prop · GO0398 · 2001-01-01 00:00:00 — Frågor om bodelning skall dock alltid avgöras enligt den lag som enligt 3 § är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Hemskillnad som vunnits i en av staterna medför i de övriga samma rätt att få äktenskapsskillnad som om den vunnits i den staten. I en fördragsslutande stat där regler om hemskillnad saknas men där äktenskapsskillnad i vissa fall skall föregås av betänketid har makar, som vunnit hemskillnad i en annan fördragsslutande stat och därefter levt åtskilda motsvarande sådan betänketid samt inte återupptagit sammanlevnaden, rätt att få äktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Paragrafen reglerar vilket lands lag som skall tillämpas vid prövning av frågor som avses i 7 och 8 §§. Paragrafen reglerar inte längre vilket lands lag som skall tillämpas för frågor om skadestånd och om underhållsbidrag. Ändringarna har behandlats i avsnitt 7 och 8 samt i bilaga 4. 22 § Lagakraftvunnen dom eller administrativ myndighets beslut, som i en av staterna meddelats enligt 5, 7, 8, 11, 13, 14, 15, 19 eller 21 §, skall gälla i övriga stater utan särskild stadfästelse och utan prövning av avgörandets riktighet eller myndighetens behörighet. Detsamma gäller en lagakraftvunnen dom som meddelats i en av staterna och avser ogiltighet eller återgång av äktenskap mellan medborgare i någon fördragsslutande stat. Paragrafen reglerar erkännande av avgöranden som har meddelats i de fördragsslutande länderna. Ändringarna är föranledda av de nya reglerna i 7 och 8 §§ och innebär ingen ändring i sak (se bilaga 4). Ikraftträdande och övergångsbestämmelser 1. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen får sättas i kraft i förhållande till ett eller flera av de nordiska länderna. Bestämmelserna i 7 och 8 §§ medför inte att svensk domstols behörighet går förlorad beträffande en talan som väckts före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för en talan som har väckts före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller fortfarande för avgöranden som har meddelats före ikraftträdandet. Lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer, och i enlighet med punkt 1 kan lagen komma att gälla i förhållande till endast ett eller några av de nordiska länderna. Enligt punkt 2 innebär de ändrade behörighetsreglerna i 7 och 8 §§ inte att svensk domstols behörighet går förlorad i en fråga som har väckts före ikraftträdandet. Har en sådan fråga väckts , föreligger således internationell behörighet för svensk domstol även efter ett överklagande. Av punkt 3 framgår att äldre bestämmelser skall tillämpas på en fråga som har väckts före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller enligt punkt 4 också fortfarande för avgöranden som har meddelats före ikraftträdandet. 12.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:512) om indrivning i av underhållsbidrag, fastställda i , , eller 1 § Lagakraftvunnen dom, administrativ myndighets beslut eller av sådan myndighet godkänd förbindelse, varigenom i , , eller någon förpliktats eller utfäst sig att betala underhållsbidrag till make, förutvarande make, barn, styvbarn eller barnets mor, skall erkännas här i landet utan någon särskild stadfästelse. Lagakraftvunnen dom, administrativ myndighets beslut, av sådan myndighet godkänd förbindelse eller annan skriftlig förbindelse, varigenom i , , eller någon förpliktats eller utfäst sig att betala sådant bidrag och som kan verkställas i den staten, skall på begäran verkställas här i landet. Detsamma skall gälla sådan ännu icke lagakraftvunnen dom och sådant av rätten eller domaren meddelat beslut som kan verkställas lika med lagakraftvunnen dom. Paragrafen har tillförts en bestämmelse om att avgöranden meddelade i , , och i frågor om underhållsbidrag erkänns här i landet utan särskild stadfästelse (första stycket). Anledningen till att bestämmelsen har införts här är att underhållsbidragsavgöranden inte längre skall erkännas enligt förordning. innehåller paragrafen även en bestämmelse om verkställighet av sådana avgöranden. Ändringarna har behandlats i avsnitt 7.2 och 8 och i bilaga 7. Paragrafen talade tidigare om "barn i äktenskap", "adoptivbarn" och "barn utom äktenskap". används i stället "barn", vilket inte innebär någon saklig ändring. 3 § Den myndighet som skall verkställa indrivningen får, om så anses erforderligt, kräva bevis för att domen, beslutet eller förbindelsen uppfyller de i 1 § andra stycket för verkställighet stadgade villkoren. Sådant bevis utfärdas, i den stat där domen eller beslutet meddelades eller förbindelsen ingicks, av den myndighet som anges i 2 § tredje stycket. Har underhållsbidraget icke i domen, beslutet eller förbindelsen fastställts till bestämt belopp eller avser framställning om verkställighet högre belopp än som fastställts, må ock bevis om bidragets storlek krävas enligt vad i första stycket stadgas. Paragrafen har ändrats redaktionellt med anledning av ändringarna i 1 §. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ikraftträdande Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. De nya bestämmelserna gäller även för underhållsbidrag som har fastställts före ikraftträdandet. 12.4 Övriga lagförslag med anknytning till II-förordningen II-förordningen är i vissa fall tillämplig i stället för andra lagar på området, se avsnitt 6.4. De berörda lagarna har kompletterats med paragrafer som hänvisar till förordningen. I bestämmelsen sägs inte uttryckligen att det är II-förordningen som har företräde. Att så är fallet, såvitt gäller förhållandet mellan de 14 medlemsstater för vilka förordningen gäller, följer av EG-rättens företräde framför nationell rätt. 12.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsumentmyndigheter och konsumentorganisationer 3 § Talan får avse att åtgärder skall vidtas mot någon för att denne åsidosätter en bestämmelse som avses i 1 §. Åtgärderna får gälla 1. förbud eller ålägganden med stöd av 14-16 §§, 17 § första stycket, 18-20 §§ marknadsföringslagen (1995:450) eller förbud enligt 3 och 6 §§ lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 2. åläggande att till svenska staten betala en sådan särskild avgift som avses i 10 kap. 5 och 6 §§ radio- och TV-lagen (1996:844), eller 3. utdömande av vite som förelagts i de fall som avses i 1. Första punkten i paragrafen har ändrats. Ändringen innebär att de aktuella åtgärderna får gälla även förbud enligt 3 och 6 §§ lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Ändringen har behandlats i avsnitt 9. 5 § Talan skall väckas vid 1. i fråga om förbud och ålägganden som avses i marknadsföringslagen (1995:450) och i fråga om förbud enligt lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 2. Länsrätten i i fråga om sådan särskild avgift som avses i radio- och TV-lagen (1996:844), 3. tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. eller i fråga om utdömande av vite. Första punkten i paragrafen har ändrats. Ändringen innebär att även en talan om förbud enligt lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden skall väckas vid . Ändringen har behandlats i avsnitt 9. RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1347/2000 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 61 c och artikel 67.1 i detta, med beaktande av kommissionens förslag1, med beaktande av yttrande2 , med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande3, och av följande skäl: Medlemsstaterna har som mål att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer garanteras. För att upprätta ett sådant område skall gemenskapen bland annat besluta om sådana åtgärder som rör civilrättsligt samarbete i den mån de behövs för att den inre marknaden skall fungera väl. En väl fungerande inre marknad kräver att den fria rörligheten för civilrättsliga domar förbättras och förenklas. Detta område omfattas nu av artikel 65 i fördraget. Olikheterna mellan vissa nationella regler om domstols behörighet och verkställighet av domar försvårar den fria rörligheten för personer och skapar hinder för en väl fungerande inre marknad. Det finns följaktligen grund för att anta bestämmelser om att göra reglerna för behörighet i äktenskapsmål och i mål om föräldraansvar enhetliga och därmed förenkla förfarandena så att domar kan erkännas och verkställas snabbt och automatiskt. I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i artikel 5 i fördraget kan målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna, och de kan därför bättre uppnås på gemenskapsnivå. Denna förordning går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de målen. Rådet utarbetade genom en akt4 av en konvention om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och rekommenderade medlemsstaterna att anta konventionen i enlighet med sina respektive konstitutionella bestämmelser. Kontinuitet mellan resultaten av förhandlingarna om ingående av konventionen bör säkerställas. Innehållet i denna förordning har huvudsakligen övertagits från konventionen, men förordningen innehåller flera nya bestämmelser som inte återfinns i konventionen för att säkerställa överensstämmelse med vissa bestämmelser i den föreslagna förordningen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område. För att uppnå målet fri rörlighet för domar i äktenskapsmål och i mål om föräldraansvar inom gemenskapen är det nödvändigt och lämpligt att det gränsöverskridande erkännandet av domstols behörighet och av domar angående upplösning av äktenskapliga band och föräldraansvar för gemensamma barn regleras genom ett tvingande och direkt tillämpligt gemenskapsrättsligt instrument. I denna förordning bör det fastställas enhetliga och konsekventa åtgärder, som medger en så omfattande rörlighet för personer som möjligt. Följaktligen är det nödvändigt att tillämpa den även på medborgare från tredje land med en tillräckligt stark anknytning till någon av medlemsstaternas territorium, i enlighet med de behörighetskriterier som anges i förordningen. Tillämpningsområdet för denna förordning bör omfatta civilrättsliga förfaranden och icke-judiciella förfaranden som förekommer i äktenskapsmål i vissa stater, dock inte förfaranden av rent religiös natur. Det bör därför anges att hänvisningar till domstolar omfattar alla de myndigheter, judiciella eller andra, som är behöriga i äktenskapsmål. Denna förordning bör endast omfatta förfaranden för äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap. Erkännandet av domar om äktenskapsskillnad och annullering berör endast de äktenskapsliga bandens upplösning. Förordningen omfattar inte sådana frågor som skulden till äktenskapets upplösning, förmögenhetsrättsliga konsekvenser av äktenskapet, underhållsskyldighet och andra eventuella följdåtgärder, även om de kan ha samband med de förfaranden som nämns ovan. Denna förordning omfattar föräldraansvar för makarnas gemensamma barn i frågor med nära anknytning till förfaranden för äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap. De grunder för domstols behörighet som godtas enligt denna förordning bygger på principen att det måste finnas en verklig anknytning mellan den berörda parten och den medlemsstat som utövar behörigheten. Beslutet att ta med vissa grunder står i samklang med den omständigheten att de redan finns i olika nationella rättsordningar och godtas av övriga medlemsstater. En av de risker som måste beaktas när det gäller skyddet av makars gemensamma barn vid kris i äktenskapet, är att en av föräldrarna för bort barnet till ett annat land. Barnens grundläggande intressen måste därför skyddas i enlighet med särskilt av om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn. Det lagliga hemvistet behålls följaktligen som grund för domstols behörighet i de fall då barnets hemvist har ändrats till följd av att barnet utan lagligt stöd har förts bort eller inte har lämnats tillbaka. Denna förordning hindrar inte att domstolarna i en medlemsstat i brådskande fall vidtar interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som gäller personer eller egendom i den staten. Ordet dom avser endast avgöranden som leder till äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap. Handlingar som har upprättats eller registrerats som officiella handlingar (actes authentiques) och som är verkställbara i en medlemsstat jämställs med sådana domar. Erkännande och verkställighet av domar som meddelats i en medlemsstat bör vila på principen om ömsesidigt förtroende. Skälen för att vägra erkännande har därför reducerats till ett nödvändigt minimum. De förfarandena bör omfatta bestämmelser för att säkerställa iakttagande av rättsordningens grunder (ordre public) i den stat där domen görs gällande och för att skydda rätten till svaromål och parternas rättigheter, inbegripet ett berört barns individuella rättigheter och för att undvika att domar som är oförenliga erkänns. Den stat där domen görs gällande bör inte ompröva domstolens behörighet i ursprungsstaten eller de faktiska omständigheterna. Det bör inte krävas något förfarande för att uppdatera civilståndshandlingar i en medlemsstat om slutlig dom har meddelats i en annan medlemsstat. Den konvention som ingåtts av de nordiska länderna bör kunna tillämpas med de begränsningar som framgår av denna förordning. , och har ingått konkordat innan de frågor som omfattas av denna förordning infördes inom fördragets gränser. Det är nödvändigt att säkerställa att dessa stater inte bryter mot sina internationella åtaganden i förhållande till Heliga stolen. Medlemsstaterna bör ha kvar friheten att sinsemellan avtala om praktiska åtgärder för tillämpningen av förordningen, så länge som gemenskapsåtgärder inte har vidtagits i detta syfte. Bilagorna om de domstolar och rättsmedel som förtecknas i bilagorna I-III bör ändras av kommissionen på grundval av de ändringar som överlämnas av den berörda medlemsstaten. Ändringar av bilagorna IV och V bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter5. Kommissionen bör senast efter ikraftträdandet av denna förordning granska tillämpningen av den och vid behov föreslå nödvändiga ändringar. och har i enlighet med artikel 3 i det protokoll om och ställning som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen meddelat sin önskan att delta i beslutet om och tillämpningen av denna förordning. I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om ställning som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen deltar inte i beslutet om denna förordning och är därför inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Denna förordning skall tillämpas på a) civilrättsliga förfaranden om äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap, b) civilrättsliga förfaranden om föräldraansvar för makarnas gemensamma barn i samband med ett sådant förfarande som avses i a. Andra förfaranden som officiellt erkänns i en medlemsstat skall betraktas som likvärdiga med judiciella förfaranden. Termen domstol omfattar samtliga behöriga myndigheter i medlemsstaterna. I denna förordning avses med termen medlemsstat samtliga medlemsstater med undantag av . Äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap Behörighet att ta upp frågor om äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap skall tillkomma domstolarna i den medlemsstat a) inom vars territorium - makarna har hemvist, - makarna senast hade hemvist om en av dem är bosatt där, - svaranden har hemvist, - om ansökan är gemensam, någon av makarna har hemvist, - sökanden har hemvist om sökanden har varit bosatt där innan ansökan gjordes, - sökanden har hemvist om sökanden har varit bosatt där innan ansökan gjordes och sökanden antingen är medborgare i den berörda medlemsstaten eller, när det gäller och , har domicil där, b) i vilken båda makarna är medborgare eller, när det gäller och , i vilken båda makarna har domicil. Vid tillämpningen av denna förordning skall termen domicil ges samma innebörd som det har enligt rättsordningarna i och . De domstolar i en medlemsstat som på grundval av artikel 2 utövar behörighet angående en ansökan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap skall vara behöriga att ta upp frågor som rör föräldraansvaret för makarnas gemensamma barn när barnet har hemvist i den medlemsstaten. När barnet inte har hemvist i den medlemsstat som avses i punkt 1 skall domstolarna i den staten vara behöriga att ta upp en sådan fråga, om barnet har hemvist i någon av medlemsstaterna och a) åtminstone en av makarna har föräldraansvar för barnet, b) dessa domstolars behörighet har godtagits av makarna och är till barnets bästa. Den behörighet som följer av punkterna 1 och 2 skall upphöra a) så snart domen om beviljande eller avslående av en ansökan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskapet har blivit slutgiltig, b) i de fall där den fråga som rör föräldraansvar ännu inte har avgjorts vid den under a avsedda tidpunkten, så snart domen i den frågan har blivit slutgiltig, c) så snart de under a och b avsedda förfarandena har avslutats av något annat skäl. De behöriga domstolarna enligt artikel 3 skall utöva sin behörighet i enlighet med av om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn, särskilt artiklarna 3 och 16 i denna. Den domstol vid vilken ett mål pågår på grundval av artiklarna 2-4 skall även ha behörighet att ta upp ett genkäromål, i den utsträckning som det omfattas av denna förordnings tillämpningsområde. Omvandlande av hemskillnad till äktenskapsskillnad Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2 skall den domstol i en medlemsstat som har meddelat en dom om hemskillnad även vara behörig att omvandla denna dom till en dom om äktenskapsskillnad, om den medlemsstatens lag medger det. Exklusiv behörighet enligt artiklarna 2-6 Talan mot en make som a) har hemvist inom en medlemsstats territorium, b) är medborgare i en medlemsstat, eller, när det gäller och , har domicil inom en av de senare medlemsstaters territorium, får väckas vid en annan medlemsstats domstolar endast i enlighet med artiklarna 2-6. Behörighet i övriga fall När ingen medlemsstats domstol är behörig enligt artiklarna 2-6 skall behörigheten i varje medlemsstat bestämmas enligt den statens lag. Mot en svarande som inte har hemvist inom en medlemsstats territorium och som varken är medborgare i medlemsstaten, eller, när det gäller och , har domicil inom en av de senare medlemsstaternas territorium, får varje medlemsstats medborgare som har hemvist inom en annan medlemsstats territorium, liksom medborgarna i den staten, åberopa de behörighetsregler som gäller där. Prövning av behörighetsfrågan och av frågan om målet kan tas upp Om talan som väcks vid en domstol i en medlemsstat avser ett fall som domstolen inte är behörig att ta upp enligt denna förordning och en domstol i en annan medlemsstat är behörig enligt förordningen, skall den förstnämnda domstolen självmant förklara sig obehörig. Prövning av frågan om målet kan tas upp Om en svarande som har hemvist i en annan stat än den medlemsstat där talan väcktes inte går i svaromål, skall den behöriga domstolen förklara målet vilande till dess att det har klarlagts att svaranden har kunnat ta emot stämningsansökan eller en motsvarande handling i tillräckligt god tid för att kunna förbereda sitt svaromål, eller att alla nödvändiga åtgärder i detta syfte har vidtagits. I stället för bestämmelserna i punkt 1 i denna artikel skall artikel 19 i rådets förordning (EG) nr 1348/2000 av om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur1 gälla, om stämningsansökan eller en motsvarande handling skall översändas från en medlemsstat till en annan i enlighet med den förordningen. När bestämmelserna i förordning (EG) nr 1348/2000 inte är tillämpliga, skall artikel 15 i av om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur gälla, om stämningsansökan eller en motsvarande handling skall översändas till utlandet i enlighet med den konventionen. Litispendens och mål som har samband med varandra Om talan väcks vid domstolar i olika medlemsstater rörande samma sak och målen gäller samma parter skall, till dess att det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, den domstol vid vilken talan väckts senare självmant låta handläggningen av målet vila. Om talan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap väcks vid domstolar i olika medlemsstater och målen inte avser samma sak men gäller samma parter skall, till dess att det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, den domstol vid vilken talan väckts senare självmant låta handläggningen av målet vila. När det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, skall den domstol vid vilken talan väckts senare självmant avvisa talan till förmån för den domstolen. I detta fall har den part som väckt den senare talan rätt att väcka sin talan vid den domstol där talan först väckts. Vid tillämpningen av denna artikel skall talan anses ha väckts vid en domstol a) när stämningsansökan eller motsvarande handling har ingivits till domstolen, förutsatt att sökanden inte därefter har underlåtit att vidta de åtgärder som krävs av honom för att få delgivningen med svaranden verkställd, b) om delgivning av handlingen skall äga rum innan handlingen ges in till domstolen, när den tas emot av den myndighet som är ansvarig för delgivningen, förutsatt att sökanden inte därefter har underlåtit att vidta de åtgärder som krävs av honom för att få handlingen ingiven till domstolen. Interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder Bestämmelserna i denna förordning hindrar inte att domstolarna i en medlemsstat i brådskande fall vidtar interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, avseende personer eller tillgångar i denna stat i enlighet med medlemsstatens lagstiftning, även om en domstol i en annan medlemsstat är behörig att pröva målet i sak enligt denna förordning. Innebörden av termen dom I denna förordning förstås med dom varje avgörande rörande äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap som har meddelats av en domstol i en medlemsstat, liksom varje avgörande i frågor som rör makars föräldraansvar som har meddelats i samband med ett sådant äktenskapsmål, oavsett dess rubricering, såsom dom, förordnande eller beslut. Bestämmelserna i detta kapitel skall även gälla fastställande till belopp av rättegångskostnader som hänför sig till förfaranden som omfattas av denna förordning liksom verkställighet av varje sådant förordnande om rättegångskostnader. Vid tillämpningen av denna förordning skall sådana handlingar som har upprättats eller registrerats som officiella handlingar (actes authentiques) och som är verkställbara i en medlemsstat, liksom sådana förlikningar som har ingåtts inför en domstol under ett pågående mål och som är verkställbara i den medlemsstat där förlikningen ingicks, erkännas och förklaras vara verkställbara under samma förutsättningar som de domar som anges i punkt 1. Erkännande av en dom En dom som har meddelats i en medlemsstat skall erkännas i de andra medlemsstaterna utan att något särskilt förfarande behöver anlitas.