad och utveckling av verksamheten. De personliga ombuden skall bl.a. företräda den enskilde i olika situationer, ge råd och stöd samt stärka den enskildes egen initiativ- förmåga. Insatsen personlig assistans och den ekono- miska ersättningen för denna assistans assi- stansersättning gör det möjligt för personer med omfattande funktionshinder att leva ett självständigt och aktivt liv. Rätten till personlig assistans har funnits . Regeringen föreslår i en särskild proposition (prop. 2000/2001:5) att rätten till personlig assistans utvidgas till att omfatta personer som fyllt och har haft denna insats tidigare. Nya regler gäller från för bidragen till handikapporganisationerna enligt förordningen om statsbidrag till handikapporganisationer. Från denna tidpunkt får 48 handikappförbund bidrag till sin verksamhet på riksplanet. beslutar om fördelningen och skall följa upp och utvärdera effekterna av de nya reglerna särskilt vad gäller de mindre organisationerna. Nivån på bidragen till handikapporganisationerna höjdes . har på regeringens uppdrag kartlagt situationen för funktionshindrade på kulturområdet. I rapporten lämnar även förslag till ett program för ökad tillgänglighet. har erhållit medel i syfte att öka funktionshindrades deltagande i kulturlivet och föreslås få ytterligare medel . Även för lättläst nyhetsinformation och litteratur () och Tal- och punkt- skriftsbiblioteket (TPB) föreslås få tillskott för att öka tillgängligheten till litteraturen. Medel har avsatts för att göra film mer lättillgänglig för funktionshindrade. Stöd skall lämnas till textning av svensk film och video och till tolkning på videogram. Regeringen har beslutat att införa ett särskilt verksamhetsmål för rörande stöd till textning av film och video och till syntolkning. Film för barn och ungdom skall prioriteras. Barn och ungdomar med funktionshinder bor med få undantag tillsammans med sina föräldrar och får också i allmänhet sin skolgång inom ramen för det ordinarie utbild- ningssystemet i en skola i närheten av hem- met. kommer sex statliga specialskolor med möjlighet till elevboende att finnas kvar för döva och hörselskadade barn och ungdomar som använder teckenspråk. De båda övriga specialskolorna kommer att avvecklas till förmån för en utökad resurs- centerverksamhet för respektive målgrupp. En treårig satsning på kompetensutveckling har inletts för att stärka förutsättningarna för elever i behov av särskilt stöd för att nå målen i ungdomsskolan. Satsningen inriktas på att öka kompetensen i arbetslagen, i gymnasieskolan också hos vissa nyckelpersoner, för att kunna möta behoven hos elever med varierande förutsättningar och behov. 2001 satsar regeringen medel för att stimulera IT- användningen i skolan. Delegationen för IT i skolan har avsatt särskilda medel för att utveckla läromedel för elever med funktionshinder. utbildningsstöd (Sisus) har gjort en kartläggning av tillgängligheten vid universitet och högskolor och utifrån erfarenheterna byggt upp en informationstjänst på internet, det s.k. . Stora satsningar görs på olika arbetsmark- nadspolitiska program för att underlätta och stödja funktionshindrades möjligheter att delta i arbetslivet. Det handlar både om olika personliga och tekniska stöd till den enskilde arbetstagaren och stöd till företag som anställer funktionshindrade personer. gäller lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder. Diskrimineringsförbudet skall skydda såväl anställda som arbetssökande. Det gäller hela rekryteringsförfarandet och ifråga om anställda arbetsgivarens beslut om befordran, utbildning för befordran, tillämpning av löne- och andra anställningsvill- kor, arbetsledningsbeslut och beslut om uppsägning och avsked m.m. har till uppgift att övervaka att lagen följs. Regeringen har inrättat ett projekt med uppgift att i ett sammanhang och ur ett till- växtperspektiv kartlägga och analysera hur kön, klass, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder påverkar enskildas möjligheter på arbetsmarknaden och till eget företagande samt lämna förslag till hur mångfald kan ökas och bättre tas tillvara i arbetslivet. 6.5.2 Insatser utanför politikområdet Kommuner och landsting svarar för den över- vägande delen av vård, stöd och service till personer med funktionshinder. En redovis- ning av verksamheten ges i regeringens skri- velse Utvecklingen inom den kommunala sek- torn (skr.1999/2000:102). Det finns handikappråd i av kommunerna. I av kommunerna finns ett handikappolitiskt program. Hälften av programmen grundar sig på om delaktighet och jämlikhet för personer med funktionshinder. Detta framgår av en enkätundersökning som har gjort bland kommuner. Allmänna arvsfondens ändamål är att främja verksamhet av ideell karaktär till förmån för barn, ungdomar och personer med funktions- hinder. En rad projekt får stöd ur arvs- fonden. De gäller bl.a. utvecklingsverksamhet som kan förbättra bemötandet av personer med funktionshinder, stöd för att stärka personer med funktionshinder och deras anhöriga, information och utbildning riktade till allmänheten, personalgrupper och beslutsfattare, talangsatsning inom handikappidrotten, alternativa stöd och boendeformer för personer med psykiska funktionshinder och insatser för att öka IT- kompetensen bland personer med funktions- hinder. Handikapporganisationernas verksamhet kan sammanfattas i intressepolitiskt arbete, service och information till medlemmar och andra samt kamratstödjande verksamhet. De olika verksamheterna kompletterar varandra och är av stor vikt både för hela samhällets utveckling och för enskilda personer med funktionshinder. 6.6 Resultatbedömning I budgetpropositionen angavs följande mål för handikappolitiken: Personer med funktionshinder skall kunna delta i samhällslivet och få tillgång till god om- sorg och vård som bygger på den enskilda människans delaktighet och självbestämmande. 6.6.1 Resultat Enligt SCB har funktionshindrade personer lägre arbetskraftsdeltagande än befolkningen totalt. Andelen sysselsatta bland personer med funktionshinder var 1998. Motsvarande andel för befolkningen i övrigt var . Som sysselsatta räknas personer som utför något arbete antingen som avlönade arbetstagare eller egna företagare samt oavlönade medhjälpare i familjeföretag. Andelen funktionshindrade som arbetar eller söker arbete är . Motsvarande siffra för den övriga be- folkningen är . Arbetskraftsdeltagandet för dem med funktionshinder och nedsatt arbetsförmåga har ökat från 1998 som den minskade med för hela befolkningen. Arbetslösheten har sjunkit i alla grupper, både för dem med nedsatt arbetsförmåga och för övriga. Ar- betslösheten är dock fortfarande högre för personer med funktionshinder och nedsatt ar- betsförmåga än för personer utan funktionshinder. av alla anställda med funktionshinder uppger att de inte får de hjälpmedel och anpassningsåtgärder som de behöver. Personer med förtidspension och sjukbidrag står helt eller delvis utanför arbetslivet. skedde en ökning av antalet nybeviljade förtidspensioner och sjukbidrag och utbetalades sådana förmåner till närmare 425 000, vilket är ca 3 000 fler än . Tillgång till utbildning och utbildningsnivå är en faktor som starkt påverkar människors levnadsförhållanden såväl på arbetsmarknaden som i samhällslivet i övrigt. Antalet personer med funktionshinder som studerar vid universitet eller högskola har ökat från närmare 500 studerande 1993/94 till drygt 1 600 studerande 1999. Dock är gruppen med funktionshinder fortfarande underrepresenterad. Enligt () har ungefär var sjätte funktionshindrad en eftergymnasial ut- bildning, medan var fjärde i hela befolkningen har sådan utbildning. Otillräcklig information om den fysiska till- gängligheten kan utgöra hinder för personer med funktionshinder att bedriva studier. Sisus kartläggning av tillgängligheten visade 1996 att ungefär en tredjedel av utbildningsinstitutionerna vid svenska universitet och högskolor bedrev sin utbildning i lokaler som inte uppfyller tämligen lågt ställda krav på tillgänglighet för rörelsehindrade. Tillgängligheten har dock de två följande åren blivit bättre, särskilt i och . Jämförelser av levnadsförhållanden mellan funktionshindrade personer och hela befolk- ningen visar att människor med funktionshinder även på andra områden i genomsnitt har sämre levnadsförhållanden än övriga befolkningen. Det gäller ekonomi, sociala kontakter och fritid. Många funktionshindrade är ensamstående och deras boendeförhållanden avviker från boende- situationen för hela befolkningen. behandlar i sin sjätte rapport till regeringen de rättigheter som barn med funktionshinder har enligt och . Samhällets insatser för barn med funktionshinder präglas av ett snävt omsorgsperspektiv skriver . Det finns ten- denser till att ansökningar om stöd för att tillgodose rättigheter för barn med funktions- hinder avslås oavsett barnets behov. Motive- ringen är att resurser saknas. Många som vänder sig till upplever att av offentlig ekonomisk återhållsamhet har försämrat möjligheterna för barn med funktionshinder. Det är svårt att uppskatta hur många personer som behöver stöd i sin vardag till följd av funktionshinder. Därför är det också svårt att beräkna i vilken mån de samlade insatserna når dem som behöver stöd. Befintlig statistik om omfattningen av insatserna har också begränsningar. Det går därför inte att med någon större precision uttala sig om i vilken utsträckning insatserna täcker de befintliga behoven av stöd, service och omsorg. Detta påtalar Kommittén Välfärdsbokslut i sitt delbetänkande Välfärd vid vägskäl (SOU 2000:3). genomförde en uppföljning av landstingens tolktjänstverksam- het för barndomsdöva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade . Uppföljningen visar en förbättring vid de flesta av tolkcentralerna då den senaste uppföljningen gjordes. anser att förutsättningarna för en god utbyggnad av tolktjänsten har ökat . Enligt Tolk- och översättarinstitutets prognos åren 2000 2005 kommer det att tillföras 258 nya tolkar . Social- styrelsen konstaterar dock att tolk- tjänsten ännu inte kan anses genomförd på det sätt som avsågs i handikappreformen då lands- tingen i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) gavs en skyldighet att erbjuda tolktjänst för döva m.fl. Ytterligare uppföljningar av tolktjänstverksamheten bör därför göras både av landstingen själva och centralt. Enligt bl.a. utvärdering av handikappreformen kan det konstateras att assistansreformen inneburit ökad valfrihet, större inflytande och bättre livskvalitet för många personer med omfattande funktionshinder. Både antalet personer som beviljats assistansersättning och antalet assistanstimmar har ökat kraftigt sedan reformen infördes . Utgifterna för den statliga assistansersättningen är betydligt högre än vad som ursprungligen förväntats. Det är vanligast med assistansersättning bland äldre funktionshindrade, dvs. i åldersgruppen 50 64. Det är också inom denna åldersgrupp som antalet personer ökat mest, vilket sannolikt hänger samman med att det är då som många svåra neurologiska sjukdomar inträder med funktionshinder som följd. Antalet barn (upp till ) med assistansersättning har sedan reformen infördes varit relativt , omkring 1 200 1 300. Flest timmar assistansersättning beviljas personer i åldrarna 20 . Ökningen av timantalet har varit störst bland personer i 20 . I den åldern är behovet att aktivera sig särskilt stort då man just flyttat hemifrån och har ett stort behov av att umgås med andra. Barn beviljas i genomsnitt mindre antal timmar än vuxna. Att så är fallet hänger samman med att man vid bedömning av assistansbehovet skall ta hänsyn till det normala föräldraansvaret och det stöd som kommunen har ansvar för i t.ex. daghem och skola. Män beviljas assistansersättning i något större utsträckning än kvinnor både antalsmässigt men även som andel av befolkningen. Vidare erhåller männen något fler assistanstimmar än kvinnorna, dock är skillnaden relativt liten och över tiden. Kunskaper om vad som ligger bakom dessa skillnader mellan könen saknas. En förklaring kan vara att fler män än kvinnor har svåra funktionshinder och att deras behov av stödinsatser därför är större. utbetalades 2 097 bilstöd totalt varav 1 040 till kvinnor och 1 057 till män. Det är en minskning jämfört med och 1998. Ett genomsnittligt bidrag var 1999 (för kvinnor och 97 986 för män). () fick 1998 i uppdrag av regeringen att genomföra en översyn av bilstödet. RRV:s rapport överlämnades . Enligt RRV är det osäkert i vilken utsträckning bilstödet når dem som är berättigade till det, dvs.