prop · GO031D13 · 2001-01-01 00:00:00 — Verksamheten lämpar sig väl för ett nära samarbete mellan offentlig och privat sektor och ansträngningar bör därför göras för att engagera svenskt näringsliv i de fattiga ländernas IT-utveckling. Globaliseringen bidrar även till att transnationella utmaningar som miljö, säkerhet, hiv/aids blir mer påtagliga. Frågan för det internationella samfundet är hur globala offentliga nyttigheter (s.k. global public goods) för att möta dessa utmaningar, som inte kan tacklas av ett land ensamt, skall tillhandahållas och finansieras. Kostnaderna blir ofta kännbara för andra länder än de som orsakat problemen. Det internationella samarbetet har ett ansvar att komma fram till regler och överenskommelser som underlättar för att ta del i globala åtgärder för att lösa problemen. Ett långsiktigt åtagande i kombination med nationella program bör vara ledstjärnan för och andra givarländer. Insatser för att förebygga och lindra effekterna av hiv/aids ges hög prioritet i biståndet. Aidsepidemin påverkar inte endast hälsosektorn i ett land utan även utbildning, statlig förvaltning, jordbruk m.fl. sektorer. ger stöd till förebyggande åtgärder samt till att stärka olika sektorers förmåga att bemöta effekterna av aids. Ett regionalt hiv/aids-kontor för söder om är under etablerande och ökat stöd kommer att lämnas till . Svenska prioriteringar för arbetet med hållbar utveckling lades fast i skrivelsen internationella samarbete för hållbar utveckling (skr. 1996/97:2). Hållbar utveckling förutsätter att sociala, ekonomiska, ekologiska och kulturella aspekter integreras i alla politikområden. En stor global utmaning är att förhindra klimatförändringar. Klimatförändringarna kan komma att få mycket långtgående konsekvenser för alla samhällen. Höjd havsvattennivå, utarmat jordbruk, reducerade vattenflöden, ökade hälsorisker, väderförändringar och potentiella sociala spänningar illustrerar tydligt att klimatförändringarna måste tas på allvar. I- länderna har ett särskilt ansvar för att minska utsläppen av växthusgaser, som antas ligga bakom klimatförändringarna. Ett särskilt ansvar åligger dessutom i-länderna med att bistå u- länderna i deras strävan att anpassa sig till och minska skadorna av klimatförändringar. Regeringen anser att sådant stöd bör mobiliseras i ökad utsträckning, både inom ramen för biståndet men också inom ramen för andra utgiftsområden. Andra ödesfrågor utgörs av sötvattenfrågan och dess konsekvenser för livsmedelssäkerheten, det ohållbara utnyttjandet av biologiska resurser, torka, ökenspridning och oavsiktlig avskogning, ökad risk för biologiska katastrofer, liksom risker för människors hälsa av farliga kemikalier och föroreningar samt konsekvenserna av en snabbt växande urbanisering. Vatten är nödvändigt för alla livsformer. Mängden sötvatten på jorden är begränsad och efterfrågan ökar p.g.a. befolkningsökning, industrialisering, förbättrad levnadsstandard och urbanisering. Man räknar med att en femtedel av världens befolkning inte har tillgång till rent dricksvatten. Vid det andra Världsvatten- forumet som hölls i lyftes världens vattenproblem fram, liksom förslag om hur de skulle kunna lösas. Regeringen fäster stor vikt vid att de föreslagna åtgärderna kan genomföras i dialog med och avser öka insatserna på detta område. FN:s generalsekreterare pekade i sin rapport till Millenieförsamlingen på de framsteg som gjorts sedan miljökonferensen i . Åtagandena har dock varit för få, för små och för sena. Generalsekreterarens förhoppning är att grunden för nya åtaganden skall kunna läggas vid tioårsöversynen av . Det finns en växande insikt om utvecklingsprocessernas komplexitet och om att globaliseringen ställer nya krav på samsyn och samstämmighet mellan olika politikområden både på nationell och internationell nivå. Denna fråga står i fokus för den parlamentariska kommitté som tillsatts för att utreda politik för global utveckling. Kommittén påbörjade sitt arbete och skall lämna ett samlat förslag till hur politiken bör utformas inom relevanta områden utifrån det övergripande målet om fattigdomsbekämpning och de nya förutsättningar som globaliseringen skapar. Ett av uppdragen är också att stimulera till öppen debatt om dessa frågor i . Bistånd och väpnade konflikter Krig och väpnade konflikter förblir ett mycket allvarligt hinder för utveckling i många fattiga länder. Den avmattning av antalet konflikter som noterades har inte fått sin efterföljd eller . Istället har nya krig utbrutit, både inom och mellan länder. De krig som pågår, inte minst i , är uttryck för den politiska instabilitet som följt på det slut. Fattigdom, etniska motsättningar, brister i politiska system och brist på demokrati är viktiga delorsaker. Starka ekonomiska intressen verkar därtill pådrivande i många konflikter och har givit upphov till en gråzon mellan väpnad kamp för uttalade politiska syften å ena sidan och grov brottslighet för å den andra. Kontroll över diamantfyndigheter i , av narkotikaproduktion i eller , över oljeutvinning i Brazzaville, över smuggeltrafik på eller en okontrollerad handel med lätta vapen och ammunition har förlängt och gynnat konflikter. Antingen det rör sig om krig mellan eller inom länder, i stora länder som eller småstater som och så är ett genomgående kännetecken våld mot civila, uppdämda sociala spänningar och orättvisor med etniska eller religiösa undertoner samt en kompromisslöshet som försvårar fredliga lösningar. Den laglöshet som både gett upphov till och haft sitt ursprung i många av dagens väpnade konflikter har spridit fruktan hos miljontals människor och undergrävt den fysiska säkerheten och den sociala gemenskap som är grundstommen i alla samhällen. Studier av så skilda organisationer som ICRC och pekar åt samma håll: det är osäkerheten som inger störst oro. Humanitära katastrofer och sammanbrott i samhällets utveckling undergräver fredlig samexistens och tilltron till att det politiska ledarskapet kan förvalta framtidens utveckling. Att förebygga, hantera och finna hållbara lösningar på dagens konflikter utgör därför ett centralt tema i svensk utrikes- och biståndspolitik. DAC har tagit fram riktlinjer för bistånd i konfliktsituationer som blivit vägledande också för svenskt metodarbete. Det humanitära biståndet syftar till att lindra det lidande som orsakas inte minst av krig och konflikter, men därutöver även till att på lokal nivå bidra till att skapa förutsättningar för utkomst och ett drägligt liv, även under osäkra förhållanden. Det humanitära biståndet innefattar också möjligheter för att stödja lokalt förankrade konfliktförebyggande och försoningsfrämjande insatser. Det långsiktiga bilaterala utvecklingssamarbetet är inriktat på att undanröja såväl ekonomiska som sociala och politiska grundorsaker till krig och konflikt. Det är också inriktat på att återuppbygga samhällen efter väpnade konflikter, och då se till både kvinnors och barns intressen. Inom dess ram genomförs även mer specifika insatser för att höja samarbetsländernas och regionala organisationers kapacitet att förebygga och hantera konflikter. Regeringen avser stärka samordningen mellan olika biståndsinstrument när det gäller konflikthantering, med särskild tonvikt på långsiktig kapacitetsuppbyggnad inom detta område. I akuta krislägen, då långsiktigt utvecklingssamarbete allvarligt försvåras eller t.o.m. omöjliggörs, är det särskilt viktigt att alla tillgängliga instrument används för att främja en fredlig utveckling. Biståndet kommer också att närmare samordnas med andra utrikespolitiska initiativ för att höja effektiviteten i det svenska agerandet som stödjer den roll som FN och regionala organisationer, inte minst EU, kan och bör spela. Konfliktförebyggande är ett av de områden som särskilt kommer att uppmärksamma under det svenska ordförandeskapet i EU . Tillväxt är en förutsättning för att fattigdomen skall kunna utrotas. Öppen handel och en ansvarsfull makroekonomisk politik främjar ekonomisk tillväxt. Handel och direktinvesteringar tillför betydligt större resurser än biståndet. Det har skett en dramatisk förändring av finansiella flöden till utvecklingsländerna. Kvoten mellan offentliga och privata har gått från 80:20 till 20:80 . De privata flödena har dock koncentrerats till få men folkrika länder. Mindre än en procent av de utländska direktinvesteringarna i går till de 48 minst utvecklade länderna. Efter misslyckandet med att inleda en ny bred förhandlingsrunda inom WTO vid ministermötet i , pågår nu arbete med att skapa en bas för att kunna återuppta processen. Det måste finnas enighet om att ta avgörande steg för att förbättra marknadstillträdet i industriländerna, speciellt för de minst utvecklade länderna. Utvecklingsländerna måste också ges stöd för att utveckla sin kapacitet att delta i och dra fördel av multilaterala handelsförhandlingar. Ett positivt tecken är den ökade samordningen av utvecklings- och handelsfrågor, exempelvis mellan WTO, , och . För att fattigdomen skall minska krävs att tillväxten ökar och fördelas jämnare. För att uppnå det internationella utvecklingsmålet om halverad fattigdom skulle exempelvis behöva en tillväxt på och en mer jämlik fördelning av inkomsterna. Enbart att förhindra en ökning av antalet fattiga i kräver en årlig tillväxt på . Biståndet kan bidra till att skapa förutsättningar genom att stödja reformer och program som befrämjar långsiktigt hållbar tillväxt och inkomstutjämning. För att uppnå de internationella utvecklingsmålen behövs internationellt ökat stöd och ökade resurser. Den främsta finansieringskällan utgörs av mobilisering av inhemska resurser, t.ex. skatter och privata investeringar. Utvecklingssamarbetet har en fortsatt viktig roll att spela, dels för att överföra resurser till de fattigaste länderna och grupperna, dels för att stärka internationella regelverk och finansiera regionala och globala offentliga nyttigheter för att möta gränsöverskridande problem. planeras ett mellanstatligt högnivåmöte om utvecklingsfinansiering Financing for Development. Mötet utgör ett utmärkt tillfälle att samlas kring frågan hur olika finansieringskällor inhemska, privata och offentliga tillsammans kan verka för att nå de internationella utvecklingsmålen. är mycket aktivt engagerat i den pågående förberedelseprocessen tillsammans med andra medlemsländer, FN, , , , enskilda organisationer, privata sektorn m.fl. EG:s utvecklingssamarbete är en integrerad del av unionens samlade externa politik och ska komplettera medlemsstaternas egna biståndsinsatser. har därför som medlemsstat ett delat ansvar för hur sammanlagt ca (ca ) allokeras från EG:s biståndsbudget och Europeiska utvecklingsfonden. andel av kostnaderna är ca . kommer att vara ordförande i . Som ordförandeland har ansvar för att föra pågående beslutsprocesser vidare i och parlamentet. Regeringen ser det pågående reformarbetet inom Kommissionen och en höjning av EG:s biståndseffektivitet som de viktigaste frågorna . Ett EU som är öppet mot omvärlden och präglas av internationell solidaritet kommer också att vara en ledstjärna under det svenska ordförandeskapet. EU:s samarbete med FN kommer särskilt att uppmärksammas. En viktig fråga är att stödja och driva på de beslut som krävs för genomförandet av en ny policy för utvecklingssamarbete som Kommissionen föreslagit utvecklingsrådet . Detta är ett led i uppföljningen av EG:s bistånd som presenterades 1999. anser att den föreslagna fattigdomsinriktningen med jämställdhetsperspektiv samt koncentration av biståndet och förbättrad samordning med medlemsstaterna och övriga biståndsgivare är nödvändiga för att uppnå en högre kvalitet i EG:s utvecklingssamarbete. Vid utvecklingsrådet förväntas beslut kunna fattas om förordningar som reglerar samarbetet inom det sociala området, samarbetet med europeiska enskilda organisationer och vissa institutioner i partnerländerna. Andra frågor som kan bli aktuella är fastställande av handlingsprogram för fattigdomsbekämpning, för ökad jämställdhet i utvecklingssamarbetet och för integrering av hållbar utveckling. En policy för civil krishantering och konfliktförebyggande åtgärder i utvecklingsländer är under beredning och kan också bli aktuell under svenskt ordförandeskap. Andra frågor som sannolikt kommer upp är en ny utvärdering av EG:s bistånd för livsmedelssäkerhet samt ett nytt förslag från Kommissionen om bekämpning av hiv/aids och relaterade sjukdomar. kommer under ordförandeskapet att inbjuda till två högnivåmöten, som rör angelägna områden i svenskt utvecklingssamarbete. Barn i krig och på flykt är ett seminarium som äger rum i . kommer en informell konsultation om globalisering och utvecklingssamarbete att äga rum i , Making Globalisation Work for the Poor Informal High Level Meeting on Contribution. Dessutom skall medverka aktivt vid en i om de minst utvecklade länderna. Sammanfattningsvis vill regeringen särskilt lyfta fram följande prioriteringar för det samlade svenska utvecklingssamarbetet såväl bilateralt genom Sida, som multilateralt genom EU, FN, utvecklingsbankerna och andra organ. - Förstärka betoningen på fattigdomsbekämpning, i ett mångdimensionellt perspektiv, som det övergripande målet för allt bistånd. - Stödja införandet av nationella strategier för fattigdomsbekämpning i samarbetsländerna och använda dessa strategier som utgångspunkt för biståndet. - Sätta demokrati och mänskliga rättigheter inklusive barns rättigheter i centrum och stödja utveckling av institutioner för god samhällsstyrning och bekämpning av korruption. - Intensifiera arbetet med hiv/aids, utveckling av IT-kapacitet och åtgärder för att förebygga och avhjälpa väpnade konflikter. - Vidareutveckla arbetet med att integrera miljöhänsyn i det samlade utvecklingssamarbetet. - Verka för förbättrad samordning mellan biståndsgivare, inklusive multilaterala organisationer. - Förstärka stödet till regionalt samarbete. - Verka för att det utökade initiativet för skuldreduktion (HIPC) fullföljs med förstärkt fattigdomsinriktning. - Under EU-ordförandeskapet prioritera pågående reformarbete i kommissionen och att höja EG-biståndets kvalitet. 3.5 Insatser Multilateralt utvecklingssamarbete Multilateralt utvecklingssamarbete omfattar FN:s ekonomiska och sociala verksamhet, internationella finansieringsinstitutioner och fonder, övrigt multilateralt samarbete respektive Europeiska utvecklingsfonden. Tabell 3.3 1.1 Multilateralt utvecklingssamarbete Tusental kronor Budget 2000 Beräknat 2001 1 FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1 827 500 1 954 000 2 Internationella finansie- ringsinstitutioner 1 260 000 1 350 000 3 Övrigt multilateralt samarbete 171 500 413 000 4 Europeiska utvecklingsfonden 118 000 250 000 Summa 3 377 000 3 967 000 Kampen mot fattigdomen står i fokus i det multilaterala utvecklingssamarbetet. FN:s världskonferenser och strategin Shaping the 21st Century: the Contribution of Development Cooperation utgör en plattform för det globala och regionala utvecklingssamarbetet. Regeringen har verkat för ett samordnat agerande mellan de olika multilaterala organisationerna för att utveckla och fullfölja denna plattform. Samarbetet mellan olika aktörer har utvecklats , såväl på högkvarters- som på landnivå. Särskilt påtagligt är det ökade samarbetet mellan FN och . Ett nära samarbete pågår också genom förberedelserna inför den världskonferens om utvecklingsfinansiering som enligt planerna skall hållas . har vidareutvecklat arbetet med Comprehensive Development Framework (CDF). Ett av syftena med CDF är att få en bättre givarsamordning på landnivå. samordnar de olika FN- organen sina insatser genom s.k. UNDAF, UN Development Assistance Framework. Genom UNDAF gör FN-organen gemensamma analyser på landnivå, gemensamma prioriteringar och en tydligare arbetsfördelning. Pilotverksamhet har bedrivits i 19 länder och följs nu upp i ett sjuttiotal länder. Genom ordförandeskapet i EU kommer att få en särskild roll inom FN:s ekonomiska och sociala verksamhet. FN:s tredje världskonferens om de fattigaste länderna och generalförsamlingens särskilda möten om uppföljning av om boende, bebyggelse och stadsutveckling + 5 är konferenser som skall förberedas och hållas under ordförandeskapet. Vidare kommer generalförsamlingens uppföljning av barntoppmötet att förberedas liksom det första högnivåmötet om utvecklingsfinansiering. Ett särskilt högnivåmöte om hiv/aids kommer också att förberedas . Detta innebär att inför samtliga möten skall utarbeta förslag till gemensam position för EU och föra EU:s talan vid respektive möte och under förhandlingar. kommer också att få en viktig uppgift att föra EU:s talan i FN:s funktionella kommissioner som t.ex. kommissionen för hållbar utveckling, kvinnokommissionen, , sociala utvecklings- kommissionen samt . Det multilaterala miljöarbetet har successivt ökat i omfattning. De olika miljökonventionernas uppföljning blir allt mer omfattande och en rad nya fora har skapats för att behandla frågor som skog och vatten. Frågorna inom området miljö och hållbar utveckling börjar nu fragmentiseras i allt för många olika organ. Generalförsamlingen beslöt om reformer av FN:s arbete inom detta område. Regeringen arbetar nu aktivt för att dessa reformer skall genomföras. De olika FN-organens insatser måste samordnas effektivare och roll som ett centralt organ för miljöfrågorna bör stärkas. genomfördes under svenskt värdskap det första extra högnivåmötet i . Ett hundratal miljöministrar samlades i för att bl.a. diskutera vidare samverkan med det civila samhället och näringslivet i miljöarbetet. Resultatet av mötet utgör också ett bidrag till toppmötet om miljö och utveckling . På det humanitära området är FN:s flyktingkommissarie () och (WFP) fortsatt de mest tongivande aktörerna inom FN-systemet. UNHCR har kraftigt expanderat sin verksamhet . Både UNDP och har tagit sig an större ansvar för insatser i samband med naturkatastrofer och länder i kris. , , har en allt viktigare roll på det humanitära området i enlighet med intentionerna i konventionen om barnets rättigheter. som WHO och FAO ingår numera i FN:s konsoliderade appeller (CAP) för insatser i länder drabbade av komplexa humanitära katastrofer. Sammantaget uppgick CAP för till i 14 krisområden. är en betydande biståndsgivare till FN:s humanitära verksamhet. Detta stöd kompletteras med ett aktivt deltagande i styrelsearbetet och i annan dialog med relevanta FN-organ och syftar till att stärka förmågan att på ett samordnat, effektivt och förutsägbart sätt ingripa vid humanitära katastrofer i enlighet med den internationella humanitära rätten. har de privata kapitalflödena till utvecklingsländerna ökat markant, en utveckling som har fortsatt efter återhämtningen från den internationella finansiella krisen år 1997-1998. En orsak till detta är att privat kapital investeras inom sektorer och områden där utvecklingsbankerna tidigare varit de främsta finansiärerna. Bankerna deltar till exempel numera sällan i projekt för stora investeringar i infrastruktur, vilka allt oftare av privata banker och företag bedöms vara lönsamma investeringar. Även om bankerna för många fattiga länder fortsatt har en stor betydelse för att förmedla finansiella resurser, har rollen som rådgivare och kunskapsbank blivit mer uttalad. Bankernas verksamhet har förändrats för att tydligare adressera de breda utvecklingsfrågorna med fattigdomsbekämpning som övergripande mål och en starkare betoning på bl.a. miljö och jämställdhet och sociala faktorer. Likaså har bankerna börjat betona angelägenheten av en demokratisk samhällsutveckling byggd på god samhällsstyrning och effektiv statsförvaltning. Från svensk sida är vi pådrivande i detta arbete, inte minst när det gäller kamp mot korruption. Genom det s.k. Heavily Indebted Poor Counties Initiative (HIPC-initiativet) deltar utvecklingsbankerna i de internationella ansträngningarna för att minska de fattigaste ländernas skulder. Frågan om skuldlättnader blev mycket uppmärksammad , då initiativet fördjupades, breddades och snabbades på. Vid och årsmöten beslutade man också att skuldlättnaderna mer direkt skulle användas för att bekämpa fattigdom. Regeringen har välkomnat den ändrade inriktningen av bankernas verksamhet och har på olika sätt bidragit till utarbetandet av strategier för arbete med frågor såsom fattigdomsbekämpning, miljö, gender, civila samhällets deltagande, och god samhällsstyrning. har förändringarna väckt en diskussion om vilken roll bankerna skall ha i det internationella samfundet och hur arbetsfördelningen skall vara mellan IMF, , de regionala utvecklingsbankerna och FN. Regeringen avser att aktivt delta i denna diskussion, bl.a. inför planeringen av nästa års högnivåmöte om utvecklingsfinansiering och inför IMF:s och årsmöten . Genom medlemskap i har vi möjligheter att påverka en betydande del av världens bistånd. Europeiska Gemenskapen (EG) är världens femte största finansiär av biståndssamarbete. Medlemskapet innebär också att vi kan påverka det biståndspolitiska tänkandet i en grupp länder som tillsammans svarar för mer än hälften av världens offentliga bistånd. Gemenskapsbiståndet har kritiserats för brister i kvalitet och effektivitet, både i ()och i en grundlig utvärdering som gjorts av det totala EG-biståndet på uppdrag av medlemsländerna. Till utvecklingsrådet presenterade Kommissionen en rapport om vidtagna och planerade åtgärder samt ett meddelande om en ny utvecklingspolitik. ser utvärderingen av utvecklingssamarbetet som en grund för en långsiktig reformprocess, vilken måste genomföras av Kommissionen gemensamt med medlemsländerna och . FN:s ekonomiska och sociala verksamhet Det svenska stödet till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet omfattar årsbidrag till , (), (), (), (), FN:s narkotikabekämpningsprogram (UNDCP), (WFP), FN:s flyktingkommissarie (), för palestinaflyktingar (UNWRA), FN:s aidsprogram (), FN:s industriutvecklingsprogram (UNIDO), FN:s boende och bebyggelsecenter (Habitat) samt till multilateral handelsrelaterad verksamhet. bidrag till dessa organisationer 2001 beräknas till . I de flesta organisationerna tillhör de största bidragsgivarna med årsbidrag motsvarande av den totala frivilligfinansierade budgeten. Därtill kommer medel som utbetalas via Sida till specifika projekt, s.k. multibistöd. genomförde och Sida en översyn av bidragsgivning till olika multilaterala organ. Översynen visade att och Sida arbetar med samma FN-organ men sällan gemensamt. deltar i styrelsearbetet och i andra fora där policy och verksamhetsinriktning diskuteras. Sidas samarbete med FN är i första hand inriktat på multibifinansierade projekt och program. fördelade Sida till olika FN-organ. Det multilaterala och multibilaterala stödet samordnas sällan och bristen på en gemensam inriktning och synsätt på de olika FN-organen är uppenbar. För att få en mer sammanhållen svensk policy föreslås i översynen att integrerade strategier utvecklas för respektive FN-organ. Tabell 3.4 Basbudgetstöd till FN:s ekonomiska och sociala verksamhet 1997-2000 samt beräknat 2001 Tusental kronor Årsbidrag 1997 Årsbidrag 1998 Årsbidrag 1999 Årsbidrag 2000 Årsbidrag 2001 , UNDP 460 000 470 000 490 000 500 000 530 000 , UNCDF 40 000 42 000 42 000 42 000 50 000 , 283 000 250 000 265 000 280 000 297 000 , UNIFEM1 5 000 5 000 8 000 10 000 14 000 , UNFPA 116 000 125 000 140 000 145 000 160 000 , WFP 200 000 180 000 180 000 195 000 210 000 FN:s flyktingkommissarie, 248 500 260 000 270 000 370 000 392 000 för palestinaflyk- tingar, UNRWA 135 000 145 000 150 000 160 000 160 000 Multilateral handelsrelaterad biståndsverksamhet 5 000 8 000 12 000 25 000 30 000 Narkotikainsatser genom FN-systemet (UNDCP, WHO/PSA) 40 000 45 000 47 000 45 500 50 500 FN:s boende och bebyggelsecenter, Habitat3 5 000 5 000 5 000 5 000 7 000 35 000 37 000 37 000 37 000 47 000 , UNIDO4 8 000 8 000 8 000 13 000 6 500 Summa 1 580 500 1 580 000 1 654 000 1 827 500 1 954 000