prop · GO0357 · 2001-01-01 00:00:00 — Men grupperna bör också vara rådgivande när det gäller länsstyrelsernas arbete med rovdjursfrågor. I de flesta sammanhang som rör rovdjursfrågor är i stort sett endast män inblandade. Vi tror att de beslut som fattas i olika sammanhang och även debatten skulle vinna på att kvinnor i större utsträckning deltog. I såväl det centrala rådgivande organ som vi föreslår som de länsvisa rovdjursgrupperna bör man därför eftersträva en jämn könsfördelning. För att minska rennäringens konflikter på grund av rovdjursförekomsten bör rovdjursstammarnas utveckling styras så att ordnad renskötsel inte omöjliggörs eller allvarligt försvåras i någon sameby. För att minska konflikten mellan jägare och rovdjur bör mycket starka koncentrationer av rovdjur inom vissa geografiskt begränsade områden undvikas. I områden där varg visat en särskild benägenhet att angripa hundar bör man kunna överväga skyddsjakt. Bidrags- och ersättningssystemen Renar skall lämna ersättning av statsmedel för skador på ren som orsakats av björn, järv, lo varg eller kungsörn. Ersättningen skall som huvudregel lämnas till samebyarna. Rätten till ersättning bör regleras i en särskild förordning. bör utfärda närmare föreskrifter om ersättningarna och om de inventeringar som skall ligga till grund för ersättningssystemet. Ersättning för skador orsakade av järv, lo och varg bör lämnas till samebyarna utifrån antalet föryngringar eller annan förekomst av arterna på byarnas betesområden. För skador orsakade av björn och kungsörn lämnas ersättning om arterna förekommer inom en sameby. Ersättningen för dessa arter fördelas mellan samebyarna med ledning av arealen av byarnas betesområden. Ersättningarna skall minskas om skyddsjakt tillåtits inom en samebys betesområde. Om det finns särskilda skäl till att skyddsjaktskvoten inte kunnat fyllas bör dock kunna besluta att inte minska ersättningen. För skador orsakade av järv, lo och varg lämnas ersättning med ett i förväg fastställt penningbelopp per föryngring eller för annan förekomst inom samebyn. Ersättningsbeloppen skall motsvara skadorna så som de kan uppskattas med ledning av värdet på en ren, det antal renar som man kan förvänta att respektive rovdjursart dödar och det merarbete som rovdjursangreppen orsakar. För björn och kungsörn uppskattas med samma utgångspunkter ett totalbelopp för skador på rennäringen, som fördelas mellan samebyarna. Regeringen beslutar ersättningsbeloppen på förslag från . skall få särskilda medel för bidrag till skadeförebyggande åtgärder. Bidrag skall kunna lämnas till samebyar eller enskilda renägare för åtgärder som kan betraktas som extrainsatser med syfte att förebygga skador. Andra tamdjur Enligt de nuvarande reglerna kan länsstyrelserna lämna bidrag till åtgärder för att förebygga skador av vilt och ersättningar för uppkomna skador i mån av tillgång på medel. Normalt lämnas inte bidrag till åtgärder för att skydda tamdjur på fritt skogsbete eller biodlingar. Vi anser att dessa verksamheter bör jämställas med andra tamdjur i detta avseende. Vi föreslår också att länsstyrelserna skall vara skyldiga att lämna ersättning för skador som de aktuella rovdjursarterna orsakar på tamdjur och annan egendom som ingår i näringsverksamhet. bör fastställa en taxa för ersättningar avseende de tamdjursarter som kan förväntas i någon större utsträckning bli skadade eller dödade av rovdjur. Ersättningar skall dock inte betalas om den verksamhet där skadorna inträffat bedrivits på ett sådant sätt att risken för skador onödigtvis ökat. Samma regler skall gälla för djur på fritt skogsbete och bikupor. Liksom bör länsstyrelserna enligt jaktförordningen ha möjlighet att lämna ersättning för egendom som inte ingår i näringsverksamheten, däribland hundar. Regler om skyddsjakt bör få möjlighet att delegera till länsstyrelserna att ge tillstånd till skyddsjakt på enskilda djur av björn eller lo som orsakar allvarliga skador eller olägenheter. Delegation skall vara huvudregeln i län med fasta stammar av björn och lo. I jaktförordningen bör föreskrivas att de myndigheter som beslutar om skyddsjakt på lo och varg särskilt skall ta hänsyn till risken för skador på renar. När det gäller lo skall också behovet att skydda stammarna av vilda hjortdjur beaktas. har ägare eller vårdare av tamdjur rätt att, utan föregående beslut av någon myndighet, döda rovdjur som angriper ett tamdjur. Reglerna för detta bör förenklas och vidgas. Vi föreslår att ägaren eller vårdaren av ett tamdjur skall få döda en björn, järv, lo eller varg under ett direkt angrepp på tamdjuret. Rätten att ingripa gäller till dess angreppet är avslutat. Det skall inte vara tillåtet att förfölja ett angripande rovdjur för att döda det på annan plats. I stället bör jaktlagen ändras så att det blir tillåtet att förfölja och skrämma ett rovdjur i syfte att undvika nya angrepp. Jaktbrott Jaktbrott som innefattar dödande av rovdjur förekommer i stor omfattning och de utförs ofta med grymma metoder. För vissa av arterna kan den olagliga jakten få allvarliga konsekvenser. Vargstammen är fortfarande så liten att stammens positiva utveckling kan brytas. Beträffande järven kan brottsligheten vara en av huvudorsakerna till att stammen inte ökat trots att arten länge varit skyddad. Genom samarbete mellan berörda myndigheter kan arbetet mot den jaktbrottslighet som avser rovdjur effektiviseras. Länsstyrelser samt polis- och åklagarmyndigheter bör tillsammans planera för gemensamma insatser i syfte att förebygga sådana brott. Myndigheterna bör också gemensamt följa upp vad som händer med polisanmälningar, förundersökningar, åtal och domar avseende olaglig jakt på rovdjur. Bevakningen av områden där jaktbrott avseende rovdjur kan förekomma bör förbättras genom utökat samarbete mellan polisen och länsstyrelsernas fältpersonal. Länsstyrelserna bör även få särskilda medel för att göra punktinsatser med ökad bevakning. Förundersökningar om jaktbrott avseende rovdjur bör regelmässigt ledas av särskilt utbildade miljöåklagare och i varje polisdistrikt bör finnas särskilda utredare som ansvarar för utredningarna. Polisen bör etablera ett samarbete med länsstyrelsernas fältpersonal också när det gäller brottsutredningarna. Forskning Staten bör öka sina satsningar på rovdjursforskning. Vår bedömning är att en ökning med väsentligt skulle förbättra villkoren för forskningen på de mest angelägna områdena. De områden som särskilt bör prioriteras är genetiska studier, fortsatta undersökningar av de olika arterna med hjälp av biotelemetri samt undersökningar av möjligheterna att förebygga skador av rovdjur både innanför och utanför renskötselområdet. Beståndsövervakning har det övergripande ansvaret för att nödvändiga inventeringar äger rum och för att rovdjursstammarnas utveckling kan följas i landet som helhet. Länsstyrelserna har ansvaret för att rovdjursstammarnas utveckling kan följas på regional nivå. Vi föreslår att det i statsbudgeten anslås särskilda medel för länsstyrelsernas inventeringar utanför renskötselområdet. Det behövs inte några ytterligare insatser för beståndsövervakning av järv, lo och varg inom renskötselområdet. Länsstyrelserna har tillsammans med tagit initiativ för att inom ramen för Viltskadecenter samordna beståndsövervakningen utanför renskötselområdet. Vi anser att det är en bra lösning att låta centret ha ansvaret för samordningen. bör ett visst belopp anslås till länsstyrelsernas inventeringsverksamhet utanför renskötselområdet. För att följa lodjursstammens utveckling utanför renskötselområdet är man hänvisad till de kunskaper man kan få genom de storskaliga inventeringar som genomförs i Svenska Jägareförbundets regi. Så länge vargen är fåtalig har länsstyrelserna emellertid vissa möjligheter att följa utvecklingen på egen hand och i samarbete med bl.a. forskningen. Beträffande björnen är man , såväl inom som utom renskötselområdet, främst hänvisad till de kunskaper som det går att få från forskningen. Det är också viktigt att ta till vara de kunskaper man kan få genom uppgifter från avskjutningsstatistik och om fallvilt. För övervakning av kungsörnstammens utveckling bör man även förlita sig på uppgifter från de kungsörnsgrupper som finns inom . Regeringen bör ge i uppdrag att upprätta en databas för stora rovdjur för hela landet. Där skall information från länsstyrelserna, , , polisen, m.fl. registreras. Information Viltskadecenter Viltskadecenter har till uppgift att samla in kunskap om viltskador och att förmedla den genom information och utbildning. Vi föreslår att Viltskadecenter skall bli permanent. Det är emellertid viktigt att centrets organisatoriska status klarläggs. Vår bedömning är att det skulle vara lämpligt om centret knöts till . bör bestå av representanter för länsstyrelserna, och lantbruksnäringen. Information till allmänheten Kunskap om rovdjuren har en nyckelroll för att den breda allmänheten skall ha förståelse för rovdjurssituationen och rovdjurspolitiken. Regeringen bör därför ge i uppdrag att utarbeta en detaljerad informationsstrategi i samråd med övriga intressenter. Ett viktigt led i informationsarbetet kan vara att inrätta ett eller flera rovdjurscentra med International i , som förebild i fråga om inriktningen av verksamheten. Det finns två djurparker som med rätt insatser skulle kunna utvecklas till viktiga rovdjurscentra: i norra och Järvzoo, som ligger i i norra . Även rovdjurscenter i kan komma att fylla en viktig funktion i informationsarbetet. Vid Viltskadecenter finns en vilja att utveckla verksamheten till ett aktivt informationsarbete mot allmänheten. Det finns goda skäl för att staten skall bidra till att det inrättas ett eller flera rikstäckande centra för spridning av information om rovdjuren. Det bör ske genom eller i samarbete med någon eller några av de verksamheter vi har beskrivit. För statens del skall satsningen innefatta ett visst ekonomiskt stöd till kompetensutveckling och informationsinsatser. En särskild arbetsgrupp bör tillsättas för att fortsätta samtalen med de aktuella anläggningarna, liksom med berörda centrala myndigheter, län och kommuner. Kostnader Livskraftiga stammar av björn, järv, lo, varg och kungsörn skall säkerställas. Detta kräver att stammarna av vissa arter skall öka och andra åtminstone bibehållas på nuvarande nivå. Endast lostammen kan tillåtas minska något. Rovdjursförekomsten skapar starka konflikter på många håll. Med ökade stammar är risken stor att konflikter kommer att uppstå på nya platser allt eftersom rovdjuren sprider sig. Avgörande för att hålla konflikterna på en rimlig nivå är att staten avsätter pengar för bidrag till förebyggande åtgärder och att de skador som uppstår ersätts. Alternativet till att ge bidrag till förebyggande åtgärder och ersättningar är att minska stammarna av åtminstone järv, lo och varg. Detta skulle leda till att livskraften hos varg- och järvstammen uppenbart skulle sättas i fara. Med de utgångspunkter som vi fått i direktiven är det inte något alternativ att föreslå en sådan utveckling. Ökande rovdjursstammar kräver också ökade satsningar på forskning och beståndsövervakning. Slutsatsen blir att utredningsuppdraget inte kunnat fullföljas utan förslag som innebär ökade kostnader. Enligt vår bedömning leder kravet på livskraftiga rovdjursstammar även med mycket låga beräkningar till kostnadsökningar på ca . Kostnadsökningarna fördelar sig enligt följande: Ökade ersättningar för renar som dödas av rovdjur Bidrag till förebyggande åtgärder beträffande renar Förebyggande åtgärder avseende andra tamdjur Skadeersättningar avseende andra tamdjur Bevakning för att minska jaktbrotten Forskning Beståndsövervakning Vi har inom ramen för ersättningssystemet för rovdjursdödade renar diskuterat frågan om differentierad ersättning för olika delar av renskötselområdet. Detta skulle kunna innebära att kostnadsökningen för dödade renar stannar vid . Med en positiv utveckling av rovdjursstammarna kommer kostnaderna för såväl bidrag till förebyggande åtgärder som ersättningar för skador att öka såvitt avser andra tamdjur än renar. Vi kan dock inte varken ange hur snabb eller hur stor ökningen kommer att vara. Det bör emellertid finnas en beredskap för att kostnaderna kan öka väsentligt. Lagförslag i slutbetänkande "Sammanhållen rovdjurspolitik" (SOU 1999:146) Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs att 5 och 44 §§ jaktlagen (1987:259) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5 §1 Var och en skall visa viltet hänsyn. Idrottstävlingar och annan liknande friluftsverksamhet i marker där det finns vilt skall genomföras så att viltet störs i så liten utsträckning som möjligt. Viltet får inte ofredas och inte heller förföljas annat än vid jakt. Förbudet hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren i syfte att motverka skador av vilt, om sådana skador inte kan motverkas på annat tillfredsställande sätt. Viltet får inte ofredas och inte heller förföljas annat än vid jakt. Förbudet hindrar dock inte att lämpliga åtgärder vidtas av markinnehavaren eller ägaren eller vårdaren av tamdjur i syfte att motverka skador av vilt, om sådana skador inte kan motverkas på annat tillfredsställande sätt. Därvid får viltet inte ofredas mer än nödvändigt. 44 §2 Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse, lägst och högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas 1. om det avsåg ett hotat, sällsynt eller värdefullt vilt, 2. om det har utförts vanemässigt eller i större omfattning, 3. om det utförts med otillåten hjälp av ett motordrivet fortskaffningsmedel eller någon annan motordriven anordning. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanserna avseende slutbetänkande "Sammanhållen rovdjurspolitik" (SOU 1999:146) Följande remissinstanser har kommit in med yttranden över slutbetänkande "Sammanhållen rovdjurspolitik" (SOU 1999:50): Hovrätten i , , Kammarrätten i , Riksåklagaren, , , , , , , , , , , Statskontoret, länsstyrelserna i , , , , , , , , , , , och , , Viltskadecenter, kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, , , , , , , , , , , , Föreningen , , , , samt . Även följande organisationer har yttrat sig över betänkandet: Glesbygds Trygghet, Svenskt fjäll- och samemuseum, , Svenska Jakthundgruppen, i , i , , , Förbundet , Gruppen av aktiva friluftsidkare på , , , , , fågelklubb, Saarivuoma sameby, ArtDatabanken, i , (avd. 22.01 ), , i , Projekt järv i skogslandet, Stiftelsen och AB . Därutöver har enskilda personer kommit in med skrivelser i ärendet. Sammanfattning av skrivelser från och med begäran om ändringar i jaktlagen har i en skrivelse till regeringen (dnr Jo2000/63, kompletterad genom Jo2000/1133) begärt att begreppet oaktsamhet införs i 43 och 45 §§ jaktlagen, i stället för grov oaktsamhet. Skrivelsen innehöll också en begäran om att ett nytt minimistraff på sex månaders fängelse skulle införas för grovt jaktbrott och grovt jakthäleri. har motiverat sin begäran på följande sätt. Det har förekommit fall då domstolarna ansett att grov oaktsamhet inte förelegat i fall då jägare gjort felaktiga artbestämningar, dvs. att de jagat andra arter än de jakten i egentligen avsåg. anser att domstolarnas bedömningar i fall av felaktiga artbestämningar innebär att kravet på artkännedom i kompetensprovet för jägare numera saknar betydelse. har i en skrivelse till regeringen (dnr Jo98/908) begärt att orden "grov oaktsamhet" skall bytas ut mot bara "oaktsamhet" i 43 § andra punkten och 45 § första stycket jaktlagen (1987:259). motiverade sin begäran på följande sätt. Den som jagar måste kunna känna igen och skilja olika däggdjurs och fågelarter från varandra. Detta är grundläggande eftersom inte alla arter är tillåtna för jakt och de tillåtna arterna omfattas inte av samma jakttid. Det har emellertid förekommit fall då domstolar ansett att misstag avseende ett djurs arttillhörighet inte utgjort grov oaktsamhet. En sådan bedömning innebär att misstag om ett djurs arttillhörighet inte är straffbar i vart fall om jägaren haft god tid till förfogande och sett djuret väl. Detta innebär i sin tur att jaktförordningens regler om vilka vapen och vilka typer av ammunition som får användas vid jakt på olika arter är meningslöst. Detsamma gäller reglerna om när vilt av olika arter får jagas. Förteckning över remissinstanserna avseende skrivelser från och , , , , , länsstyrelserna i , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och , , , , , samt Världsnaturfonden. Förteckning över remissinstanserna avseende utkastet till lagrådsremiss Följande remissinstanser har yttrat sig över utkastet till lagrådsremiss: Hovrätten för , , Riksåklagaren, , , , , , , och Det till Lagrådet remitterade lagförslaget Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs att 43, 44 och 46 §§ jaktlagen (1987:259) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 43 §1 För jaktbrott döms till böter eller fängelse den som 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhet olovligen jagar på annans jaktområde eller där tillägnar sig vilt eller vid jakt som sker med stöd av licens bryter mot en för jakten väsentlig bestämmelse i licensen eller 2. med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 3 §, 31 § första stycket, 32 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 25 §, 29 § 1, 29 a § eller 30 § första stycket. För jaktbrott döms till böter eller fängelse i högst den som 1. med uppsåt eller av grov oaktsamhet olovligen jagar på annans jaktområde eller där tillägnar sig vilt eller vid jakt som sker med stöd av licens bryter mot en för jakten väsentlig bestämmelse i licensen, 2. med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 3 §, 31 § första stycket eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 29 § 1, eller 30 § första stycket eller 3. med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 32 § eller mot en föreskrift som meddelats med stöd av 25 § eller 29 a §. 44 §2 Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Om ett jaktbrott är att anse som grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas 1. om det avsåg ett hotat, sällsynt eller värdefullt vilt, 1. om det avsåg ett hotat, sällsynt eller särskilt värdefullt vilt, 2.om det har utförts vanemässigt eller i större omfattning, 3. om det utförts med otillåten hjälp av ett motordrivet fortskaffningsmedel eller någon annan motordriven anordning. 3. om det utförts med otillåten hjälp av ett motordrivet fortskaffningsmedel eller någon annan motordriven anordning, 4. om det utförts med en särskilt grym jaktmetod. 46 §3 Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott, döms för jakthäleri till böter eller fängelse . Om brottet är att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas sådana omständigheter som anges i 44 § andra stycket 1 och 2. Den som obehörigen tar befattning med vilt som han vet eller har skälig anledning anta har dödats eller åtkommits genom jaktbrott, döms för jakthäleri till böter eller fängelse i högst . Om brottet är att anse som grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömandet av om brottet är grovt skall särskilt beaktas sådana omständigheter som anges i 44 § andra stycket 1 och 2. Till ansvar enligt denna paragraf döms inte om gärningen är belagd med straff i . Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet . , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: I remissen föreslås olika åtgärder mot jaktbrott och jakthäleri. Förslagen skall ses mot bakgrund av att det visats förekomma en omfattande olaglig jakt på björn, järv, lo, varg och kungsörn, vilket enligt regeringen avsevärt kan påverka möjligheterna att föra en rovdjurspolitik. Bl.a. föreslås i 44 § jaktlagen, förutom straffskärpningar för grovt jaktbrott, vissa förändringar när det gäller bedömningen av om ett brott är att anse som grovt. Enligt andra stycket i paragrafen skall sålunda vid denna bedömning särskilt beaktas bl.a. om brottet avsåg ett hotat, sällsynt eller särskilt värdefullt vilt (andra stycket 1). Förslaget kan jämföras med den nuvarande lydelsen, vari talas om hotat, sällsynt eller värdefullt vilt. Med "värdefullt vilt" avses främst ekonomiskt värdefullt vilt. Tillägget av ordet "särskilt" syftar till att vissa jaktbrott som bedöms som grova skall kunna anses som icke grova, t.ex. jakt på älg på annans jaktområde. Mot bakgrund av de straffskärpningar som föreslås instämmer Lagrådet i att det finns skäl att omformulera den aktuella punkten så att inte fler jaktbrott än avsett kommer att hänföras till grovt brott. Lagrådet ifrågasätter emellertid om uttrycket "värdefullt" kan ges den vidsträckta tolkning som förordas i remissen enbart genom tillägg av ordet "särskilt". Enligt Lagrådets mening bör därför ett annat uttryckssätt väljas, vilket klarare återspeglar syftet med remissförslaget och ger en anvisning om vilka typer av vilt som anses böra skyddas genom de strängare straffreglerna. Lagrådet föreslår därför att punkten utformas enligt följande: "...1. om det avsåg ett hotat, sällsynt eller annars särskilt skyddsvärt vilt". Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2000/01:57 Sammanhållen rovdjurspolitik 1 Senaste lydelse 1994:1819. 2 Senaste lydelse 1994:1820. 3 Senaste lydelse 1998:840. 1 Senaste lydelse 1997:343. 2 Senaste lydelse 1994:1820. 1 Senaste lydelse 1994:1819. 2 Senaste lydelse 1994:1820. 3 Senaste lydelse 1998:840. 2000/01:57 Bilaga 1 2000/01:57 Bilaga 1 2000/01:57 Bilaga 2 2000/01:57 Bilaga 3 2000/01:57 Bilaga 4 2000/01:57 Bilaga 5 2000/01:57 Bilaga 6 2000/01:57 Bilaga 7 2000/01:57 Bilaga 8