prop · GO03138 · 2001-01-01 00:00:00 — Liksom vid annan fastighetsreglering bör det dessutom stå de berörda fastighetsägarna fritt att genom avtal göra avsteg från lagens ersättningsregler. Genom bestämmelserna i 5 kap. 18 § fastighetsbildningslagen om att lantmäterimyndigheten som huvudregel måste inhämta panthavarnas samtycke till avsteg från lagens ersättningsregler tryggas också panthavarnas rätt. Att den överenskomna ersättningen verkligen betalas säkras genom bestämmelserna i 5 kap. 15 och 16 §§ fastighetsbildningslagen om avräkning och fördelning, bestämmelsen i 5 kap. 36 § samma lag om verkställighet av ersättningsbeslut och bestämmelsen i 1 § lagen (1970:990) om förmånsrätt för fordran på grund av fastighetsbildning. Dessa bestämmelser bör alltså gälla också i fråga om den nu aktuella ersättningen. När det gäller överföring av fastighetstillbehör i samband med inrättande av gemensamhetsanläggning föreslår regeringen en mindre ändring i 13 § anläggningslagen som klargör att ersättning kan utgå även i dessa fall. Enligt regeringens mening är det lämpligt att principerna för ersättning är desamma vid detta slag av överföring som vid överföring genom fastighetsreglering. Expropriationslagens ersättningsregler bör alltså gälla i sådana fall då anläggningen skulle ha kunnat tas i anspråk genom tvångsförvärv med stöd av expropriationslagen eller liknande (jfr 13 § anläggningslagen). I andra fall bör vinsten av regleringen fördelas mellan de berörda fastighetsägarna. Det kan tillfogas att anläggningslagen är så utformad att borgenärer med säkerhet i den aktuella fastigheten har ett tillfredsställande skydd (se 16, 32 och 33 §§ anläggningslagen). Ledningsrättslagen medger, till skillnad från fastighetsbildningslagen och anläggningslagen, inte någon vinstdelning. Vid upplåtelse av ledningsrätt bestäms ersättningen i stället alltid enligt expropriationslagens regler, dvs. ersättningen skall motsvara den skada som fastighetsägaren drabbas av. Detta skall ses mot bakgrund av att upplåtelser enligt ledningsrättslagen är av det slag som även kan komma till stånd genom expropriation. Promemorians förslag att fastighetsbildningslagens ersättningsregler skall tillämpas vid frigörande av fastighetstillbehör innebär därför ett visst avsteg från vad som gäller enligt ledningsrättslagen. Flera remissinstanser har kritiserat detta. Regeringen konstaterar för sin del att de åtgärder som föreslås kunna komma till stånd enligt ledningsrättslagen regelmässigt kommer att trygga samma allmänintresse som har motiverat själva ledningsrättsupplåtelsen. Mot den bakgrunden är det inte motiverat att i ledningsrättslagen nu introducera andra ersättningsprinciper än vad som gäller vid upplåtelse av ledningsrätt. Såsom en remissinstans har varit inne på torde dessutom fastighetsbildningslagens vinstdelningsregler i detta sammanhang passa mindre väl för att bestämma ersättningen. 10 Fastighetsbestämning för fastställande av vad som är fastighetstillbehör Regeringens förslag: Om det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning eller vid en förrättning enligt ledningsrättslagen eller anläggningslagen, skall lantmäterimyndigheten genom fastighetsbestämning kunna avgöra frågan om en byggnad eller annan anläggning hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabalken. Frågan skall under vissa förutsättningar även kunna prövas efter begäran av en sakägare eller en kommun. Promemorians förslag: Frågan har inte behandlats i promemorian. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland , , och Kungl. Tekniska Högskolan, har ansett att det bör övervägas en möjlighet att genom fastighetsbestämning avgöra om ett föremål utgör fastighetstillbehör. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag (se s. 38-40 i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. En remissinstans har dock ifrågasatt lämpligheten av att frågor av detta slag avgörs av lantmäterimyndigheten. Skälen för regeringens förslag Fastighetsbestämning för prövning av frågan om en byggnad eller annan anläggning hör till en fastighet Genom fastighetsbestämning enligt fastighetsbildningslagen avgörs frågor om beskaffenheten av gällande fastighetsindelning samt frågor om beståndet eller omfånget av ledningsrätt eller servitut (se 14 kap. 1 § fastighetsbildningslagen). uppstår ibland tveksamhet om ett visst föremål hör till den fastighet där det är beläget eller inte. saknas det möjlighet att meddela beslut i en sådan fråga vid en lantmäteriförrättning. En fastighetsägare, eller en ägare av ett föremål, som önskar få frågan prövad, är därför hänvisad till att väcka talan vid allmän domstol. En omedelbar prövning vid domstol kan i vissa fall vara ändamålsenlig, t.ex. när man redan från början vet att frågan kommer att drivas till högre instans. I andra fall skulle emellertid ett förrättningsförfarande hos lantmäterimyndigheten kunna erbjuda ett billigare och smidigare förfarande. Behovet av ett sådant förfarande torde också, såsom flera remissinstanser har framhållit, öka med genomförandet av det presenterade förslaget om överföring av fastighetstillbehör. Det finns därför goda skäl att utvidga tillämpningsområdet för bestämmelserna om fastighetsbestämning, så att de kan användas även för prövning av om ett föremål hör till en viss fastighet eller ej. Förfarandet vid fastighetsbestämning framstår också som väl ägnat för detta slag av prövning. Det förtjänar att understrykas att beslut i fastighetsbestämningsärenden kan överklagas till fastighetsdomstolen. De civilrättsliga frågor om äganderätt m.m. som kan komma att aktualiseras vid en fastighetsbestämning av nu aktuellt slag kan alltså efter överklagande komma under allmän domstols prövning. har lantmäterimyndigheten möjlighet att genom fastighetsbestämning undanröja oklarheter som gäller fastighetsindelningens beskaffenhet eller förekomsten eller omfånget av ledningsrätt eller servitut. Fastighetsbestämning kan alltså användas för att klargöra innebörden i tidigare förrättningsbeslut. Det är enligt regeringens mening naturligt att lantmäterimyndigheten ges motsvarande möjlighet att undanröja oklarheter i lantmäteribeslut som avser överföring eller frigörande av fastighetstillbehör. Som flera remissinstanser har påpekat skulle en prövning hos lantmäterimyndigheten också kunna vara ändamålsenlig när någon förrättning för överföring eller frigörande av tillbehör tidigare inte har genomförts. Ett skäl till det är att frågan om överföring eller frigörande av fastighetstillbehör ibland inte kan avgöras förrän det har klargjorts om ett visst föremål hör till fastigheten eller ej. Det skulle givetvis innebära stora praktiska fördelar om lantmäterimyndigheten i ett sådant fall själv kunde avgöra frågan i stället för att avvakta resultatet av en parallell domstolsprövning. Regeringen föreslår därför att lantmäterimyndigheten ges möjlighet att genom fastighetsbestämning rättskraftigt avgöra om ett föremål utgör fastighetstillbehör eller ej. En särskild fråga är vilka slag av föremål som skall kunna omfattas av en sådan prövning. Enligt regeringens mening bör fastighetsbestämning för fastställande av vad som är fastighetstillbehör komma i fråga enbart när det gäller sådana föremål som lantmäterimyndigheten har möjlighet att överföra respektive frigöra. Såsom har framgått av avsnitten 6 och 7 anser regeringen att möjligheten att överföra och frigöra fastighetstillbehör tills vidare inte bör omfatta sådana tillbehör som avses i 2 kap. 2 § jordabalken. Mot den bakgrunden bör möjligheten att genom fastighetsbestämning avgöra om ett föremål utgör fastighetstillbehör begränsas till sådana anläggningar som avses i 2 kap. 1 § jordabalken. En annan fråga är vem som bör kunna initiera en fastighetsbestämning av det aktuella slaget. gäller att lantmäterimyndigheten alltid har möjlighet att självmant ta upp en fråga om fastighetsbestämning om det vid fastighetsbildning uppkommer en fråga som kan bli föremål för fastighetsbestämning. Vidare gäller att en sakägare eller kommunen har möjlighet att initiera en fråga om fastighetsbestämning; därvid krävs bl.a. att avgörandet av frågan inte uppenbarligen är utan betydelse för sökanden (se 14 kap. 1 § andra stycket fastighetsbildningslagen). Det är enligt regeringens mening naturligt att det nu sagda bör gälla även när fastighetsbestämningen avser frågan om en viss anläggning hör till en fastighet eller ej. Sammanfattningsvis föreslår regeringen följande. Fastighetsbestämning skall kunna ske för att avgöra om en byggnad eller annan anläggning hör till en fastighet enligt reglerna i 2 kap. 1 § jordabalken. skall självmant kunna ta upp frågan till prövning, om det behövs vid en fastighetsbildningsförrättning. Frågan skall också kunna prövas efter ansökan av en sakägare eller kommunen. Förslaget förutsätter ändringar i fastighetsbildningslagen. Fastighetsbestämning i anslutning till förrättning enligt ledningsrättslagen eller anläggningslagen Enligt nuvarande regler (se 14 kap. 1 § första stycket fastighetsbildningslagen) är det inte möjligt för lantmäterimyndigheten att initiera en fråga om fastighetsbestämning annat än i samband med en fastighetsbildningsförrättning (eller vid en förrättning enligt lagen [1987:11] om exploateringssamverkan; se 8 § i den lagen). Det är emellertid inte ovanligt att det även i samband med förrättningar enligt ledningsrättslagen och anläggningslagen visar sig föreligga oklarheter vad gäller fastighetsindelningen, servitut och ledningsrätter. kan då inte genomföra någon fastighetsbestämning. Om det uppkommer oklarheter av det aktuella slaget i samband med förrättningar enligt ledningsrättslagen eller anläggningslagen, kan fastighetsbestämning därför ske endast om en sakägare gör en ansökan om detta enligt 14 kap. 1 § andra stycket fastighetsbildningslagen. Enligt regeringens mening bör lantmäterimyndighetens möjligheter att självmant ta upp frågan om fastighetsbestämning vara desamma vid förrättningar enligt ledningsrättslagen och anläggningslagen som vid fastighetsbildningsförrättningar. Såsom har konstaterats kan det vid ledningsrätts- och anläggningsförrättningar förekomma oklarheter om fastighetsindelningens beskaffenhet m.m., oklarheter som bör undanröjas innan något ledningsbeslut eller anläggningsbeslut meddelas. Behovet av en initiativrätt för lantmäterimyndigheten ökar i och med införandet av regler om överföring eller frigörande av fastighetstillbehör. En förutsättning för en sådan åtgärd kan nämligen i ett enskilt fall vara att det klargörs att det aktuella föremålet verkligen utgör fastighetstillbehör. Regeringen föreslår alltså att det i ledningsrättslagen och anläggningslagen tas in bestämmelser om att lantmäterimyndigheten självmant får ta upp frågan om fastighetsbestämning vid förrättningar enligt dessa lagar. 11 Bör förbehållslagen ändras eller upphävas? Regeringens bedömning: Lagen (1992:1461) om verkan av vissa förbehåll vid överlåtelse av fastighet som tillhör staten, m.m. bör tills vidare bestå. Det bör inte heller göras några ändringar i lagen. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se promemorian s. 32-34). Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har tillstyrkt promemorians bedömning eller har inte haft några invändningar mot den. Bl.a. har dock föreslagit att förbehållslagen utvidgas till att omfatta även den situationen att en kommun överlåter ledningar som utgör fastighetstillbehör utan att överlåta den fastighet som föremålen hör till. har ansett att det bör övervägas om förbehållslagen kan ersättas av den föreslagna lagstiftningen. Skälen för regeringens bedömning: Såsom har behandlats närmare i avsnitt 5 är det enligt regeringens uppfattning inte lämpligt att utvidga förbehållslagens tillämpningsområde. Regeringen vill å andra sidan inte heller förorda att förbehållslagen nu upphävs. Lagen torde fortfarande ha en positiv betydelse i samband med skilda slag av statliga omstruktureringar. De behov som därvid kan uppkomma, t.ex. av avskiljande av försvarsanläggningar, kan inte alltid tillgodoses genom de regler som föreslås i detta lagstiftningsärende. 12 Kostnader De föreslagna ändringarna innebär att överföring eller frigörande av fastighetstillbehör liksom fastighetsbestämning av frågor om fastighetstillbehör skall få ske genom ett förrättningsförfarande hos lantmäterimyndigheten. Lantmäterimyndigheternas verksamhet är avgiftsfinansierad. Förrättningar som avser fastighetstillbehör skall alltså finansieras genom avgifter från sakägarna. Någon kostnadsökning för staten eller kommunerna uppstår därför inte. De nya kostnader som kan uppkomma för enskilda sakägare uppvägs av den ökade rättstrygghet och ändamålsenlighet som reglerna medger. I flertalet fall torde överföring eller frigörande av fastighetstillbehör ske efter överenskommelser mellan berörda parter. Antalet överklaganden i dessa slag av ärenden torde därför bli försumbart. Vidare bör införandet av en möjlighet att genom fastighetsbestämning pröva vissa frågor om fastighetstillbehör föranleda att domstolarnas inblandning i sådana frågor minskar. De föreslagna reglerna torde också kunna undanröja flera potentiella tvistefrågor mellan enskilda, något som är ägnat att avlasta domstolarna. Sammantaget bedöms de föreslagna reglerna inte påverka domstolsväsendets resursbehov annat än marginellt. Genom de föreslagna bestämmelserna öppnas en möjlighet att omvandla vissa slag av fastighetstillbehör, främst ledningar, till lös egendom. I dessa fall kan en nedjustering av den berörda fastighetens taxeringsvärde bli aktuell, vilket skulle kunna medföra att statens skatteintäkter minskar. Det finns dock en möjlighet att justera ned en fastighets taxeringsvärde under åberopande av justering för säregna förhållanden i 7 kap. 5 § fastighetstaxeringslagen (1979:1152). Denna regel kan användas för nedjustering av taxeringsvärdet när det på en fastighet finns t.ex. ledningar kopplade till ledningsrätter som inte hör till fastigheten. Mot bakgrund härav torde det i regel endast bli fråga om en marginell nedsättning av taxeringsvärdena. Minskningen av skatteintäkterna torde därför bli försumbar. 13 Ikraftträdande Regeringens förslag: De föreslagna reglerna skall träda i kraft . Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 41 f. i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslaget i utkastet till lagrådsremiss. Flera har understrukit att det är angeläget att de nya reglerna införs utan dröjsmål. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att ett snabbt införande av de nya reglerna är angeläget. De föreslagna reglerna kan dock inte träda i kraft förrän . Några övergångsbestämmelser behövs inte. 14 Författningskommentar 14.1 Förslaget till lag om ändring i jordabalken 2 kap. 7 § En överlåtelse av ett föremål som hör till en fastighet gäller inte mot tredje man, förrän 1. föremålet skiljs från fastigheten på ett sådant sätt att det kan anses höra till denna, eller 2. ett beslut enligt fastighetsbildningslagen (1970:988), ledningsrättslagen (1973:1144) eller anläggningslagen (1973:1149) om att föremålet inte längre skall höra till fastigheten har införts i fastighetsregistrets allmänna del. Om verkan av vissa överlåtelser från staten, av exekutiv försäljning av föremål som hör till en fastighet och av ianspråktagande av sådana föremål genom expropriation finns särskilda bestämmelser. (Jfr 2 kap. 7 § jordabalken i promemorians förslag respektive utkastet till lagrådsremiss.) Den sakliga ändringen i första stycket är föranledd av ändringarna i fastighetsbildningslagen, ledningsrättslagen och anläggningslagen. Punkten 1 överensstämmer i sak med paragrafens tidigare lydelse. Av den punkten framgår att en överlåtelse av ett föremål som hör till en fastighet inte gäller mot tredje man förrän föremålet skiljs från fastigheten. "Skiljs" syftar här på ett fysiskt avskiljande. Av den nya punkten 2 framgår att den sakrättsliga knytningen mellan fastigheten och föremålet numera också kan brytas genom beslut enligt fastighetsbildningslagen, ledningsrättslagen eller anläggningslagen. De beslut som åsyftas är sådana som har behandlats i avsnitt 6 och 7. Rättsverkan av sådana beslut inträder - liksom när det gäller fastighetsbildning i övrigt (jfr 1 kap. 2 § andra stycket fastighetsbildningslagen) - då beslutet har införts i fastighetsregistrets allmänna del. Ändringarna i andra stycket är enbart redaktionella. 14.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) 1 kap. 1 § Fastighetsbildning är en åtgärd som vidtas enligt denna lag och som innebär att 1. fastighetsindelningen ändras, 2. servitut bildas, ändras eller upphävs, eller 3. en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en annan fastighet. Genom fastighetsbestämning enligt denna lag avgörs frågor om 1. hur fastighetsindelningen är beskaffad, 2. huruvida en ledningsrätt eller ett servitut gäller och vilket omfång rätten har, och 3. huruvida byggnader eller andra anläggningar hör till en fastighet enligt 2 kap. 1 § jordabalken. (Jfr 1 kap. 1 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive utkastet till lagrådsremiss.) Paragrafens första stycke har kompletterats så att det framgår att fastighetsbildning kan användas som instrument för att överföra en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet till en annan fastighet. Denna fråga har behandlats i avsnitt 6. Bestämmelserna skall ses mot bakgrund av jordabalkens regler om vad som utgör fast egendom. En åtgärd genom vilken "fastighetsindelningen ändras" (punkten 1) svarar mot reglerna om fastigheter och deras gränser i 1 kap. jordbalken. En åtgärd genom vilken "en byggnad eller annan anläggning...överförs" (nya punkten 3) svarar mot reglerna om fastighetstillbehör i 2 kap. jordabalken. Också en sådan åtgärd utgör en fastighetsbildningsåtgärd men den påverkar inte fastighetsindelningen. Uttrycket "byggnad eller annan anläggning" innebär att bestämmelsens tillämpningsområde är begränsat till sådana anläggningar som avses i 2 kap. 1 § jordabalken ("sådan byggnad eller annan anläggning") och alltså inte omfattar sådan annan egendom som nämns i den paragrafen (på rot stående träd och andra växter samt naturlig gödsel). Närmare bestämmelser om överföring av fastighetstillbehör genom fastighetsbildning finns i 5 kap. 1 § och 7 kap. 14 §. I andra stycket har gjorts ett tillägg med innebörd att det är möjligt att genom fastighetsbestämning pröva vissa frågor om fastighetstillbehör. Närmare bestämmelser om detta finns i 14 kap. 1 §. Stycket har även ändrats redaktionellt. 4 kap. 25 § skall utreda förutsättningarna för fastighetsbildningen. Föreligger ej hinder mot denna, skall myndigheten utarbeta den fastighetsbildningsplan samt ombesörja de göromål av teknisk art och de värderingar som behövs för åtgärdens genomförande. Därvid bör rådplägning med sakägarna ske. Vid behov skall samråd ske med de myndigheter som beröres av åtgärden. Sedan de i första stycket föreskrivna åtgärderna har utförts, skall myndigheten meddela beslut om fastighetsbildningen (fastighetsbildningsbeslut). Detta beslut skall ange hur fastighetsindelningen ändras, vilka servitutsåtgärder som vidtas och vilka byggnader eller andra anläggningar som överförs till en annan fastighet. I övrigt skall beslutet innehålla uttalanden i frågor som har ett samband med fastighetsbildningen. Särskilda bestämmelser om vad beslutet i vissa fall skall innehålla finns i 5, 8 och 12 kap. Om det är lämpligt, får fastighetsbildningsbeslutet meddelas utan hinder av att tekniska göromål och värderingar ej utförts. Under samma förutsättning får olika frågor som hör till beslutet upptagas för sig och avgöras genom särskilda beslut. Vad som föreskrives om fastighetsbildningsbeslut gäller även sådant avgörande. (Jfr 4 kap. 25 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive utkastet till lagrådsremiss.) Av 1 kap. 1 § framgår att överföring av fastighetstillbehör ("byggnader eller andra anläggningar") från en fastighet till en annan är att anse som en fastighetsbildningsåtgärd som skall handläggas enligt bestämmelserna i 4 kap. Detta har föranlett en ändring i förevarande paragrafs andra stycke. Där klargörs att ett beslut om överföring skall komma till uttryck i ett fastighetsbildningsbeslut. Bestämmelsen omfattar inte det fallet att ett fastighetstillbehör övergår till en annan fastighet till följd av att den mark där det är beläget överförs till den andra fastigheten. En sådan övergång följer direkt av lag och behöver inte särskilt anmärkas i fastighetsbildningsbeslutet. 5 kap. 1 § Genom fastighetsreglering får 1. mark överföras från en fastighet eller samfällighet till en annan sådan enhet, 2. andelar i samfälligheter överföras från en fastighet till en annan, 3. samfälligheter bildas, 4. servitut bildas, ändras eller upphävas, och 5. byggnader eller andra anläggningar som hör till en fastighet överföras till en annan fastighet. Som ett led i fastighetsreglering kan vissa för sakägarna gemensamma arbeten verkställas. (Jfr 5 kap. 1 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive utkastet till lagrådsremiss.) Paragrafen innehåller grundläggande bestämmelser om vilka åtgärder som får vidtas inom ramen för en fastighetsreglering. Närmare bestämmelser om fastighetsreglering finns i de övriga paragraferna i 5 kap. samt i 6-9 kap. Första stycket har omarbetats redaktionellt. De fyra första punkterna överensstämmer i sak med vad som har gällt. Punkten 5 saknar tidigare motsvarighet. Av denna punkt framgår att fastighetsreglering kan användas för att överföra en byggnad eller annan anläggning från en fastighet till en annan (jfr avsnitt 6.1). En sådan åtgärd innebär ingen förändring av fastighetsindelningen men väl en förändring av vad som skall anses höra till fastigheten. Därigenom medför den också - för det fall fastigheterna har skilda ägare - en övergång av äganderätten till anläggningen. Förutsättningarna för överföringen regleras närmare i 7 kap. 14 §. Redan här kan dock anmärkas att, eftersom åtgärden är en fastighetsregleringsåtgärd, bestämmelserna om fastighetsreglering i 5 kap. gäller i tillämpliga delar. 7 kap. 14 § får besluta att sådana byggnader eller andra anläggningar, som enligt 2 kap. 1 § jordabalken hör till en fastighet och är ägnade för stadigvarande bruk vid utövandet av ett servitut enligt denna lag eller motsvarande äldre bestämmelser, skall överföras till den härskande fastigheten. Genom beslutet övergår äganderätten till byggnaden eller anläggningen till ägaren av den härskande fastigheten. En byggnad får dock överföras endast om 1. det inte uppkommer väsentlig olägenhet för någon sakägare och 2. byggnaden har ett obetydligt värde eller överföringen i betydande mån förbättrar möjligheterna att åstadkomma en ändamålsenlig markanvändning. Om de sakägare vilkas rätt berörs av åtgärden medger det, får avsteg göras från andra stycket. (Jfr 7 kap. 14 § fastighetsbildningslagen i promemorians förslag respektive 7 kap. 14 och 15 §§ fastighetsbildningslagen i utkastet till lagrådsremiss.) Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om rättslig överföring av fastighetstillbehör från en fastighet till en annan (jfr avsnitt 6.1). Vid utformningen av paragrafen har Lagrådets synpunkter beaktats. Av paragrafens första stycke framgår att överföring av fastighetstillbehör kan ske endast om anläggningen är ägnad för stadigvarande bruk vid utövandet av ett servitut enligt fastighetsbildningslagen eller motsvarande äldre bestämmelser. Med "äldre bestämmelser" avses i första hand lagen (1926:326) om delning av jord å landet och lagen (1917:269) om fastighetsbildning i stad. Även servitut enligt ännu äldre bestämmelser om fastighetsbildning omfattas dock av de föreslagna reglerna.