prop · GP0325 · 2001-10-25 00:00:00 — Det innebär bl.a. att juridiska personer och enskilda näringsidkare som har betalt ränta till en fysisk person eller ett dödsbo skall lämna kontrolluppgift om ränteinkomsten för personen eller dödsboet. Den enda begränsning som kommer att finnas är beloppsbegränsningen i 4 §. Lagrådet anser inte att paragrafen är helt klar till sin innebörd utan har förordat en annan formulering. Regeringen anser dock att formuleringen bör följa den som används i samtliga bestämmelser om vem och av vem kontrolluppgift skall lämnas. Ett tillägg görs dock i bestämmelsen om att den avser kontrolluppgift på ränteinkomster och fordringsrätter. 3 § Bestämmelsen anger att i vissa fall skall kontrolluppgift om en fordringsrätt lämnas även om någon ränta inte har tillgodoräknats eller betalts ut. Avsikten är att underlätta kontrollen av förmögenheten. I 3 kap. 22 § andra stycket 2 den gamla lagen är uppgiftsskyldigheten begränsad till samtliga fordringar som är skattepliktiga med undantag för äldre premieobligationer (se prop. 1996/97:117). Begränsningen ligger nu i stället i att endast den som har fordran registrerad skall lämna kontrolluppgiften. Det är den som för ett avstämningsregister, dvs. centrala värdepappersförvarare, värdepappersinstitut och andra som för register eller har antecknat vem som är innehavare av en fordringsrätt. Lagrådet anser inte att paragrafen är helt klar till sin innebörd utan har förordat en annan formulering. Regeringen anser dock att med det tillägg som har gjorts i 2 § är en komplettering av förevarande bestämmelse inte längre behövlig. 4 § Här anges undantagen från uppgiftsskyldigheten. I punkt 1 görs undantag för fordran och ränta på konto för vilket det inte finns personnummer och som har öppnats före om räntan understiger för varje innehavare. Undantaget infördes efter förslag i prop. 1984/85:180. Bestämmelsen finns i 3 kap. 23 § 3 den gamla lagen. I punkt 2 finns en generell beloppsgräns. Om räntan på andra konton än de som regleras i punkt 1 understiger behöver någon kontrolluppgift inte lämnas. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 3 kap. 23 § 4 den gamla lagen. I punkt 3 görs undantag för skogskonton, skogsskadekonton, upphovsmannakonton och pensionssparkonton. Motsvarande undantag finns i 3 kap. 23 § 5 den gamla lagen. 5 § I första stycket anges vad kontrolluppgiften skall innehålla. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 22 § tredje stycket första meningen den gamla lagen. Andra stycket reglerar vad som skall redovisas när det inte går att utröna vad som är ränta och vad som är annan utbetalning. Det motsvarar 3 kap. 22 § sjätte stycket den gamla lagen. 6 § I första stycket regleras hur kontrolluppgift skall lämnas om det finns mer än en kontoinnehavare till samma konto. Räntan och fordringsrätten skall fördelas efter hur mycket var och en äger om detta är känt för uppgiftslämnaren. Det kan t.ex. framgå av avtalet mellan kontoföraren och kontoinnehavarna eller i ett avtal mellan kontoinnehavarna som kontoföraren tagit del av. I annat fall skall räntan och fordringsrätten fördelas lika mellan kontoinnehavarna. Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 22 § femte stycket första meningen den gamla lagen. Bestämmelsen har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket regleras för vem kontrolluppgift skall lämnas i de fall det finns fler än fem kontoinnehavare. Om någon ensam förfogar över kontot är det tillräckligt att kontrolluppgift lämnas för den personen. I sådant fall redovisas den totala räntan och hela behållningen i en kontrolluppgift. Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 57 § andra stycket tredje meningen den gamla lagen (jfr även 3 kap. 22 § femte stycket sista meningen den gamla lagen). 7 § Bestämmelsen reglerar kontrolluppgiftsskyldigheten om ränteutgift och skuld. En uppgiftsskyldighet om ränta på skuld infördes till taxering (se prop. 1992/93:86). Skyldigheten att lämna kontrolluppgift om skuld infördes först till taxering (se prop. 1996/97:117). Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 25 a § första stycket den gamla lagen. Undantag från bestämmelsen finns i 11 §. 8 § Kontrolluppgift skall lämnas för fysiska personer och dödsbon. Detsamma gäller enligt 3 kap. 25 a § andra stycket första meningen den gamla lagen. Kontrolluppgift skall lämnas av den som mottagit räntan om denne tillhör den krets som anges i andra stycket. Det är juridiska personer och enskilda näringsidkare. Kretsen uppgiftsskyldiga är således densamma som för fordringsrätter och ränteinkomster. I förhållande till den gamla lagen (3 kap. 25 a § första stycket) har kretsen av uppgiftsskyldiga utvidgats. Från att huvudsakligen ha omfattat dem som yrkesmässigt bedriver utlåning eller kreditgivning omfattas nu alla juridiska personer utom dödsbon och alla enskilda näringsidkare om räntan utgör inkomst i näringsverksamheten. Det är inte ovanligt att varor eller tjänster tillhandhålls mot betalning via faktura. Näringsidkaren kan inte i förväg veta om fakturan kommer att betalas inom utsatt tid. Om den inte gör det kan han komma att debitera dröjsmålsränta. Kontrolluppgiften kan därför komma att avse affärsmässiga transaktioner, såsom dröjsmålsräntor. Den enda begränsning som finns är en beloppsbegränsning på i 11 §. För att kunna kontrollera om en person har betalat dröjsmålsräntor på eller mer måste den som kan komma att vara kontrolluppgiftskyldig hålla reda på varje person. Det kan inte antas att den som tillhandahåller vara eller tjänst mot faktura får personnumret av sina kunder. Personnumret är en av de uppgifter som alltid skall lämnas i en kontrolluppgift. Regeringen anser numera att det skulle vara alltför betungande för enskilda personer, såväl juridiska personer som enskilda näringsidkare att kräva att de skall lämna kontrolluppgift om ränteutgifter i de fall de enbart består av dröjsmålsräntor. I förhållande till lagrådsremissen har därför i ett tredje stycke tagits in ett undantag från när enskilda personer är skyldiga att lämna kontrolluppgifter om ränteutgifter och skulder. Inom offentlig verksamhet kommer denna skyldighet dock att införas. Lagrådet har förordat en annan formulering av första och andra styckena. Regeringen anser dock att formuleringen bör följa den som används i samtliga bestämmelser om vem och av vem kontrolluppgift skall lämnas. Ett tillägg görs dock i bestämmelsen om att den avser kontrolluppgift på ränteutgifter och skulder. 9 § Bestämmelsen anger att i vissa fall skall kontrolluppgift om skuld lämnas även om någon ränta inte har mottagits. En kontrolluppgiftsskyldighet för skulder underlättar kontrollen av förmögenheter. Det är enbart de som yrkesmässigt bedriver utlånings- eller kreditgivningsverksamhet som skall lämna kontrolluppgift om skuld i de fall någon ränta inte har mottagits. Genom begränsningen av kretsen uppgiftsskyldiga undviks att kontrolluppgifter skall lämnas i de fall det rör sig om affärstransaktioner, t.ex. om någon är försenad med betalningen av en faktura. Bestämmelsen är ny. Lagrådet har förordat en annan formulering motsvarande den Lagrådet har föreslagit för 3 §. Regeringen anser även i fråga om den här paragrafen att någon ändring inte är behövlig. 10 § Kontrolluppgiften skall enligt första stycket innehålla uppgift om den ränta som mottagits och hur stor skulden är vid årets utgång. Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 25 a § andra stycket andra meningen den gamla lagen. Andra stycket reglerar hur förskottsränta skall behandlas. Det motsvarar 3 kap. 25 a § tredje stycket den gamla lagen. Bestämmelsen infördes som kontrolluppgiftsskyldigheten om ränta på skulder (se prop. 1992/93:86). 11 § Kontrolluppgift om ränta på skuld skall endast lämnas om räntan har uppgått till . Bestämmelsen är ny. För att inte den uppgiftslämnande och skattemyndigheterna skall belastas med kontrolluppgifter om småbelopp på endast några kronor eller ören måste det finnas en begränsning. Beloppet motsvarar den begränsning som finns för ränta på fordringsrätter. 12 § I första stycket regleras hur kontrolluppgift skall lämnas om det finns mer än en betalningsansvarig för samma skuld. Räntan och skulden skall fördelas efter hur mycket var och en är betalningsansvarig för om detta är känt för uppgiftslämnaren. Det kan t.ex. framgå av skuldebrevet eller ett avtal mellan de betalningsansvariga som borgenären har tagit del av. I annat fall skall räntan och skulden fördelas lika mellan de betalningsansvariga. Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 25 a § femte stycket första meningen den gamla lagen. Bestämmelsen har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket regleras för vem kontrolluppgift skall lämnas i de fall det finns fler än fem betalningsansvariga för skulden. Bestämmelsen infördes som kontrolluppgiftsskyldigheten för ränta på skuld infördes (se prop. 1992/93:86). I förarbetena angavs lån till obligationskonsortier som exempel. Det är den som tecknat lånet för konsortiets räkning som kontrolluppgift skall lämnas för. Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 57 § andra stycket femte meningen den gamla lagen. 9 kap. Kontrolluppgift om avkastning på samt innehav av delägarrätter 1 § I paragrafen regleras kontrolluppgiftsskyldigheten om utdelning och ränta på samt innehav av delägarrätter. Med delägarrätter avses inte endast aktier o.d. utan även annat som bestämmelserna om delägarrätter skall tillämpas på enligt 48 kap. 2 § inkomstskattelagen (1999:1229). Det gäller vinstandelsbevis som avser lån i svenska kronor, konvertibla skuldebrev i svenska kronor, terminer och optioner som avser aktier eller aktieindex och andra tillgångar med liknande konstruktion eller verkningssätt. Delägarrätter kan avse både svenska och utländska tillgångar om det inte i 48 kap. 2 § inkomstskattelagen är särskilt angivet att endast svenska tillgångar omfattas. Kontrolluppgiftsskyldigheten avser både utdelning och ränta på tillgångarna. Detta beror på att avkastningen från t.ex. konvertibla skuldebrev är ränta. Motsvarande bestämmelser om kontrolluppgiftsskyldighet för utdelning och innehav av värdepapper och fordringar finns i 3 kap. 27 § den gamla lagen. 2 § Kontrolluppgiftsskyldigheten om utdelning och ränta har begränsats till att avse sådana fysiska personer och dödsbon som för egen del får lyfta utdelningen eller har tillgodoräknats räntan. Motsvarande bestämmelse om utdelning finns i 3 kap. 27 § andra stycket a den gamla lagen. 3 § Kontrolluppgift om innehav skall, liksom enligt 3 kap. 27 § andra stycket b den gamla lagen, lämnas för sådana fysiska personer och dödsbon som är antecknade som innehavare av delägarrätterna vid kalenderårets utgång. 4 § Paragrafen reglerar vem som skall lämna kontrolluppgift. Kontrolluppgiftsskyldigheten enligt punkt 1 omfattar alla svenska aktiebolag, såväl avstämningsbolag som så kallade kupongbolag, svenska ekonomiska föreningar, svenska och utlandsbaserade värdepappersfonder samt utländska juridiska personer. I likhet med bestämmelserna i 3 kap. 27 § första stycket den gamla lagen är det den som betalat ut utdelningen som är uppgiftsskyldig. För avstämningsbolag m.m. således det kontoförande institutet eller förvaltaren. Skyldigheten att lämna särskild uppgift enligt 3 kap. 28 § den gamla lagen har slopats och ersatts av en skyldighet för utbetalaren att lämna kontrolluppgift på utbetalat belopp. Av 15 kap. 4 § följer att den som tar emot utdelningen, i egenskap av utdelningsberättigad eller i egenskap av ombud för denne, till den uppgiftsskyldige är skyldig att lämna de uppgifter han behöver för att kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet enligt denna bestämmelse. Enligt punkt 2 skall värdepappersinstitut eller andra som förvarar delägarrätter i depå eller har dem registrerade på konto lämna kontrolluppgift om inte sådan kontrolluppgiftsskyldighet finns enligt punkt 1. Bestämmelsen motsvarar 3 kap. 27 § första stycket 4 och 5 den gamla lagen. 5 § Kontrolluppgift skall enligt första stycket inte lämnas om utdelning, ränta och innehav av tillgångar på pensionssparkonto. Undantaget infördes som möjligheten till individuellt pensionssparande infördes (se prop. 1992/93:187). Undantaget motiveras av att beskattningen av avkastning och tillgångar på ett pensionssparkonto sker i särskild ordning enligt lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel. Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 27 § fjärde stycket den gamla lagen. I fråga om marknadsnoterade delägarrätter skall enligt andra stycket kontrolluppgift om innehavet lämnas även om någon utdelning eller ränta inte har betalts ut eller tillgodoräknats. Detta för att beräkning av den skattepliktiga förmögenheten skall kunna göras. Motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 27 § tredje stycket sista meningen den gamla lagen. 6 § I första stycket anges vad kontrolluppgiften skall innehålla. Bestäm- melsen motsvarar 3 kap. 27 § tredje stycket den gamla lagen. Om utdelning sker på annat sätt än genom kontantutdelning, så kallad sakutdelning, skall även sådan anses som utbetald när den har verkställts. Det gäller t.ex. vid utdelning av inköpsrätter. I departementspromemorian föreslogs att en ny bestämmelse skulle införas med innebörden att för utländska delägarrätter skulle även värdet av innehavet anges (8 §). Såväl som , och Fondbolagens förening avstyrkte förslaget. Motiveringen var bl.a. att olika värden skulle kunna komma att lämnas. Eftersom såväl beskattnings- myndigheten som företrädarna för marknaden är eniga om nackdelarna med förslaget läggs det inte fram. Bestämmelsen i andra stycket innebär att kontrolluppgift skall lämnas om förpliktelse på grund av optionsavtal, terminsavtal o.d. Bestämmelsen infördes efter förslag i prop. 1996/97:117. Den motsvarar 3 kap. 27 § sjätte stycket den gamla lagen. 7 § I paragrafen regleras för vem kontrolluppgift skall lämnas i de fall det finns fler än fem depå- eller kontoinnehavare. Om någon ensam förfogar över depån eller kontot är det tillräckligt att kontrolluppgift lämnas för den personen. Bestämmelsen är ny (jfr dock 8 kap. 6 § andra stycket och 12 § andra stycket). har i sitt remissyttrande avstyrkt förslaget med motivering att har kontrolluppgift lämnats för samtliga innehavare vilket medfört att uppgiften har kunnat förtryckas i självdeklarationerna. Motsvarande bestämmelse finns dock redan för fordringar och skulder. Skäl saknas att ha andra krav på kontrolluppgiftslämnande när det gäller depåer eller andra konton för förvaring av delägarrätter. 10 kap. Kontrolluppgift om avyttring av delägarrätter och fordringsrätter Lagrådet har anfört att andelar i värdepappersfonder är bara en typ av det ganska stora antal olika delägarrätter och fordringsrätter som kapitlet avser och att med hänsyn till detta synes det mindre lämpligt att låta det första avsnittet i kapitlet (16 §§) omfatta sådana andelar medan nästa avsnitt (711 §§) gäller flertalet företeelser. Lagrådet förordar därför att 711 §§ får bilda ett första avsnitt med underrubriken än andelar i en värdepappersfond samt fordringsrätter som 1-6 §§ med sin underrubrik flyttas ner. Kontrolluppgift om avyttring av andelar i värdepappersfonder skall innehålla uppgift om bl.a. kapitalvinsten eller kapitalförlusten. Det krävs att uppgiftslämnaren gör en beräkning och att uppgiften direkt kan läggas till grund för beskattning. Kontrolluppgift om avyttring av andra delägarrätter innehåller ersättningen vid avyttringen. Uppgiften som sådan är inte tillräcklig för att kunna läggas till grund för beskattning. För att kunna beräkna kapitalvinsten eller förlusten i dessa fall behövs ytterligare uppgifter. Regeringen anser att den mer långtgående kontrolluppgiftsskyldigheten bör regleras först i kapitlet och har därför inte ändrat på paragrafernas ordningsföljd. 1 § I paragrafen anges att kontrolluppgift skall lämnas vid avyttring av andelar i värdepappersfonder. En kontrolluppgiftsskyldighet för kapitalvinster och kapitalförluster infördes för allemansfonder till taxering (se prop. 1992/93:86). Skyldigheten utsträcktes års taxering till att omfatta även andra värdepappersfonder (se prop. 1994/95:209). Bestämmelser om kontrolluppgift om kapitalvinst och kapitalförlust vid avyttring av andelar i värdepappersfonder finns i 3 kap. 32 a § den gamla lagen. Kontrolluppgiftsskyldigheten omfattar även utlandsbaserade värdepappersfonder och andra utländska fondföretag. I departementspromemorian var kontrolluppgiftsskyldigheten för sådana andelar reglerad i 12 kap. 2 § Kontrolluppgift skall, liksom , lämnas för fysiska personer och dödsbon. 3 § Kontrolluppgift vid avyttring genom inlösen skall lämnas av svenska fondbolag som bedriver fondverksamhet eller av den som bedriver annan verksamhet där allmänheten erbjuds att för gemensam räkning delta i förvärv och förvaltning av fondpapper och andra finansiella instrument (punkterna 1 och 2). I punkt 3 ges en motsvarande skyldighet för utländska fondföretag som bedriver verksamhet här i . I departementspromemorian var deras kontrolluppgiftsskyldighet reglerad i 12 kap. Om ett utländskt fondföretag har ingått ett avtal med ett värdepappersinstitut att sköta försäljning och inlösen skall enligt andra stycket värdepappersinstitutet i stället lämna kontrolluppgiften. Vidare anges i tredje stycket att om andelen är förvaltarregistrerad skall i stället förvaltaren lämna kontrolluppgiften. I den gamla lagen finns en bestämmelse om att när en andel är förvaltarregistrerad skall förvaltaren lämna fondbolaget de uppgifter som behövs för kontrolluppgiftslämnandet. Denna bestämmelse utgår. Reglerna om beräkning av kapitalvinsten föreslås nu ändras så att den så kallade genomsnittsmetoden kan användas för det begränsade antal andelar som förvaltas av en förvaltare, dvs. Detta möjliggör att förvaltaren kan lämna kontrolluppgift om kapitalvinsten eller kapitalförlusten vid avyttring av andelar som är registrerade hos honom. Skyldigheten för förvaltaren att lämna kontrolluppgift är en tillfällig reglering i avvaktan på att den särskilde utredare som gör en översyn av lagstiftningen om värdepappersfonder och andra företag för kollektiva investeringar i värdepapper och som bl.a. har till uppgift att titta på förvaltarens uppgiftsskyldighet har lämnat sitt förslag (dir. 1999:108). 4 § I finns en värdepappersfond vars andelar det handlas med på Stockholmsbörsen. Vid avyttring av andelarna genom försäljning på börsen görs ingen inlösen av andelarna hos fondbolaget. Fondbolaget får heller inte tillgång till uppgifterna om anskaffningsutgiften och försäljningspriset och kan därför inte göra någon beräkning av vinsten/- förlusten. Det är endast förvaltarregistrerade fondandelar som det är tillåtet att handla med. Förvaltarna har tillgång till behövliga uppgifter och är därför de som är bäst lämpade att lämna kontrolluppgift om avyttringen. Se vidare avsnitt 14.4. Det förekommer även handel med andelar i utländska fondföretag i andra länder. I de fall dessa är förvaltarregistrerade skall en förvaltare även lämna kontrolluppgift om en sådan avyttring. Om avyttring sker genom försäljning på en börs av andelar i ett utländskt fondföretag skall enligt 3 kap. 32 c § den gamla lagen kontrolluppgift lämnas av värdepappersinstitut som är skyldiga att upprätta en avräkningsnota. För att inte ta bort en kontrolluppgiftsskyldighet som redan finns föreslås i andra stycket en sådan skyldighet i de fall andelarna inte är förvaltarregistrerade. Av 10 kap. 6 § tredje stycket följer att eftersom anskaffningsutgiften inte är känd är det tillräckligt att det i kontrolluppgiften redovisas ersättningen vid avyttringen efter avdrag för utgifterna för avyttringen. Såsom Lagrådet konstaterar blir konsekvensen av den föreslagna bestämmelsen att kontrolluppgift inte behöver lämnas vid annan avyttring än inlösen av andelar i en svensk värdepappersfond, om andelarna inte är förvaltarregistrerade. Regeringen har, vilket redogjorts för i avsnitt 14.4, gjort den bedömningen att kontrolluppgiftsskyldighet vid avyttring av andelar i värdepappersfonder som inte är förvaltarregistrerade genom försäljning på en börs bör övervägas ytterligare. 5 § Kontrolluppgift om kapitalvinster och kapitalförluster på andelar i värdepappersfonder som utgör tillgångar på pensionssparkonto skall inte lämnas (se prop. 1992/93:187). 6 § Paragrafen reglerar kontrolluppgiftens innehåll. Första och andra styckena motsvarar 3 kap. 32 a § andra stycket den gamla lagen. Kontrolluppgiftens innehåll behandlas i prop. 1994/95:209, avsnitt 4.2. Uppgift om vilket slag av fond det är fråga om och om den är marknadsnoterad har främst betydelse för kvittningsmöjligheterna. Kvittningsmöjligheterna har senast utvidgats per (se prop. 1999/2000:100, avsnitt 8.3.3). Det finns dock fortfarande vissa skillnader mellan ränte- och aktiefonder samt mellan marknadsnoterade fonder och sådana som inte är det. Tredje stycket är nytt. Av den nuvarande lydelsen av bestämmelsen framgår inte hur den uppgiftsskyldige skall agera om underlag i form av andelens anskaffningsutgift saknas. För att säkerställa att kontrolluppgift överhuvudtaget lämnas i det fallet har intagits en kompletterande bestämmelse om att uppgiftslämnaren i sådant fall skall lämna kontrolluppgift om nettoförsäljningslikviden i stället för kapitalvinst/- förlust. Bestämmelsen innebär också att några så kallade stickvärden inte behöver fastställas nu när kontrolluppgiftsskyldigheten utvidgas. Avyttring av andelar i utlandsbaserade värdepappersfonder eller andra utländska fondföretag genom försäljning på börsen omfattas av den kontrolluppgiftsskyldighet som gäller för andra värdepapper än andelar i svenska värdepappersfonder (se 3 kap. 32 c § den gamla lagen). Motsvarande kontrolluppgiftsskyldighet föreslås nu reglerad i 10 kap. 4 § andra stycket. Eftersom det vid försäljning via en börs inte är möjligt att lämna kontrolluppgift om kapitalvinst/-förlust blir bestämmelsen om att det är ersättningen vid avyttringen efter avdrag för utgifterna vid avyttringen tillämplig. 7 § Vid avyttring av andra delägarrätter än andelar i värdepappersfonder och utländska fondföretag och av fordringsrätter samt vid utfärdande av optioner skall kontrolluppgift lämnas. Vad som avses med delägarrätter och fordringsrätter framgår av 48 kap. 24 §§ inkomstskattelagen (1999:1229). Med delägarrätter avses inte bara aktier utan även teckningsrätter, delrätter, andelar i ekonomiska föreningar, vinstandelsbevis som avser lån i svenska kronor, konvertibla skuldebrev i svenska kronor, terminer och optioner vars underliggande tillgångar består av aktier, terminer och optioner som avser aktieindex samt andra tillgångar med liknande konstruktion eller verkningssätt. Med fordringsrätter avses fordringar i någon valuta samt terminer, optioner och liknande tillgångar som kan hänföras till en fordran i någon valuta eller som avser ränteindex eller index beroende av någon valuta. Även utländska delägarrätter och fordringsrätter omfattas av bestämmelsen. Vad som avses med avyttring framgår av 44 kap. 3 och 4 §§ inkomstskattelagen. I begreppet avyttring omfattas alla sätt att slutföra en options- eller terminsaffär men inte utfärdandet av optioner. Kontrolluppgiftsskyldigheten för utfärdandet av optioner är därför särskilt reglerad i punkt 2. Kontrolluppgiftsskyldigheten om utfärdande och slutförande av options- och terminsaffärer beslutades efter förslag i prop. 1997/98:134 att tillämpas första gången vid taxering. , och har i sitt remissyttrande föreslagit att förfall av optioner särskilt skall omnämnas i lagtexten. Det framgår dock av 44 kap. 4 § 4 inkomstskattelagen att förfall räknas som avyttring. Någon anledning att ändå särskilt omnämna förfall av optioner har inte framkommit.