prop · GO0322 · 2001-01-01 00:00:00 — Vid andelsbyten inom koncerner gäller dock reglerna om koncerninterna andelsavyttringar om förutsättningarna är uppfyllda för att tillämpa dessa bestämmelser, 49 kap. 5 § IL. Bestämmelserna som innebär omedelbar beskattning om moderbolaget är ett utländskt företag som hör hemma inom EU är i sådana fall inte förenliga med fusionsdirektivet. Om ersättningen inte utgörs av andelar omfattas regleringen inte av fusionsdirektivet. Det är ändå inte uteslutet att bestämmelserna står i strid med etableringsfriheten i artikel 43 i EG-fördraget. Mot denna bakgrund anser regeringen att bestämmelserna bör ändras så att svensk koncern även omfattar fall då moderbolaget i koncernen är ett utländskt bolag som hör hemma inom EES. Av 2 kap. 5 § IL framgår att med en svensk koncern avses en sådan grupp av företag eller andra näringsidkare som enligt någon svensk lag bildar en koncern. Avsikten med förslaget är att bestämmelserna bara skall gälla sådana koncerner som bildar en koncern enligt svensk lag, med det undantaget att moderföretaget kan höra hemma i en annat stat inom EES. Regeringen har också uppmärksammat att det vid tillämpning av bestämmelserna om koncerninterna andelsavyttringar saknas bestämmelser om efterföljande fissioner i vissa fall. Om det säljande företaget upphör att existera skall kapitalvinsten enligt huvudregeln i 20 § första stycket tas upp som intäkt. Detta gäller dock inte om det säljande företaget genom en fusion går upp i ett företag som tillhör samma svenska koncern. Något undantag från huvudregeln finns inte om ett företag upphör att existera genom en fission. En internationell fission får enligt fusionsdirektivet inte leda till några omedelbara inkomstskattekonsekvenser. En bestämmelse som motsvarar den som gäller för fusioner saknar i detta fall praktisk betydelse för fissioner eftersom det inte finns några civilrättsliga interna regler om fissioner. Bestämmelser om fissioner har ändå generellt tagits in i IL för att lagstiftningen skall vara komplett. I vissa länder finns nämligen sådana civilrättsliga regler. Undantaget från omedelbar beskattning bör därför också gälla när det säljande företaget upphör att existera genom en fission. I 24 § finns bestämmelser om att kapitalvinsten inte skall tas upp om det avyttrade företaget går upp i ett annat företag genom en fusion och det övertagande företaget ingår i samma svenska koncern som det säljande företaget. Någon motsvarande bestämmelse finns inte om det avyttrade företaget i stället upphör att existera genom en fission och de övertagande företagen ingår i samma svenska koncern som det säljande företaget. Det finns inte något skäl att behandla fusioner och fissioner olika i dessa fall. Paragrafen bör därför kompletteras med en regel om fissioner. Förslagen föranleder ändringar i 25 kap. 14, 24 och 25 §§ och 49 kap. 22 § IL samt fyra nya paragrafer, 5 kap. 12 15 §§, i lagen (1999:1230) om ikraftträdande av inkomstskattelagen (1999:1229). 9.9 Avdrag och avräkning för utländsk skatt Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt, , föreslås utvidgas till att omfatta även begränsat skattskyldiga fysiska och juridiska personer om de bedriver verksamhet här vid ett fast driftställe. Rätten till avdrag för utländsk allmän skatt föreslås gälla även för begränsat skattskyldiga som bedriver näringsverksamhet i vid ett fast driftställe. Promemorians förslag: I promemorian föreslås ingen ändring i bestämmelserna om avdrag för utländsk skatt vid inkomsttaxeringen. Förslagen till ändringar i AvrL överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: , Hovrätten för och Kammarrätten i anför att ordet svenskt bör tas bort i bestämmelsen om garantiavräkning i 1 § tredje stycket AvrL i konsekvens med de ändringar som föreslås i 24 kap. 20 § IL. och Hovrätten för föreslår med anledning av de utvidgade avräkningsmöjligheterna att en följdändring görs i 65 kap. 16 § IL om avdrag för utländsk skatt. Bakgrunden till regeringens förslag fanns ingen möjlighet att fullt ut undanröja dubbelbeskattning såvida det inte fanns ett skatteavtal mellan och den utländska staten. Den internationella dubbelbeskattningen kunde endast lindras genom att omkostnadsavdrag för utländska allmänna skatter i vissa fall medgavs. I rättspraxis finns i RÅ 1943 ref. 3 ett tidigt exempel på att sådant avdrag medgavs för en i utlandet erlagd definitiv källskatt. Andra rättsfall, såsom RÅ 1947 ref. 22, tolkades som att avdrag inte kunde medges för annan utländsk skatt än definitiv källskatt. En allmän möjlighet att dra av utländska allmänna skatter infördes i svensk lag först (prop. 1951:171, bet. 1951:BevU45, SFS 1951:324). Denna avdragsrätt finns i 16 kap. 19 § IL där det föreskrivs att allmän skatt till en utländsk stat skall dras av, om den har betalats av en obegränsat skattskyldig person på inkomster som anses ha sitt ursprung i den utländska staten. infördes i dåvarande 24 28 §§ SIL interna regler om avräkning av utländsk statlig skatt från svensk statlig inkomstskatt (prop. 1966:127, bet. 1966:BevU54, SFS 1966:730). Reglerna utvidgades till att gälla även utländsk och svensk kommunalskatt. infördes den s.k. overall-principen vid avräkningen beaktas samtliga utländska skatter och inkomster som blev tillämplig både vid avräkning enligt intern rätt och avräkning enligt skatteavtal. fördes de interna avräkningsreglerna över till en särskild lag, lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt (prop. 1985/86:131, bet. 1985/86:SkU43). Av 1 § AvrL framgår att endast obegränsat skattskyldiga har rätt till avräkning. Skälen för regeringens förslag Bestämmelserna om avdrag och avräkning för utländsk skatt gäller bara sådana fysiska och juridiska personer som är obegränsat skattskyldiga i . Bestämmelserna innebär alltså att en utländsk fysisk eller juridisk person som bedriver verksamhet i från ett fast driftställe inte har rätt till avdrag eller avräkning om en inkomst även beskattas i en utländsk stat, såvida en sådan rätt inte följer av ett skatteavtal. Såsom framgått av de föregående avsnitten är det inte förenligt med EG-fördragets bestämmelser om förbud mot inskränkningar i etableringsfriheten att vägra utländska företag som är etablerade i ett land inom EES samma förmåner vid beskattningen som inhemska företag får. Bestämmelsernas tillämpningsområde bör därför utvidgas till att omfatta begränsat skattskyldiga fysiska och juridiska personer som bedriver verksamhet här från ett fast driftställe. Såsom remissinstanserna anmärkt bör detta också gälla regeln om garantiavräkning i 1 § tredje stycket AvrL. I 2 § AvrL föreskrivs att rätt till avräkning enligt 1 § första stycket inte föreligger om statlig inkomstskatt, inkomstskatt, den utländska skatten samt den utländska intäkten omfattas av dubbelbeskattningsavtal. Syftet med denna bestämmelse är att klarlägga att avräkning för en utländsk skatt inte medges i fall då den utländska inkomsten som skatten belöper sig på är undantagen från beskattning enligt ett skatteavtal (exempt). I det fall att den utländska inkomsten omfattas av ett skatteavtal och det i avtalet föreskrivs att dubbelbeskattning skall undanröjas genom avräkning av utländsk skatt (credit) saknar bestämmelsen betydelse för den skattskyldige. Resultatet blir i detta fall detsamma oavsett om avräkning sker med stöd av 1 § AvrL eller skatteavtal. Skälet för detta är att i båda fallen skall 4* 13 §§ AvrL tillämpas. När ett företag, som hör hemma i en stat med vilken ingått ett skatteavtal (hemviststat), innehar ett fast driftställe i , föreskriver detta avtal hur beskattningsrätten skall fördelas mellan och hemviststaten. Det är emellertid inte i första hand förhållandet mellan och hemviststaten som avses att regleras i förslaget till ändring av 2 § AvrL utan förhållandet till en tredje stat. Om en skatt på en utländsk inkomst som erlagts i en tredje stat belastar ett utländskt företags fasta driftställe i skall medge avräkning för denna skatt från svensk skatt på driftställets inkomst. I många fall torde avräkning kunna ske för skatt erlagd i en tredje stat med stöd av artikeln om förbud mot diskriminering i skatteavtalet mellan och hemviststaten. Med hänsyn till att denna artikel inte alltid är utformad på samma sätt i alla avtal och att tillämpningsområdet för sådana artiklar i skatteavtal inte alltid är entydigt finns skäl att göra ett förtydligande i 2 § AvrL. Detta förtydligande, som föreslås i ett nytt tredje stycke i 2 § AvrL, innebär att bara för att de svenska och utländska skatterna samt den utländska intäkten omfattas av skatteavtal skall rätten till avräkning enligt 1 § AvrL inte i någon situation gå förlorad. Termer och uttryck som används i AvrL har normalt samma innebörd som motsvarande termer och uttryck i IL. Eftersom detta inte kommer till uttryck i lagtexten bör en bestämmelse med denna innebörd tas in i AvrL. Förslagen föranleder ändringar dels i 1 och 2 §§ AvrL samt att det i lagen införs en ny paragraf, 2 a §, dels i 16 kap. 19 § och 65 kap. 16 § IL. 11 Övriga frågor 11.1 En justering av reglerna om beräkning av skatteavdrag Regeringens förslag: Om en arbetstagare inte lämnar föreskrivna uppgifter får arbetsgivaren göra skatteavdrag enligt den skattetabell som motsvarar skattesatsen för inkomstskatt för den ort där arbetsgivaren har sitt kontor eller där ersättningen i annat fall betalas ut, ökat av avdraget enligt skattetabellen. Skälen för regeringens förslag: I prop. 1998/99:38 lade regeringen bl.a. fram förslag om hur avgifter till registrerade trossamfund kan tas in med statlig hjälp. Förslaget har antagits av (bet. 1998/99:SkU17, rskr. 1998/99:206, SFS 1999:316). har uppbördshjälp förekommit endast i fråga om avgift till . kommer sannolikt flera trossamfund att ansöka om och beviljas sådan uppbördshjälp. I 8 kap. 6 § skattebetalningslagen (1997:483) föreskrivs nu att om en fysisk person inte fullgör sin skyldighet enligt 5 kap. 16 §, dvs. att lämna arbetsgivaren sådana uppgifter att arbetsgivaren vet hur stort skatteavdrag som skall göras, skall arbetsgivaren göra skatteavdrag enligt skattetabellen för den ort där arbetsgivaren har sitt kontor eller där ersättningen i annat fall betalas ut, ökat av avdraget enligt tabellen. Olika tabeller kan gälla såväl för den ort där arbetsgivaren har sitt kontor som för den ort där ersättningen i annat fall betalas ut. Detta hänger samman med att det för varje ort finns en skattetabell för sådana skattskyldiga som tillhör och en för övriga. Om fler trossamfund beviljas uppbördshjälp, kommer det att finns fler skattetabeller för arbetsgivaren att välja emellan. Detta medför givetvis administrativa problem för arbetsgivarna när det gäller att välja skattetabell om en arbetstagare inte fullgör sin uppgiftsskyldighet enligt 5 kap. 16 § skattebetalningslagen. För att underlätta valet av skattetabell för arbetsgivarna bör det i en sådan situation vara tillåtet för arbetsgivaren att göra skatteavdrag enligt den skattetabell som motsvarar skattesatsen för inkomstskatt för den ort där arbetsgivaren har sitt kontor eller där ersättningen i annat fall betalas ut, ökat av avdraget enligt skattetabellen. Regeringen föreslår en sådan ordning. Regeringens förslag föranleder en ändring i 8 kap. 6 § skattebetalningslagen. 11.2 Beskattning av vissa ersättningar vid utbildning och arbetslöshet Regeringens förslag: har ett flertal ändringar genomförts beträffande vissa arbetsmarknadspolitiska författningar. Till följd härav föreslås att skattereglerna i inkomstskattelagen (1999:1229) och lagen (1999:1230) om ikraftträdande av inkomstskattelagen (1999:1229) anpassas till den nya lagstiftningen. Reglerna bör träda i kraft . Skälen för regeringens förslag: gäller ett flertal nya och förändrade författningar inom arbetsmarknadspolitiken (prop. 1999/2000:98, bet. 1999/2000:AU07, rskr. 1999/2000:230). Ändringarna innebär i huvudsak att antalet arbetsmarknadspolitiska författningar minskas och att bestämmelserna blir färre, mer lättlästa och mer enhetliga. Till följd av detta bör även vissa följdändringar göras på inkomstbeskattningens område. De bestämmelser som berörs återfinns i 11 kap. 33, 35 och 36 §§ samt i 12 kap. 3 § inkomstskattelagen (1999:1229, IL). Lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program trädde i kraft och ersatte bl.a. lagen (1997:1268) om kommuners ansvar för ungdomar mellan . Den skattefrihet som gäller för utvecklingsersättningar enligt den sist nämnda lagen (jfr 11 kap 33 § IL) bör därmed ändras till att avse utvecklingsersättningar som betalas ut enligt den nya lagen om arbetsmarknadspolitiska program. Enligt 11 kap. 35 § IL är särskilda bidrag till dem som deltar i yrkesinriktad rehabilitering och arbetsmarknadsutbildning skattefria. Det gäller också särskilda bidrag till dem som är likställda med sådana deltagare. Bestämmelserna infördes och gällde ursprungligen all ersättning men infördes en begränsning till traktamenten och särskilda bidrag. Genom IL har i lagtexten numera förtydligats att de bidrag som avses är bl.a. bidrag till utgifter för nattlogi och resor. I begreppet arbetsmarknadsutbildning har fram till ingått de arbetsmarknadspolitiska insatserna arbetspraktik och datorteksverksamhet. Bestämmelsen i IL bör anpassas till de nya reglerna inom det arbetsmarknadspolitiska området. Någon förändring i sak är inte avsedd. Skattefriheten bör även fortsättningsvis vara begränsad till de nämnda slagen av kostnadsersättningar. Den bör också vara begränsad till att avse samma personkrets som , dvs. personer som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering, arbetsmarknadsutbildning eller annan utbildning inom ramen för ett arbetsmarknadspolitiskt program, arbetspraktik eller datorteksverksamhet. Skattefriheten bör liksom också gälla för särskilt stöd som betalas ut till ledsagare till deltagare i fråga om sådan verksamhet eller till elever med funktionshinder vid utbildning i , gymnasieskolan eller motsvarande utbildning. I 11 kap. 36 § IL anges vilka ersättningar vid arbetslöshet som skall tas upp till beskattning. Under punkt 3 i paragrafen anges att ersättning i samband med generationsväxling är skattepliktig. Generationsväxling kan inte längre beslutas [förordningen (2000:632) om upphävande av förordningen (1997:1287) om generationsväxling på arbetsmarknaden]. Med hänsyn härtill bör punkten 3 upphävas. Enligt förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd lämnas aktivitetsstöd till den som tar del av de arbetsmarknadspolitiska program som nämns i 4 § nämnda förordning. Dessa program är arbetsmarknadsutbildning, arbetspraktik, stöd till start av näringsverksamhet, aktivitetsgaranti, vissa ungdomsinsatser och förberedande insatser samt fr.o.m. projekt med arbetsmarknadspolitisk inriktning. Eftersom de ersättningar som avses i nuvarande lydelse av 11 kap. 36 § punkt 2 och 4 IL fortsättningsvis kommer att betalas ut i form av aktivitetsstöd bör dessa sammanföras i en punkt. 11.3 Rättelser i inkomstskattelagen m.m. Regeringens förslag: Några uppenbara fel och inkonsekvenser med anledning av införandet av inkomstskattelagen (1999:1229) skall rättas till. Skälen för regeringens förslag: IL infördes och trädde i kraft . Lagen tillämpas första gången vid taxering. I IL har de flesta inkomstskattelagar arbetats in, förutom den upphävda kommunalskattelagen (1928:370, KL) och den upphävda lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, ytterligare 33 andra lagar. Vid överföringen av bestämmelserna i de upphävda lagarna till IL har några felaktigheter uppkommit. Det gäller uppenbara skrivfel såsom att hänvisningar gjorts till fel paragraf. Vidare har det uppmärksammats att det uppstått några inkonsekvenser beträffande terminologin och dylikt. I propositionen föreslås att felaktigheterna och inkonsekvenserna rättas till. Vilka ändringar som görs framgår av författningskommentarerna. har i en skrivelse hemställt att 58 kap. 17 § IL skall förtydligas på så sätt att det klargörs att en pensionsförsäkring kan överlåtas mellan arbetsgivare och anställd. I 58 kap. 17 § föreskrivs att en pensionsförsäkring får överlåtas bara om en av tre förutsättningar är uppfyllda. En av dessa förutsättningar lyder till följd av ändring i anställningsförhållanden, förutsatt att försäkringen före eller efter överlåtelsen är en tjänstepensionsförsäkring . I motsvarande bestämmelse i KL - punkt 1 trettonde stycket av anvisningarna till 31 § - fanns orden ändring av inte med. menar att bestämmelsen genom detta tillägg i IL har fått en annan innebörd. När bestämmelsen infördes anfördes i förarbetena (prop. 1975/76:31 s. 123) att det bör vara möjligt för en anställd att överlåta en pensionsförsäkring till sin arbetsgivare, t.ex. när en egenföretagare tar anställning. Vidare anfördes att det bör vara möjligt att föra över äganderätten till en inte slutbetald tjänstepensionsförsäkring till anställd i samband med att anställningen upphör, varvid försäkringen skall likställas med pensionsförsäkring som inte har tagits i samband med tjänst. Denna fråga har prövats av Regeringsrätten (RÅ 2000 not. 76) som kom fram till att också bestämmelsen i KL hade den innebörden att det skulle vara fråga om ändrade anställningsförhållanden. I propositionen 1999/2000:2 föreslogs följdändringar i ett stort antal lagar. Det har uppmärksammats att några ytterligare följdändringar måste göras i andra lagar. Det gäller lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m., förmögenhetsskattelagen (1997:323) och skattebetalningslagen (1997:483). Förslagen till dessa ändringar kommenteras i författningskommentaren. Förslag om upphävande lämnas slutligen ifråga om följande författningar som är tillämpliga: 1. förordningen (1967:44) om investeringsavgift för vissa byggnadsarbeten, 2. lagen (1992:846) om tillfällig avvikelse från lagen (1989:484) om arbetsmiljöavgift, 3. lagen (1992:1330) om tillfällig avvikelse från lagen (1989:484) om arbetsmiljöavgift, och 4. lagen (1995:659) om tillfällig avvikelse från lagen (1989:484) om arbetsmiljöavgift 12 Offentligfinansiella konsekvenser Syftet med förslagen är att anpassa våra nationella regler till vad som följer dels av de skatteavtal som ingått med andra länder, dels av vårt medlemskap i . Av avsnitt 4.1 framgår att regler som begränsar vissa förmåner till svenska företag i praktiken ofta utvidgas till att gälla även utländska företag på grund av en klausul om diskrimineringsförbud i ett skatteavtal. Av avsnitt 4.2 framgår att ansett att medlemsstaters skattelagstiftning stått i strid med etableringsfriheten. EG-rätten skall inte bara beaktas fullt ut i medlemsstaternas nationella rätt, utan den skall också ges företräde framför nationella regler som står i strid med den. En nationell regel som strider mot gemenskapsrätten skall inte tillämpas. De föreslagna ändringarna får bara offentligfinansiella konsekvenser i de fall då en ickediskrimineringsklausul inte finns i ett skatteavtal eller om den inte är tillämplig i en viss situation. I den mån dagens regler diskriminerar utländska företag avhåller sig svenska företag normalt från att etablera koncerner med sådana strukturer. De offentligfinansiella effekterna av dessa regeländringar bedöms vara betydelselösa. De ändringar som görs med anledning av de nya arbetsmarknadspolitiska reglerna samt ändringarna som görs i skattebetalningslagen (1997:483) har inte någon offentligfinansiell effekt. 14 Författningskommentar 14.1 Förslaget till lagen om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 3 kap. 12 § I andra stycket regleras att anställda ombord på utländska fartyg som huvudsakligen går i oceanfart under vissa förutsättningar inte är skattskyldiga för inkomst av anställningen. I tredje stycket definieras vad som avses med oceanfart. En sådan definition fanns inte med i motsvarande bestämmelse i den numera upphävda kommunalskattelagen (1928:370, KL), utan där hänvisades till fartygssäkerhetsförordningen (1988:594). När definitionen fördes in i inkomstskattelagen (1999:1229, IL) togs, av misstag, fart på vissa europeiska farvatten inte med i definitionen. Det görs därför ett tillägg här i tredje stycket. 6 kap. 6 § I andra stycket behandlas juridiska personer som förvaltar samfälligheter och som inte beskattas för inkomster i samfälligheten. Villkoret att den juridiska personen skall ha bildats enligt en författning eller på liknande sätt har av misstag fallit bort. Det tas därför in här. 6 kap. 12 § I paragrafen föreskrivs att andra utländska juridiska personer än utländska bolag från sina inkomster skall dra av sådan del av inkomsterna som delägarna beskattas för enligt 13 16 §§. Bestämmelserna i 13 16 §§ reglerar vad delägarna är skattskyldiga för. Bestämmelsen här i 12 § ändras därför på det sättet att den utländska juridiska personen inte är skattskyldig för den del av inkomsterna enligt 11 § som delägarna är skattskyldiga för enligt 13 16 §§. Det är fråga om en redaktionell ändring. 7 kap. 17 § I paragrafen finns den s.k. katalogen med juridiska personer som bara är skattskyldiga för inkomst på grund av innehav av fastighet. I den första strecksatsen räknas Aktiebolaget upp. I motsvarande bestämmelse i SIL räknades inte Aktiebolaget upp utan i stället stod det de bolag som avses i 1 § tredje stycket 5 lagen (1991:1482) om lotteriskatt . I det lagrummet står numera sådant lotteri och sådant spel enligt kasinolagen (1999:355) som har anordnats av företag som i sin helhet, direkt eller indirekt, ägs av staten (se 1 § fjärde stycket 5). Ändringen i lotterilagen gjordes med ikraftträdande (prop. 1998/99:80, bet. 1998/99:KrU11, SFS 1999:357). Skälet till ändringen var att det bildats ett nytt bolag - - som skall bedriva kasinoverksamhet. Genom att det fanns en hänvisning till lotterilagen från SIL kom att tillhöra den grupp av juridiska personer som är skattskyldiga bara för innehav av fastighet. Det gjordes emellertid, av misstag, inte något tillägg för detta företag i . Det är lämpligast att föreskriva att de som skall omfattas är helägda dotterbolag till . Det har två fördelar. För det första begränsas kretsen till sådana företag som bara bedriver spelverksamhet. Om något företag också skulle bedriva annan verksamhet, t.ex. restaurangverksamhet, omfattas det inte av undantaget från skattskyldighet. Vidare ger det Aktiebolaget en möjlighet att strukturera sin koncern på lämpligast möjliga sätt, dvs. koncernstrukturer låses inte fast av denna bestämmelse. 10 kap. 3 § I punkten 5 om avskattning av pensionssparkonto har den felaktiga hänvisningen till 59 kap. 33 § rättats till 58 kap. 33 §. 10 kap. 11 § och 11 kap. 16 § I 10 kap. 11 § andra stycket föreskrivs att personaloptioner skall avskattas om den skattskyldige upphör att vara obegränsat skattskyldig. Av 3 kap. 3 § framgår att med obegränsat skattskyldig avses den som är bosatt i , stadigvarande vistas i och den som har väsentlig anknytning till och har varit bosatt här. I motsvarande bestämmelse i KL föreskrevs att avskattning skulle ske om den skattskyldige upphörde att ha sitt egentliga bo och hemvist i eller att stadigvarande vistas här. Enligt bestämmelsen i KL skulle avskattning således ske oberoende av om den skattskyldige hade väsentlig anknytning till och har varit bosatt här. Någon avsikt att ändra bestämmelsen när den togs in i IL fanns inte. Orden obegränsat skattskyldig har därför bytts ut mot bosatt eller stadigvarande vistas här. Av samma skäl har motsvarande ändring gjorts i 11 kap. 16 §. I 10 kap. 11 § finns bestämmelser om beskattningstidpunkten. Bestämmelsen i andra stycket sista meningen är inte en sådan bestämmelse utan en skattepliktsbestämmelse. Bestämmelsen har därför flyttats till ett nytt andra stycke i 11 kap. 16 §. 11 kap. 26 § Terminologin anpassas till förslagen i övrigt i propositionen. Uttrycket inom eller mellan Europeiska unionens medlemsländer eller EES- länderna byts ut mot inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Det senare begreppet omfattar EU:s medlemsländer samt de till EFTA anslutna staterna , och .