prop · GP039 · 2001-09-19 00:00:00 — sak är att vid kommunikation mellan enskilda och administration via en myndighets hemsida, så medger tekniken att varningsfunktioner läggs in i exempelvis elektroniska blanketter på ett sådant sätt att individen kan- ske på ett mer påtagligt sätt än vad som är fallet vid pappershantering Prop. erinras om vikten av att lämnade uppgifter är riktiga. En utgångspunkt vid införandet av 24-timmarsmyndigheterna bör vara att straffansvaret vid missbruk eller fusk inom såväl socialförsäkringen som andra offentliga sammanhang i möjligaste mån blir oberoende av huruvida den enskilde vid kommunikationen med offentliga organ använt IT eller sedvanlig framställning i skrift. Det i princip generella kravet inom socialförsäkringen på att uppgifter om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete infördes Reformen har ännu inte utvärderats. satser om effekten av införandet kan således inte formuleras. kan emellertid anföras för att den kriminalisering när det gäller lämnande av felaktiga uppgifter som följt därav inte bör avskaffas. hävdas att ett ansökningsförfarande eller uppgiftslämnande via Internet i sig påkallar en motsvarande kriminalisering som gäller vid sedvanligt skriftligt förfarande med uppgiftslämnande på heder och samvete. aspekt att beakta i detta sammanhang är exempelvis den ökade anony- mitet i förhållande till en myndighet som den som lämnar uppgifter via en persondator kan tänkas uppleva i förhållande till vad som är fallet vid en personlig kontakt. En annan aspekt är det förhållandet att den ovan berörda varningsfunktionen som ett sedvanligt skriftligt förfarande inne- bär inte självklart kvarstår vid användning av elektroniska meddelanden. En Internet-tjänst kan dock innehålla funktioner som innebär en starkare betoning av vikten av att lämna korrekta uppgifter än vad som är fallet vid pappersbunden hantering. RRV och Statskontoret har i sitt remissyttrande berört möjligheten att behålla kravet på heder och samvete trots att de straffrättsliga konse- kvenserna är oklara. Vidare har RRV anfört att förslaget i promemorian om att inom ramen för försöksverksamheten göra undantag från kravet på heder och samvete skulle kunna medföra negativa konsekvenser för allmänhetens uppfattning om vikten av att inom ramen för nätburna tjänster lämnade uppgifter är korrekta. Regeringen delar den i promemorian redovisade uppfattningen att straffansvaret vid oegentliga förfaranden vid utnyttjande av socialförsäk- ringen i princip bör vara oberoende av huruvida uppgifter lämnas på sed- vanligt sätt i pappersbundna handlingar eller i elektroniska dokument. Det talar för att 15 kap. 10 § bör ha en sådan utformning att det står klart att även uppgiftslämnande i elektroniska dokument kan om- fattas av straffansvaret. Föreskrifter om heder och samvete måste enligt regeringens uppfattning principiellt ses som en del av ett funktionellt sammanhang där straffbestämmelserna i 15 kap. 10 § utgör en viktig Av det ovan anförda följer att det kan betraktas som oklart om brotten i 15 kap. 10 § i dess nuvarande lydelse omfattar även uppgiftslämnande i elektroniska meddelanden. Med hänsyn till den nuvarande straffrättsliga oklarheten och till den enskildes intresse av att kunna förutse konsekvenserna av ett visst hand- lande, måste det anses vara olämpligt att i fråga om försöksverksamheten upprätthålla kravet på heder och samvete. De effekter som ett slopande av kravet på heder och samvete inom ramen för försöksverksamheten kan leda till bör inte överdrivas. kommer att vara begränsad vad avser så väl deltagare som tiden. om försöksverksamhet bör således införas en bestämmelse om att kravet i 20 kap. 8 § AFL på att uppgifter om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete inte gäller inom försöksverksamheten. ningstagande innebär inte att regeringen vad beträffar den kommande fullskaleverksamheten frångår den övergripande målsättningen att straffansvaret vid oegentliga förfaranden inom socialförsäkringen bör vara oberoende av formen för uppgiftslämnande. Nya regler om formkrav Kravet på skriftlighet i 4 kap. 3 § sjätte stycket AFL har inte närmare kommenterats i förarbetena till AFL. Det kan dock förutsättas i första hand syfta till att säkra dokumentation hos av en för- säkrads förfogande över sin rätt till föräldrapenning så att korrekta beslut om beviljade av föräldrapenning kan meddelas (jfr prop. 1976/77:117 s. Naturligtvis är därvid funktionen att möjliggöra kontrollen av att en viss i det skriftliga dokumentet angiven förälder verkligen gjort ett av- När det gäller lämnande av uppgifter om faktiska förhållanden etc. till grund för beslut om ersättning gör sig naturligtvis ett motsvarande behov av dokumentation gällande. Någon uttrycklig föreskrift om krav på skriftlighet i sådana fall har emellertid inte tagits in i AFL, trots att det får anses väl så viktigt att de uppgifter den försäkrade lämnar dokumen- teras och att dennes identitet säkras. Det ovan använda begreppet för- säkran förekommer inte i lagtexten om föräldraförsäkringen i 4 kap. AFL, men däremot i 3 § föreskrifter (RFFS 1998:14) om föräldrapenningförmåner dock utan angivande av någon Med detta begrepp torde dock avses att en försäkrad skrift- ligen fullgör sin skyldighet enligt 20 kap. 8 § att lämna de uppgifter som är av betydelse för tillämpningen av AFL. Av kravet i samma paragraf på att uppgifter om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete följer indirekt att sådana uppgifter skall lämnas skriftligen och även be- kräftas genom en egenhändig underskrift. Kravet på heder och samvete kan i denna mening anses tillgodose såväl ett behov av dokumentation av identitet m.m. som av en erinran (varningsfunktion) till den försäkrade om vikten av att lämnade uppgifter är korrekta. Självbetjäningstjänsten inom föräldraförsäkringen kommer att innebära att den försäkrade kommer att få direktåtkomst till uppgifter om sig själv i socialförsäkringsregister och att detta förfarande kommer att innebära att nämnda uppgifter lämnas ut till honom eller henne på me- dium för automatiserad behandling. Detta innebär ett behov av att den försäkrades identitet måste kunna fastställas innan uppgifterna blir till- gängliga för honom eller henne. Behovet av dokumentation för räkning av uppgifter om förfoganden, faktiska förhållanden m.m. kommer i en fullt utbyggd självbetjäningstjänst att huvudsakligen tillgodoses genom elektronisk lagring av de elektroniska dokument som de försäkrade via Internet sän- der in till kassorna. Det är i själva verket en av de stora fördelarna med självbetjäningstjänster att uppgifter vid ankomsten till en försäkrings- kassa direkt lagras i en elektronisk akt i ett system för handläggning av ärenden (ÄHS). Naturligtvis kommer inkommande handlingar även att Prop. 2001/02:9 registreras och lagras elektroniskt så att andra ändamål såsom möjlig- heterna till den demokratiska kontroll som bestämmelser om handlingars offentlighet m.m. i tryckfrihetsförordningen (TF) och sekretesslagen syftar till blir uppfyllda. Några särskilda bestämmelser om dokumenta- tion av handlingar m.m. som upprättas inom ramen för försöksverksam- heten torde emellertid inte vara erforderliga. När det gäller de ovan berörda behoven av möjligheter till identifiering bör utgångspunkten vara att dessa tillgodoses genom krav på användning av certifikat, dvs. intyg i elektronisk form som kopplar ihop i certifikatet angivna data för verifiering av en signatur etc. med en person, och elek- troniska signaturer. Genom användningen av elektroniska signaturer upp- nås också ett skydd mot förvanskning av uppgifterna i ett elektroniskt meddelande under överföringen från den försäkrades persondator till socialförsäkringsadministrationen. Härigenom tillgodoses på ett rimligt sätt de krav på säker identifiering och skydd mot förvanskning som bör ställas inom ramen för den nu aktuella självbetjäningstjänsten. Regeringen har uppdragit åt att under ett inlednings- skede ha ett sammanhållande ansvar för administrationen av certifikat för elektronisk identifiering och elektroniska signaturer inom statsförvalt- ningen. I uppgift ingår bl.a. att utarbeta riktlinjer och gemensamma rutiner för certifikathanteringen inom statsförvaltningen samt att samordna statsförvaltningens krav och behov inför upphandling och avrop av certifikat och tillhörande tjänster för elektronisk identifie- ring och elektroniska signaturer. Regeringen har i sitt beslut om upp- draget till konstaterat att den statliga förvaltningen i takt med att marknaden utvecklas i så stor utsträckning som möjligt bör an- vända kvalificerade certifikat enligt lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer när hög säkerhet krävs. Vidare har regeringen i beslutet förtydligat att skall noga pröva vilka lösningar som tillgodoser de säkerhetskrav som myndigheterna ställer i olika tillämpningar. Av definitionen av elektroniskt dokument i 3 § i den föreslagna lagen torde i praktiken följa att elektroniska signaturer skall användas då en deltagare i försöksverksamheten utnyttjar självbetjäningstjänster för an- mälan, försäkran etc. Mot bakgrund av bl.a. uppdrag ter det sig inte lämpligt att nu föreslå några mer preciserade formkrav i lagen om försöksverksamhet inom socialförsäkringsadministrationen. I stället föreslås en bestämmelse med innebörden att det ankommer på regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att närmare före- skriva i vilka fall certifikat och elektroniska signaturer skall krävas. I förhållande till förslaget i promemorian har lagtexten i 7 § justerats i syfte att tydliggöra att användning av certifikat får föreskrivas som vill- kor för tillgång till uppgifter i socialförsäkringsregister via Internet. Det bör också ankomma på att bestämma vilken säker- hetsnivå som skall tillämpas inom ramen för försöksverksamheten. () har i budgetunderlaget för åren 20022004 (dnr 1735/2001) uppskattat kostnaderna för att utveckla Internettjänster inom socialförsäkringens administration till ca och för åren 20022004. Dessa belopp inbegriper även viss teknikanskaffning. Vid fullskaleverksamhet upp- kommer kostnader för säker identifiering och elektroniska signaturer på mellan och beroende på re- sultatet av den upphandling som ska göras samt antalet försäkrade som kommer att vara anslutna. Dessa uppskattningar måste dock betraktas som något osäkra. Den totala kostnaden för Internet-användningen be- döms bli starkt beroende av säkerhetskostnader per Internet-kund och faktisk volym. I remissyttrandena har RFV m.fl. anfört att det är rimligt att särskilda medel ställs till förfogande för att införa Internet-tjänster inom socialför- säkringsadministrationen med hänsyn till de ökade kostnader som sats- ningen innebär och den osäkerhet som råder beträffande möjligheten att finansiera denna genom minskade kostnader på försäkringskostnaderna. vill påpeka vikten av att ekonomiska aspekter särskilt beaktas vid utvärderingen av försöket så att RFV och försäkringskas- sorna även tillförsäkras tillräckliga medel för utvecklingsar- betet. Regeringen har i regleringsbrev beslutat att en särskild an- slagspost under anslaget 19:8 Allmänna försäkringskassor får disponeras för utgifter som hänförs till utvecklingsprogrammet. Det innebär att cen- trala kostnader som amortering, ränta, licenser, verksamhetsutveckling, drift och förvaltning samt kostnader hos försäkringskassorna för kompe- tensutveckling, avveckling, mobilisering, amortering och ränta av hård- vara, mjukvara och licenser ska belasta denna anslagspost. Regeringen har vidare beslutat om en låneram som bl.a. ska finansiera utvecklings- programmets IT-investeringar. Dessa finansieringskällor utgör i förening med ordinarie anslag den ram som försöksverksamheten enligt regering- ens uppfattning skall finansieras inom. En övergripande ambition är att införandet av Internet-baserade tjänster och ett mer utvecklat IT-stöd relativt snart ska medföra en effektivare ärendehantering och lägre kostnader. Regeringen förutsätter att de försäkringskassor vid vilka för- söksverksamheten äger rum kommer att ha tillräckliga finansiella resur- ser och adekvat IT-stöd för att kunna bedriva verksamheten på ett lämp- ligt sätt. Ersättning till levande av organ och Prop. Regeringens förslag: En försäkringskassa skall kunna besluta om att kostnaderna för sjuklön som utges till en arbetstagare när denne som givare av organ eller annat biologiskt material enligt lagen (1995:831) om transplantation m.m. till följd av ingrepp för att ta tillvara det bio- logiska materialet eller förberedelser för sådant ingrepp, skall ersättas av den allmänna sjukförsäkringen. Beslutet skall avse arbetstagarens samtliga anställningar. En arbetsgivare som har haft kostnader för sjuklön för en arbetstagare som omfattas av ett sådant beslut får efter ansökan ersättning från . Ett sådant beslut innebär även att den enskilde erhåller ersättning för (karensdagen) i en sjukperiod. En motsvarande möj- lighet att erhålla ersättning för karensdagen inom sjukpenningförsäk- ringen införs även i lagen (1962:381) om allmän försäkring. har i skrivelser och (dnr S97/4520/F) hemställt att regeringen vidtar erforderliga åtgär- der för att tillmötesgå behovet av en annan finansiär än vad gäller sjuklön till personer som donerar organ. har i skrivelser till , och (dnr S1999/6569/SF) begärt att ersättningssystemet ändras så att levande do- natorer, i samband med donationsingrepp, får full ersättning för förlorad arbetsförtjänst och andra kostnader som är relaterade till donationsin- greppet. Remissinstanserna: (SoS) anser att frågan om ersätt- ning till levande bör gälla både organ- och vävnadsdonatorer. En sådan lösning borde enligt SoS innebära att den levande givaren hålls ekonomiskt skadeslös med full kompensation för kostnader och inkomst- förluster på grund av den arbetsoförmåga som uppkommer i samband med donation av organ eller vävnader. Samma principer bör tillämpas över hela landet. () anser det omöjligt att inom nuvarande sjuklönelagstiftning undanta levande organdonatorer från sjuklönelagen. För att tillvarata donatorernas speciella situation skulle en separat försäk- ring för denna grupp krävas. Vad gäller ersättning för organdonatorers inkomstbortfall såsom ka- rensdagar, mellanskillnaden mellan sjuklön och faktisk lön, ersättning utöver 7,5 basbelopp och andra merkostnader, anser RFV att detta är en fråga som bör lösas inom landstingen. Bakgrund: Enligt uppgifter från utfördes 283 njur- transplantationer , varav 90 skedde med levande . utfördes 160 njurtransplantationer, varav 60 skedde med levande . Sammanlagt står cirka 400 njursjuka på väntelista för en transplantation och drygt 2 500 patienter har dialysbe- handling i . Enligt vad regeringen erfarit har antalet organdonatorer minskat i ökar antalet patienter på väntelistorna för t.ex. njurtransplantationer, vilket har lett till att dialyssjukvården har måst byggas ut. Enligt uppgifter kostar en hemodialys mellan 400 per patient och år. Kostnaden för en njurtransplantation är mellan (engångskostnad). Utöver denna kostnad tillkommer en årlig kostnad på för kontroller och medicin. Enligt råder det brist på organ från avlidna för transplantationsändamål. Det är därför sannolikt att organ från le- vande givare också fortsättningsvis kommer att användas, och det möj- ligen i ökande omfattning. Dessutom är resultaten i allmänhet bättre med organ från levande givare. Vidare uppger i sitt remissvar att en utredning om tilltänkta givare innehåller moment som kräver att givaren är ledig från ordinarie arbete under någon eller . I anslutning till ingreppet vårdas givaren på sjukhus . Donatorn är i allmänhet arbetsoförmögen efter operationen. uppger att det görs cirka 200 benmärgstrans- plantationer i och att alla sådana utförs med levande givare. Gi- varen av benmärg opereras i full narkos och behöver i allmänhet vara sjukskriven . Den som donerar stamceller genomgår en förbehandling med läkemedel innan stamceller tas tillvara från perifert blod, som vid en blodtappning. Den som på detta sätt donerar stamceller är arbetsoförmögen . har i ett cirkulär (AC 49/72) rekom- menderat landstingen att utge ersättning till njurdonatorer. Av cirkuläret framgår att förbundsstyrelsen hävdat att ersättning bör utges från den allmänna försäkringen och att förbundets rekommendation till landstingen därför skall ses som en temporär lösning i avvaktan på att försäkringsfrågan löses. anser i cirkuläret bl.a. att ersättning bör utges motsvarande skillnaden mellan sjukpenning- beloppet och normal inkomst, dock begränsad till 7,5 gånger prisbasbe- loppet. Även resekostnader som inte täcks av den allmänna försäkringen bör enligt cirkuläret ersättas. Lagen (1995:831) om transplantation m.m. trädde i kraft , (se prop. 1994/95:148, bet. 1994/95:SoU21). Utskottet behandlade i betänkandet ett motionsyrkande om att hos regeringen borde begära förslag till ett enhetligt ersättningssystem för donator. Utskottet anförde att någon erinran inte kunde riktas mot att en donator får ersätt- ning för vissa kostnader, t.ex. för resor och uppehälle och förlorad arbets- förtjänst. Motionsyrkandet om ett enhetligt ersättningssystem avstyrktes dock eftersom det ansågs vara en fråga för sjukvårdshuvudmännen. följde utskottets förslag (rskr. 1994/95:381). Frågan om ersättning till levande har senare tagits upp i So- cialutskottets betänkande 1999/2000:SoU9. Utskottet betonade att det har stor förståelse för de synpunkter som motionärerna framför. Utskottet fann vidare att transplantation numera har blivit en närmast etablerad del av sjukvården och att många svårt sjuka människor genom transplanta- tion får ett förlängt liv och en bättre livskvalitet. Transplantation är så- ledes en angelägen behandlingsform inom sjukvården. Utskottet konsta- terade slutligen att frågan om ersättning till levande organdonatorer redan bereddes i och att därför inte borde ta något Prop. 2001/02:9 initiativ i frågan. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser i likhet med vad RFV anfört att ersättning för organdonatorers inkomstbortfall och andra merkostnader i princip är en fråga som bör lösas inom respektive lands- ting. För arbetstagare som omfattas av reglerna om sjuklön bör dock änd- ring göras i sjuklönelagen i syfte att undvika att presumtiva kommer i konflikt med sin arbetsgivare på grund av de kostnader i form av sjuklön som uppstår för denne. Regeringen föreslår därför att ett särskilt högriskskydd införs i lagen (1991:1047) om sjuklön för arbetstagare i samband med donation eller förberedelser för donation av egna organ eller vävnader. Ett beslut om ett sådant särskilt högriskskydd för levande medför att den arbets- givare hos vilken donatorn är anställd har rätt till ersättning från sjukför- säkringen för sina kostnader för sjuklön med anledning av donation. Beslut om särskilt högriskskydd skall, liksom gäller, fattas av . Enligt regeringens uppfattning är det även rimligt att den försäkrade får ersättning från den allmänna försäkringen för ka- rensdag i samband med eller förberedelse för donation. Ett beslut om högriskskydd för donation bör således även innebära att den enskilde erhåller ersättning för (karensdagen) i en sjukperiod. På motsvarande sätt skall sjukpenning utges även för karensdag i dessa situ- ationer. Reglerna föreslås även omfatta arbetstagare som varit föremål för un- dersökningar och provtagningar som leder till ett sjukdomstillstånd men där det av olika skäl inte blir aktuellt att donera organ eller vävnader. Regeringen har under hand från tagit del av ma- terial som rör ersättning av kostnader till levande givare av organ och vävnader i samband med donation. I materialet redovisar ett flertal landsting de principer och regler som tillämpas för ersättning av organ- inkomstbortfall och andra merkostnader. Av sammanställ- ningen framgår att flertalet landsting har utvecklat en praxis för ersätt- ningsfrågor i samband med donationer. Som exempel anges från vissa landsting att ersättning utges i form av full lön för karensdagen, differen- ser mellan sjukpenning och lönebortfall, resekostnader enligt sjukrese- reglementet, patientavgifter och medicinkostnader. Även egenföretagare eller lantbrukare kan erhålla ersättning för vikarie eller avbytare. Det har även redovisats att ersättning utges för t.ex. vissa kostnader för barntill- syn, främst för små barn. För ersättning av organdonatorers inkomstbortfall såsom mellanskill- naden mellan sjuklön och faktisk lön samt andra merkostnader anser re- geringen i likhet med RFV att detta är en fråga som även i fortsättningen bör lösas inom respektive landsting. Kostnaderna för regeringens förslag om ändring i sjuklönelagen är svåra att beräkna. Med tanke på de relativt få försäkrade som kan komma ifråga för den nya ersättningsformen beräknas kostnaderna inom sjuk- penningförsäkringen till högst . Uppgiftsskyldigheten för arbetsgivare om sjukdomsfall som har gett rätt till sjuklön samt statistik om sådan sjukfrånvaro Regeringens förslag: En arbetsgivare skall fr.o.m. inte lämna uppgift till om sjukdomsfall som har gett en arbetstagare hos denne rätt till sjuklön. Regeringens bedömning: bör ha ansvaret för att samla in allt underlag för statistikföring av sjukfrånvaron under Bakgrund: I samband med att lagen (1991:1047) om sjuklön (SjLL) infördes ålades arbetsgivare att lämna uppgift till () om sjukdomsfall som gett arbetstagare hos denne rätt till sjuklön. Enligt SjLL skulle uppgifterna lämnas senast vid utgången av den kalendermånad som följer efter den under vilken sjuk- Uppgiftsskyldigheten straffsanktionerades, vilket innebar att en arbetsgivare som inte lämnade uppgifter om sjuklöneperi- oder skulle kunna dömas till böter. Avsikten med bestämmelsen var att uppgifterna skulle behövas för att försäkringskassornas sjukhistorik även skulle omfatta de korta sjukfallen, vilket ansågs ha betydelse bl.a. för att få en heltäckande statistik över Förutom för statistikändamål var avsikten att de inrap- porterade uppgifterna skulle användas som stöd för försäkringshand- läggare i det förebyggande ohälsoarbetet och rehabiliteringsarbetet samt för kontroll av att dubbelutbetalning av förmåner inte skett, t.ex. av föräldrapenning med sjuklön. Regeringen konstaterade i propositionen Samverkan, socialförsäkring- ens ersättningsnivåer och administration, m.m. (prop. 1996/97:63, bet. 1996/97:SfU12, rskr. 1996/97:273) att rapporteringen inte visat sig fun- gera på ett tillfredsställande sätt och att samhällets information om kort sjukfrånvaro därför avsevärt försämrats efter det att sjuklöneperioden I propositionen konstaterade regeringen vidare att bris- ten i rapporteringen var störst bland små företag och organisationer och att uppgiftsskyldigheten upplevdes som betungande och kostsam av Med anledning av ovanstående gav regeringen i uppdrag (S98/692/SF) att, i samarbete med Arbetarskyddsstyrelsen och , föreslå ett system som skulle täcka samhällets behov av information om sjukfrånvaron . I budgetpropositionen (prop. 1998/99:1, bet. 1998/99:SfU1, 1998/99:101) föreslog därefter regeringen att arbetsgivare med färre än femtio anställda fr.o.m. inte längre skulle lämna uppgift till RFV om sjukdomsfall som har gett arbetstagare hos denne rätt till sjuklön. Vidare framgick av propositionen att regeringen ansåg att borde ges uppdraget att hämta in information om sjukfrånvaron från de små företagen. stikuppgifter har hämtats in med stöd av lagen (1992:889) om den officiella statistiken istället för bestämmelserna i lagen (1991:1047) om sjuklön. I en skrivelse (dnr S2001/3073/SF) till begär RFV att arbetsgivares skyldighet att lämna uppgift om sjuk- domsfall som gett rätt till sjuklön skall upphöra . Verket fö- reslår i stället att av RFV får i uppdrag att bli insamlande myndighet för all statistik om sjuklön. RFV föreslår sam- tidigt att verket skall fortsätta att vara statistikansvarig myndighet.