prop · GO0357 · 2001-01-01 00:00:00 — Om en fortsatt genetisk utarmning får effekt och inavelsproblem börjar uppträda finns det risk för att antalet vargar i åter kommer att gå ned. Enligt beräkningar av genetisk expertis skulle det bara behövas viss invandring till av vargar som deltar i reproduktionen för att risken med inavelsproblem skulle vara hävd. 4.1.5 Kungsörn I , och finns en gemensam stam av kungsörn (Aquila chrysaetos) som uppskattats till omkring 4 600 individer. I häckar kungsörnen glest i stora delar av landet. Men huvuddelen av beståndet finns i de norra skogsområdena. Det är troligt att det finns något över 600 par i . Trenden för stammens utveckling är svårbedömd. På några håll i landet ökar den men den visar en tydligt negativ trend i fjällområdet. Reproduktionen i fjällen är så svag att det krävs ett inflöde av yngre örnar från områden med överskottsproduktion av ungar för att stammen i fjällen inte skall försvinna. De viktigaste dödsorsakerna i torde vara svält, olovlig jakt, trafik, kraftledningar och förgiftning samt i sällsynta fall att de dödas av andra rovdjur. Kungsörnen lever huvudsakligen av medelstora fåglar och däggdjur. Den äter dessutom kadaver och under vissa delar av året är detta en viktig del av den totala födan främst för unga örnar, men under vårvintern troligen även för de häckande paren. Rester av ren har därför påträffats i en majoritet av undersökta bon av kungsörn. Enligt utredningen dödar kungsörn ren i mindre omfattning och då främst små renkalvar. Kungsörnen har länge varit förföljd men fridlysningen medförde att förföljelsen dämpades. I fjällen och de fjällnära områdena förekommer emellertid förföljelse som lokalt är av betydande omfattning. Utredningen gör bedömningen att en återkommande olaglig jakt kan få till följd att beståndet tunnas ut och i värsta fall lokalt elimineras. 4.2 Skador orsakade av rovdjuren 4.2.1 Möten mellan människor och rovdjur Rovdjurens farlighet för människor har diskuterats intensivt . Inom stora delar av norra halvklotet delar miljontals människor livsrum med rovdjur av de aktuella arterna. Det inträffar mängder med möten mellan rovdjur och människor utan att något speciellt händer. För många människor upplevs möjligheten att möta något av de stora rovdjuren i den svenska naturen som något positivt. Även om mötet för det mesta blir mycket flyktigt eller på långt avstånd innebär det naturupplevelser med stora kvaliteter. Intresset för de stora rovdjuren märks också i de rovdjurscentra, som vuxit upp på några platser där rovdjuren finns. I många länder är naturturismen växande, så även i . Rovdjuren kan hos många människor också skapa rädsla för den egna eller för barnens säkerhet. Det gäller främst varg och björn. Denna oro kan få till följd att livskvaliteten minskar och innebär därför i sig en konflikt mellan människor och rovdjur. De möten mellan människa och rovdjur som främst uppmärksammats är möten med björn. Det skandinaviska björnprojektet har lämnat en rapport (Oppdragsmelding 404, Norsk institutt for naturforskning) om möten mellan björn och människa. Rapportens slutsats är att den svenska björnen är den fredligaste av världens brunbjörnar. Detta innebär emellertid inte att den alltid är ofarlig. I rapporten anges att sju människor angripits och skadats av björn . I sex av dessa fall var den angripne jägare och i fem av fallen var björnen skottskadad. Sedan rapporten lämnats har ytterligare några angrepp med personskador skett. Det senaste dödsfallet i inträffade , nämligen . I dödades dock en person av björn, troligen därför att personen hastigt råkade komma mellan honan och ungarna. har björnar allt oftare börjat söka sig mot bebyggelse bl.a. för att leta efter mat. När det gäller varg, lodjur och järv finns inga undersökningar motsvarande den som skandinaviska björnprojektet gjort om björn. Några fall av regelrätta angrepp finns inte belagda men ett oskyggt beteende är inte ovanligt särskilt hos ensamma vargar. av järv har enstaka gånger visat aggressivt beteende när någon kommit nära deras ungar. Att även vargar kan döda människor är belagt. Detta har dock inte hänt i modern tid i . Vargar uppehöll sig förr regelmässigt nära människor eftersom de i stor utsträckning levde på boskap i brist på vilda bytesdjur. Förhållandena var följaktligen i många avseenden så annorlunda att en bedömning av riskerna för angrepp i nutid utifrån dessa händelser blir missvisande. I andra delar av världen där angrepp på människor skett i modern tid finns likheter med de dåvarande förhållandena i . När det gäller varg finns det uppgifter från om områden med mycket människor och stora och täta vargbestånd. Ett exempel är i med en vargstam på flera hundra djur. Där har man omkring 19 miljoner besöksdagar och det finns inte ett fall där någon människa blivit attackerad. 4.2.2 Skador på ren och andra tamdjur Rennäringen drabbas i betydligt större utsträckning än andra näringar av förluster orsakade av rovdjur. Rennäringens utsatthet hänger samman med det sätt på vilket den bedrivs. Renarna rör sig fritt över stora områden och de flyttas mellan olika platser allt efter årstid. Eftersom hjordarna rör sig över stora områden, ibland i otillgänglig terräng, är det svårt att bevaka dem. Det är därför svårt att bygga fasta anläggningar som t.ex. gärden med elstängsel för att förhindra skador. Rennäringen bedrivs också i delar av landet där det finns stora områden med ingen eller mycket gles bebyggelse. har staten betalat ersättning för skador på ren orsakade av björn och lodjur. Rätten till ersättning har successivt utvidgats. ingår skador av björn, varg, lodjur, järv och kungsörn i ersättningssystemet. Antalet ersatta renar har också successivt ökat. Inför övergången till ett nytt ersättningssystem gjordes noggrannare undersökningar och bedömningar av antalet dödade renar. uppskattning av antalet rovdjursdödade renar byggde i huvudsak på en stor undersökning i fält av sambandet mellan renar och rovdjur som verket gjorde i samarbete med () och (). Den genomfördes i full skala och visade bl.a. att rovdjuren tog av kalvarna. Järv och lodjur stod för ungefär lika stor del och tog tillsammans av de rovdjursdödade renkalvarna. och kungsörn svarade för . Från många samebyar hävdas bestämt att björn och kungsörn kan orsaka avsevärt högre dödlighet bland kalvar än den som redovisas i undersökningen. Alla de aktuella rovdjursarterna kan orsaka skador på andra tamdjur än renar. I praktiken är det endast björn, lo och varg som gör detta i någon större utsträckning. Får är det tamdjur, förutom ren, i som angrips i störst utsträckning. ersattes 110-315 får och lamm . Troligen dödades ytterligare 100-150 djur . Lo är den art som dödar flest får och lamm. har björn och varg gjort det i betydligt mindre utsträckning. När det gäller varg är förklaringen förmodligen främst att fårägare i områden med fast vargförekomst numera använder elstängsel som särskilt utvecklats för att förhindra vargangrepp. Stängslen har visat sig vara effektiva. Det förekommer inte några skador av varg innanför fungerande elstängsel. Stängslen ger även ett gott skydd mot angrepp av lodjur och björn. I några län har björnar angripit bikupor. Även i dessa fall har elstängsel visat sig effektiva för att förhindra angrepp. Ett problem som fått större uppmärksamhet i debatten och som vuxit i omfattning är vargangrepp på hundar. Enligt uppgifter från Viltskadecenter dödades 12 hundar av varg i . Flertalet angrepp har gällt hundar som används vid jakt. Vissa vargflockar verkar angripa hundar i större omfattning än andra. Ett sådant beteende finns dokumenterat i såväl som . I har vargarna i det s.k. Årjängsreviret svarat för av alla angrepp på hundar. 4.3 Påverkan på viltstammarna 4.3.1 Älg För björn är älg ett viktigt bytesdjur. tar främst älgkalvar, särskilt efter kalvarnas födelse. I närmare studerade områden tog björnarna av kalvarna. Det visade sig emellertid att ungefär hälften av den ökade dödligheten kompenserades då en större del av de kor som miste sina kalvar tidigt födde två kalvar året efter. För vargarna är älgen det viktigaste bytesdjuret. Vargar i renskötselområdet kan orsaka stora skador på ren. I den södra delen av vargens nuvarande utbredningsområde spelar rådjuret en viktig roll som bytesdjur. Det har beräknats att en varg i genomsnitt dödar 10 älgar . Beräknat på en vargstam i om 200 individer skulle detta innebära omkring 2 000 älgar . Om av de 200 vargarna skulle finnas inom ett någorlunda sammanhängande område i skulle döda omkring 1 400 älgar. I samma område sköts 1997/98 ungefär 30 000 älgar. Med en oförändrad älgtäthet skulle, enligt utredningen, vargens beskattning av älgbeståndet i den delen av då motsvara av jaktuttaget. I delar av finns både björn och varg och det är rimligt att anta att områden med björn- och vargförekomst kommer att öka. I områden med glesa älgstammar kan det sammanlagda uttaget av de båda arterna komma att bli ungefär i nivå med reproduktionen av älg. Det skulle i så fall inte finnas utrymme för någon älgjakt. I områden med tätare älgstam och högre produktion skulle de båda arterna tillsammans kunna ta av det årliga jaktuttaget. I områden med annat vilt som rådjur, kommer sannolikt bytestagandet att riktas mot denna art och i motsvarande grad minska beträffande älgstammen. Även förekomsten av annat vilt, som vildsvin och kronhjort, kan påverka situationen. 4.3.2 Rådjur Generellt har den svenska rådjursstammen visat stora beståndsförändringar . finns en rådjursstam som är avsevärt större än den . och lodjur är de - av de aktuella rovdjursarterna - som kan påverka stammarna av rådjur. I områden med både älg- och rådjursstammar äter vargarna mer älgkött än rådjurskött men dödar fler rådjur än älgar. Det har bedömts att i skulle vargarna förmodligen ta större delen av den årliga produktionen av rådjur inom sitt revir. Utanför renskötselområdet är rådjuret det viktigaste bytesdjuret för lo. Olika studier visar att ett lodjur dödar ungefär 50 rådjur . Detta kan motsvara av stammen inom ett område i . Varken ren eller rådjur är en nödvändig förutsättning för att lodjuret skall kunna existera. I där rådjur nästan helt saknas lever lodjuren på skogsfågel och hare. I större delen av och har avskjutningen av rådjur sjunkit i jämförelse med när den var som högst . Över stora områden är rådjursstammen inte längre jaktbar och lokalt har rådjuren helt försvunnit. Lodjuren torde inte ensamma ha orsakat denna utveckling eftersom rådjursstammen även i lodjursfria områden gått ned, om än inte i samma grad. Inom områden där rådjursstammen befinner sig nära sin nordliga gräns för utbredning, påverkar även andra faktorer såsom stränga vintrar och förekomst av räv populationerna. Söderut är förhållandena annorlunda. Den starkast begränsande faktorn för rådjuren är rödrävens dödande av kid. Förekomst av lo skulle säkert medföra en reduktion av rävstammen vilket i sin tur skulle gynna rådjuren. Rådjursstammarna är överlag så täta i att det skulle behövas upp emot 40 lodjur per innan lodjursstammen skulle få någon större effekt för människans jakt på rådjur. Enligt undersökningar är ett lodjurs hemområde i medeltal för vuxna djur av båda könen, men kan bli mindre om tillgången på bytesdjur är stort, varför en sådan situation inte torde uppkomma. 4.3.3 Annat vilt De stora rovdjuren tar även en hel del andra bytesdjur än älg och rådjur, men det sker i mindre omfattning och effekterna är dåligt kända. Om lodjuret och vargen sprider sig i Mellan- och bedöms framför allt vildsvin samt dov- och kronhjort bli nya bytesdjur. Vildsvinsstammen i är mycket produktiv och inte ens närvaro av både lo och varg i ett vildsvinsområde bedöms få någon påtaglig effekt på vildsvinsstammen. Även exempelvis bäver, hare, skogsfågel och grävling påverkas av de stora rovdjuren, troligen dock utan att detta påverkar stammarna i någon större omfattning. 4.3.4 Andra effekter av rovdjur Rovdjuren har i egenskap av toppredatorer en betydande funktion i ekosystemet. Många andra arter drar nytta av de rester som de stora rovdjuren lämnar efter sig. Bristen på tillgång till kadaver från de stora rovdjuren kan vara en orsak till tillbakagång. Även järven lever till stor del på de byten som främst lodjur och varg dödat. Rovdjuren konkurrerar även med varandra varför en ökning av en art inte behöver innebära ökad predation på klövvilt utan i stället kan medföra minskat bestånd av något annat rovdjur. Skogsforskningen visar att klövviltstammen på ett radikalt sätt påverkar den biologiska mångfalden i skogen. Återväxten av lövträd minskar kraftigt vid ett högt betestryck av älg och rådjur. Den naturliga regleringen av klövviltstammarna sker genom närvaro av stora rovdjur. Den svenska skogsnäringen lider stora förluster på grund av de skador som framför allt täta älgstammar orsakar på ungskog av barrträden. Intresset för stora djur i naturen lockar allt större skaror av turister och ses av många som en natur i balans. På olika håll i världen kompenseras skadorna av rovdjuren väl av intäkterna från turister som söker sig till områden där rovdjuren finns. 4.4 Konflikter 4.4.1 Attityder Den grundläggande inställningen hos de flesta människor är att rovdjuren har en självklar plats i den svenska naturen. Den undersökning som låtit utföra om människors attityder till varg (4933) visar att det finns stor förståelse för förekomsten av rovdjur bland såväl storstadsbor som människor i glesbygd. Bl.a. framkom att flertalet tamdjursägare i vargområden kan acceptera vargförekomst. I allmänhet fanns en större förståelse bland yngre personer än bland äldre. Däremot har många olika åsikter om var och i vilket antal djuren skall få finnas. En attitydundersökning har även utförts av en programgrupp i kommun. Undersökningen har presenterats av i . Undersökningen visade på mer negativa attityder mot varg än i undersökning. Undersökningarna är emellertid svåra att jämföra eftersom antalet intervjuade personer är mycket olika - 2 000 i den landsomfattande undersökningen men under 100 i den i . Bland grupper som har intressen som påverkas negativt av rovdjursförekomsten förekommer åsikten att rovdjur skall få finnas men i mindre utsträckning än eller att rovdjuren i alla fall måste decimeras avsevärt i vissa områden. En åsikt som ofta uttrycks är att beslut om jakt efter rovdjur fattas alltför långt ifrån dem som faktiskt berörs av rovdjursförekomsten. I stället för att tar beslut anser man att besluten bör fattas på lokal nivå eller åtminstone på länsstyrelsenivå. En del jägare anser att jägarna själva skall få avgöra i vilken utsträckning jakt skall bedrivas och en del renskötare anser att samebyarna skall avgöra saken. Många människor upplever en konflikt mellan centralmakten och lokala intressen eller mellan stad och landsbygd. Avsaknaden av en av beslutad rovdjurspolitik som visar hur långsiktiga riktlinjer och klara mål för hur de ansvariga myndigheterna skall handskas med rovdjursfrågorna bidrar till viss misstro mot dagens rovdjursförvaltning. Rovdjuren kan hos människor skapa rädsla för sin egen eller för barnens säkerhet. Det gäller främst rädslan för varg och björn. 4.4.2 Rennäringen Beträffande rennäringen tillkommer särskilda aspekter som hänger samman med dess grundläggande betydelse för den samiska kulturen. Regeringen har t.ex. i direktiven till (dir. 1997:102) framhållit rennäringens betydelse för det samiska kulturarvet. Kommittén skall lämna förslag till en rennäringspolitik som ger förutsättningar för en ekologiskt, ekonomiskt och kulturellt långsiktigt hållbar rennäring. Statsmakterna har också vid flera andra tillfällen slagit fast sambandet mellan den samiska kulturen och rennäringen. Särskilda hänsyn måste alltså tas till rennäringen vid utformandet av rovdjurspolitiken. De skador som rovdjuren orsakar rennäringen skapar starka konflikter. Många renägare anser att de försatts i en omöjlig situation. Skador av rovdjuren uppstår utan att renägarna tillåts förhindra dem och utan att de får tillräcklig ersättning. Många renskötare hävdar att rovdjursstammarna nu sammantaget nått upp till sådana nivåer att det på flera håll är i det närmaste omöjligt att bedriva ekonomiskt lönsam renskötsel. Exakt hur många renar som dödas av rovdjur vet man inte säkert men det kan röra sig om 20 000-30 000. Den årliga slakten ligger på ca 50 000 renar. Det totala antalet livrenar, dvs. renar som inte tagits ut till slakt utan som används i produktionen, uppgick till 230 000. Rovdjursförekomsten skapar även andra olägenheter för renskötseln. Vid rovdjursangrepp kan t.ex. renarna drivas bort från ett betesområde. Ett förhållande som bidrar till konflikten mellan rennäringen och rovdjuren är att jakt på rovdjur endast tillåts i begränsad omfattning. Det får därför stor betydelse i vad mån förluster genom rovdjur ersätts. Det huvudsakliga syftet med att staten betalar ersättningar är att ge rennäringen ersättning för förlusterna och det merarbete rovdjuren skapar. Därtill är tanken med det nuvarande ersättningssystemets utformning att det skall stimulera till skadeförebyggande åtgärder och även bidra till en mer positiv syn på rovdjursförekomst. Det missnöje som framkommit riktar sig framför allt mot ersättningens storlek och det faktum att totalbeloppet fastställs innan den inventering som skall ligga till grund för ersättningen är utförd (avsnitt 8). Vid en stor rovdjursförekomst innebär det att ersättningen per ren minskar. En stor rovdjursförekomst i en sameby innebär också att ersättningen blir mindre till de andra. Bristerna på flexibilitet i systemet har hos många renägare skapat misstro mot systemet, vilket i sin tur bidrar till att skapa en negativ inställning till rovdjuren. 4.4.3 Andra tamdjur samt jaktintressen Rovdjursförekomsten orsakar inte några mer utbredda konflikter med annan tamdjursskötsel. Ett skäl till detta torde vara att länsstyrelserna har kunnat stödja tamdjursägarna och lämnat bidrag till effektiva förebyggande åtgärder främst i form av elstängsel. De skador som ändå uppkommit har i stor utsträckning kunnat ersättas. Inom fäbodbruket, som mer liknar renskötsel med djur på fritt bete, känner man oro för vad de växande rovdjursstammarna kan innebära för framtiden. Mellan rovdjur och jaktintressen finns konflikter främst av två skäl. Det första är att jägarna kan uppfatta rovdjuren som konkurrenter om vissa bytesdjur. Det andra är att det finns en risk att främst varg men även björn och lo angriper jakthundar som används för jakt på t.ex. klövvilt. Dessutom kan rovdjursförekomst skapa konflikter som rör värdet av jakträtten eftersom den kan sjunka om det finns en väl etablerad rovdjursförekomst som beskattar det jaktbara viltet. Konflikter mellan jägare och rovdjur är starkast i de södra delarna av rovdjurens utbredningsområde. 4.5 Den statliga administrationen 4.5.1 ansvarar för lagstiftningen på miljöområdet och förvaltningsärenden som gäller bl.a. naturvård och biologisk mångfald. Av direkt betydelse för rovdjurspolitiken är dock främst jaktlagstiftningen som huvudsakligen ligger inom ansvarsområde. När det gäller internationella frågor har ansvar för arbetet inom konventionen om biologisk mångfald (SÖ 1993:77) och konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö, den s.k. (SÖ 1983:30). Departementet har vidare ansvar för genomförandet av rådets direktiv om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (92/43/EEG), det s.k. art- och habitatdirektivet liksom rådets direktiv om bevarande av vilda fåglar (79/409/EEG), det s.k. fågeldirektivet. ansvarar för de förvaltnings- och lagstiftningsärenden som rör jakt och viltvård samt för rennäringen. Departementet handhar systemet för ersättning av rovdjursrivna renar och ansvarar i budgetarbetet för att medel ställs till förfogande för förebyggande av rovdjursskador och ersättningar för sådana skador. 4.6 Statliga myndigheter och institutioner har stor del i arbetet med systemet för ersättningar för rovdjursrivna renar. Tinget beslutar om fördelningen av medel från anslaget för viltskador till samebyarna vad avser förebyggande åtgärder, skador och inventeringsverksamhet. har inte någon beslutanderätt vad gäller jakt på rovdjuren. har en viktig roll i förvaltningen av rovdjuren. I vissa frågor fattar verket beslut i enskilda ärenden medan man på andra områden utarbetar föreskrifter. Det är som beslutar om jakt skall få äga rum på björn, järv, lo, varg och kungsörn. Det är följaktligen till stor del genom tillämpning av jaktlagen och jaktförordningen som den nuvarande rovdjurspolitiken kommer till uttryck. En annan viktig aspekt på rovdjurspolitiken är förebyggandet av skador av rovdjur samt åtgärder och ersättningar för skador som uppkommer. I detta fall deltar verket i utformningen av de regelverk som tillämpas, men har inte någon beslutanderätt i enskilda ärenden. Ersättningssystemet för rovdjursskador på renar har utformats i samarbete mellan och . För inventeringsverksamheten ger verket länsstyrelserna i uppdrag att genomföra arbetet och ställer medel till förfogande. är central myndighet beträffande bl.a. rennäringen. Verket skall inom rennäringens område arbeta för en konkurrenskraftig, miljö- och djurskyddsanpassad livsmedelsproduktion till nytta för konsumenterna. Verket meddelar efter samråd med och föreskrifter om den hänsyn som renskötseln skall ta till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Länsstyrelserna har ett regionalt faunavårdsansvar. På skall det finnas en särskild expertkompetens inom sakområdet naturvård och miljöskydd. I varje län skall det finnas en länsviltnämnd som är knuten till . Länsviltnämnderna är länsstyrelsernas rådgivande organ i viltvårdsfrågor. Ledamöterna utses av . Några länsstyrelser har tagit initiativ till att bilda särskilda rovdjursgrupper. I en del län är de knutna till länsviltnämnderna. Det är endast när det gäller skador som orsakas av rovdjur som länsstyrelserna har konkreta författningsreglerade uppgifter som rör rovdjuren. Länsstyrelserna beslutar om såväl medel till förebyggande åtgärder som ersättning för viltskador. Länsstyrelserna i , , och utför årliga inventeringar av järv, lo och varg inom ramen för ersättningssystemet för rovdjursskador på rennäringen. Inventeringarna genomförs i samarbete med samebyarna. Länsstyrelserna sammanställer inventeringsresultaten. tar vanligen hand om de djur som enligt reglerna om statens vilt tillfaller staten, dit alla de berörda rovdjuren hör. Museet bevarar material i form av skinn, skelett m.m. vilket visat sig värdefullt för bl.a. genetiska studier av viltstammarna. () i obducerar många av de döda björnar, vargar, lodjur, järvar och örnar som påträffas i naturen. Syftet med undersökningarna är bl.a. att få kunskaper som kan användas i förvaltningen av de enskilda arterna. En viktig del av SVA:s verksamhet gäller fall då man misstänker jaktbrott. Den rättsveterinärmedicinska verksamheten har ökat i omfattning . () utvecklar kunskaperna om de biologiska naturresurserna och människans hållbara nyttjande av dessa. har huvuddelen av sin verksamhet i men bedriver verksamhet på flera andra platser i landet. Till SLU är och ArtDatabanken knutna. SLU har ansvar för till vilken bl.a. Viltskadecenter är lokaliserat. Evolutionsbiologiskt centrum (EBC) vid har genomfört olika genetiska studier av rovdjursstammarna. Till polisens uppgift hör att förebygga och utreda brott samt att lämna allmänheten skydd och annan hjälp. När det gäller brottslighet finns det två typer som gäller rovdjur: olaglig jakt och olaglig handel. Uppgiften att ge skydd och hjälp kan aktualiseras då rovdjur uppträder på ett sådant sätt att de kan vara farliga för människor eller då de orsakar avsevärda skador. Enligt jaktförordningen är det också polismyndigheten som skall ta hand om statens vilt. har åklagarväsendet en ny organisation för handläggning av miljöbrott. Miljöbrott definieras som brott mot bestämmelser.