prop · GO0355 · 2001-01-01 00:00:00 — Enligt artikel 5.3 har fysiska personer som är medborgare i Europeiska gemenskapens medlemsstater eller i och som beger sig till eller Europeiska unionens medlemsstaters territorium endast i egenskap av mottagare av tjänster rätt till inresa och vistelse. Enligt artikel 5.4 skall de rättigheter som anges i denna artikel garanteras i enlighet med bestämmelserna i bilagorna I, II och III. De kvantitativa bestämmelserna i artikel 10 är inte tillämpliga på de personer som avses i denna artikel. Kommentar Noteras bör att bestämmelsen konstituerar en rätt att tillhandahålla tjänster på en annan avtalsslutande parts territorium. Denna bestämmelse skiljer sig från EG-rätten, så till vida att EU-medborgare har en mer obegränsad rätt att tillhandahålla tjänster på varandras territorium, enligt artikel 49 i . I avtalet begränsas tiden för tillhandahållande av tjänster per kalenderår. Mottagare av tjänster omfattas inte av 90-dagarsregeln. Detta framgår vid jämförelse med artikel 23 i bilaga I. De har alltså obegränsad rätt att vistas i landet medan de tar emot tjänster, på samma sätt som EU-medborgare. Genomförande i svensk rätt Regeringen har bemyndigats att föreskriva undantag från de krav som utlänningslagen (1989:529, UtlL) ställer på utlänningar angående innehav av pass, 1 kap. 2 § UtlL, visering, 1 kap. 3 § UtlL, uppehållstillstånd, 1 kap. 4 § UtlL och arbetstillstånd, 1 kap. 5 § UtlL. Regeringen har även bemyndigats att meddela föreskrifter om att en ansökan om uppehållstillstånd får bifallas i vissa fall, 2 kap. 14 § UtlL. Sådana bestämmelser finns i utlänningsförordningen. Artikeln föranleder således ingen lagändring. Rätt till vistelse för personer som inte utövar ekonomisk förvärvsverksamhet (artikel 6) I artikeln anges att personer som inte utövar ekonomisk förvärvsverksamhet skall garanteras rätt till vistelse på en avtalsslutande parts territorium i enlighet med bestämmelserna om icke yrkesverksamma personer i bilaga I. Rättigheten kommenteras närmare i anslutning till artiklarna i bilaga I, se avsnitt 7.5. Andra rättigheter (artikel 7) I artikeln anges att de avtalsslutande parterna, i enlighet med bilaga I, särskilt skall fastställa ett antal rättigheter som har anknytning till den fria rörligheten för personer. Först anges rätt till likabehandling i förhållande till de avtalsslutande parternas egna medborgare vad beträffar upptagande och utövande av ekonomisk förvärvsverksamhet samt i fråga om levnads-, anställnings- och arbetsvillkor. Därefter nämns rätt till yrkesmässig och geografisk rörlighet, varigenom medborgarna i de avtalsslutande parterna får röra sig fritt på värdlandets territorium och utöva vilket yrke de vill. Sedan nämns rätt att stanna kvar på en avtalsslutande parts territorium efter det att en ekonomisk förvärvsverksamhet avslutats. Därnäst nämns rätt till vistelse för familjemedlemmar, oavsett deras medborgarskap samt rätt för dessa att utöva ekonomisk förvärvsverksamhet. Därefter nämns rätt att förvärva fast egendom, i den mån denna rätt hänger samman med utövandet av de rättigheter som beviljas genom detta avtal. Slutligen anges en rätt att, efter det att en ekonomisk förvärvsverk- samhet eller vistelse på en avtalsslutande parts territorium upphört, återvända dit för att utöva ekonomisk förvärvsverksamhet, samt rätt att omvandla ett tillfälligt uppehållstillstånd till ett permanent sådant. Denna rätt gäller bara , som regleras i artikel 10 i avtalet. Genomförandet av dessa rättigheter i svensk rätt behandlas i anslutning till de särskilda artiklarna i bilaga I. Samordning av sociala trygghetssystem (artikel 8) Artikeln fastslår principer för samordning av de sociala trygghetssystemen i enlighet med bilaga II - i syfte att särskilt säkerställa (i) likabehandling; (ii) fastställande av tillämplig lagstiftning; (iii) sammanläggning av samtliga perioder som i de olika nationella lagstiftningarna beaktas för förvärv och bibehållande av rätten till förmåner samt för beräkning av dessa förmåners storlek; (iv) utbetalning av förmåner till personer som är bosatta på de avtalsslutande parternas territorium; (v) samt samarbete mellan myndigheter och institutioner. I syfte att underlätta samordningen antogs en förklaring inom ramen för slutakten med innebörden att får delta som observatör vid möten som hålls inom ramen för för social trygghet för migrerade arbetare. Observatörsstatusen innebär att de schweiziska representanterna har yttranderätt, men inte rösträtt. Behörighetsbevis (artikel 9) Artikeln behandlar utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis och uppmanar de avtalsslutande parterna att vidta åtgärder i enlighet med bilaga III i fråga om ömsesidigt erkännande samt samordning av de avtalsslutande parternas lagar och andra författningar rörande upptagande och utövande av förvärvsverksamhet som arbetstagare och egenföretagare samt om tillhandahållande av tjänster, allt med målet att underlätta utövandet av förvärvsverksamhet eller tillhandahållande av tjänster. För att underlätta måluppfyllelsen stadgar förklaringen om deltagande i kommittéer i avtalets slutakt att ges observatörsstatus i Samordningsgruppen för ömsesidigt erkännande av examensbevis avseende högre utbildning. Även i denna kommitté har yttranderätt, men saknar rösträtt. 7.2 Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Övergångsbestämmelser (artikel 10) Artikeln, som behandlar övergångsbestämmelser samt avtalets framtida utveckling, är uppdelad i 8 punkter. Det generella budskapet i dessa är att öppnandet av arbetsmarknaderna sker stegvis. I artikel 10.1 ges rätt att efter avtalets ikraftträdande införa kvantitativa begränsningar vad gäller upp- tagande av ekonomisk förvärvsverksamhet vid vistelse , men mindre än samt vid vistelse . Begränsningar vad gäller vistelse än är inte tillåtna. Vidare skall alla kvantitativa begränsningar för medborgare från Europeiska gemenskapens medlemsstater enligt ovan upphöra att gälla vid ingången till det sjätte året. I artikel 10.2 klargörs att de avtalsslutande parterna tillåts att under högst vidmakthålla kontrollen av företrädesrätten för arbetare som är integrerade i den ordinarie arbetsmarknaden. Samma tidsbegränsning är tillämplig vad gäller löne- och arbetsvillkor för medborgare, inklusive i artikel 5 avsedda personer som tillhandahåller tjänster från den andra avtalsslutande parten. Dock stadgas att före utgången av skall en gemensam kommitté undersöka nödvändigheten i att vidmakthålla dessa begränsningar. Kommittén kan härvidlag förkorta den två-åriga övergångsperioden. Det bör vidare noteras att övergångsperioden inte är tillämplig på dem som tillhandahåller tjänster som liberaliserats genom ett särskilt avtal mellan de avtalsslutande parterna rörande tillhandahållande av tjänster, inklusive de delar rörande avtalet om offentlig upphandling som gäller tjänster. Således påverkas personer som till-handahåller tjänster inte, givet att nämnda förhållanden är uppfyllda. I artikel 10.3 fastställs att , fr.o.m. avtalets ikraftträdande t.o.m. utgången av det femte året, skall garantera minst 15 000 nya uppehållstillstånd med en giltighetstid än samt minst 115 500 nya uppehållstillstånd med en giltighetstid , men mindre än , för arbetstagare och egenföretagare från Europeiska gemenskapen. I artikel 10.4 tas långsiktiga begränsningar rörande uppehållstillstånd upp. Om det fr.o.m. det sjätte t.o.m. det tolfte året efter avtalets ikraft- trädande förhåller sig så att antalet nya uppehållstillstånd inom en av de i punkt ett angivna kategorierna (vistelse , men mindre än samt vid vistelse ) överstiger genom- snittet för de tre föregående åren med , får därefter ensidigt begränsa antalet uppehållstillstånd för arbetstagare och egenföretagare från Europeiska gemenskapen inom denna kategori till det genomsnittliga antalet för de tre föregående åren plus . Året därefter får samma begränsningar gälla. Denna ventil kan dock användas endast med beaktande av vissa begränsningar. Således får utnyttjandet av ventilen inte få till följd att utfärdar färre uppehållstillstånd än som anges i punkt 3, dvs. minst 15 000 med en giltighetstid samt minst 115 500 med en giltighetstid , men mindre än . Sammanfattningsvis innebär punkterna 1-4 ovan att olika typer av övergångsbestämmelser gäller från avtalets ikraftträdande. Först därefter etableras en fri rörlighet för personer som överensstämmer med gemenskapens principer. I artikel 10.5 klargörs att övergångsbestämmelserna i punkterna 1-4 ovan inte skall tillämpas på arbetstagare eller egenföretagare som före avtalets ikraftträdande, har tillstånd att utöva ekonomisk förvärvsverksamhet på någon av de avtalsslutande parternas territorium. Denna regel gäller särskilt med avseende på punkt två om företräde på arbetsmarknaden samt differentierade löne- och arbetsvillkor. Dessa personer skall garanteras de rättigheter i anslutning till personers fria rörlighet som stadgas i avtalets grundläggande bestämmelser, särskilt artikel sju, efter avtalets ikraftträdande. Vidare skall personer med uppehållstillstånd än kunna förnya detta utan hinder av de kvantitativa begränsningarna, medan personer vars uppehållstillstånd gäller automatiskt skall få uppehållstillståndet förlängt. Enligt artikel 10.6 skall regelbundet leverera statistik, in- begripet statistik och information om åtgärder rörande icke- diskrimineringsprincipen i artikel 2, till den gemensamma kommittén i syfte att underlätta genomförandet av avtalet. Var och en av de avtalsslutande parterna kan begära att den gemensamma kommittén gör en översyn av läget. Artikel 10.7 föreskriver att någon kvantitativ begränsning vad gäller gränsarbetare inte får tillämpas. Artikel 10.8 stadgar att övergångsbestämmelser rörande social trygghet och överföring av intjänade rättigheter fastställs i tilläggsprotokollet till bilaga II. Behandling av överklaganden (artikel 11) I artikeln anges att personer som avses i avtalet skall ha rätt att klaga hos behöriga myndigheter i ärenden som gäller tillämpningen av be- stämmelserna i avtalet. Överklaganden skall behandlas inom rimlig tid. När beslut med anledning av överklagandet fattats, eller om inget beslut fattats inom en rimlig tidsfrist, skall de personer som avses i avtalet ha möjlighet att överklaga vidare hos behörig nationell rättsinstans. Genomförande i svensk rätt Möjligheterna att överklaga förvaltningsmyndigheters beslut som gäller tillämpningen av utlänningslagen regleras i 7 kap. UtlL. Där anges bl.a. att en polismyndighets beslut om avvisning får överklagas till . beslut om bl.a. utvisning eller avvisning får överklagas till . Om beslut överklagas skall överklagandet ges in till . I samband med att ett överklagande inkommer till verket vidtas s.k. omprövning. För det fall ingen ändring sker i det överklagade beslutet vid omprövningen överlämnas hela överklagandeärendet till avgörande. För det fall klaganden vänder sig direkt till tillställer nämnden skrivelsen för behandling. Förmånligare bestämmelser (artikel 12) Artikeln anger att avtalet inte skall ha någon inverkan på eventuella förmånligare nationella bestämmelser för medborgarna i de avtalsslutande parterna eller deras familjemedlemmar. Stoppklausul (artikel 13) Artikeln berör frågan om en stoppklausul. Det fastställs att de avtals- slutande parterna inte får anta nya bestämmelser gentemot medborgare från den andra avtalsslutande parten som är restriktivare på de områden som omfattas av detta avtal. Artiklarna 12 och 13 innebär inte att de avtalsslutande parterna förbinder sig att ändra nationella bestämmelser som ger deras medborgare eller familjemedlemmar förmånligare villkor än andra personer. Däremot förhindras de avtalsslutande parterna att anta nya liknade bestämmelser. (artikel 14) Denna artikel behandlar frågan om en gemensam kommitté och är uppdelad i sex punkter. I artikel 14.1 stipuleras inrättandet av en gemensam kommitté med uppgift att ansvara för avtalets förvaltning och korrekta tillämpning. Kommittén skall i detta syfte utfärda rekommendationer. Vidare kan kommittén fatta beslut i de fall som anges i avtalet. I artikel 18 klargörs närmare i vilka fall som kommittén har behörighet att fatta bindande beslut. Som ett utslag av att föreliggande avtal slutits enligt en mellanstatlig princip utan någon överlåtelse av lagstiftningskompetens, kan dylika beslut fattas enbart genom en ömsesidig överenskommelse. I kommittén skall de avtalsslutande parterna vara representerade. Kommentar De avtalsslutande parterna skall alltså samtliga vara representerade i den gemensamma kommittén. Eftersom EU-länderna är avtalsslutande part tillsammans med Europeiska gemenskapen rörande avtalet om personers fria rörlighet, skall varje enskilt EU-land ha en representant i den gemensamma kommittén. Enligt praxis har EU-länderna dock möjlighet att skicka en gemensam representant. Enligt artikel 14.2 skall den gemensamma kommittén sammanträda på begäran av en av de avtalsslutande parterna i den händelse att en påtaglig svårighet av ekonomisk eller social karaktär uppstår. Huvudregeln är att kommittén meddelar åtgärder då begäran om sammanträde ingavs. Denna tidsfrist kan dock förlängas av kommittén. De åtgärder som kommittén vidtar skall begränsas till vad som är absolut nödvändigt och inverkar på tillämpningen av avtalet i så liten ut- sträckning som möjligt. I artikel 14.3 stadfästs att de avtalsslutande parterna regelbundet skall utbyta information i syfte att underlätta att avtalet genomförs i överensstämmelse med dess andemening. Vidare nämns att den gemensamma kommittén skall samråda på begäran av en av de avtalsslutande parterna. Artikel 14.4 stipulerar att den gemensamma kommittén skall sammanträda vid behov, men minst en gång . Utöver detta kan kommittén, som ovan nämndes, sammankallas på begäran av någon av de avtalsslutande parterna. Om en begäran till sammankomst framställs till följd av allvarliga svårigheter av ekonomisk eller social art, dvs. i enlighet med punkt 2, skall sammanträdet äga rum dagar efter hem-ställan. Artikel 14.5 behandlar kommitténs interna ordning. Den gemensamma kommittén skall fastställa sin arbetsordning som skall innehålla bl.a. bestämmelser om kommitténs sammankallande, utnämning av ordförande samt fastställande av dennes befogenheter. Artikel 14.6 befullmäktigar den gemensamma kommittén att inrätta arbets- eller expertgrupper i syfte att biträda kommittén i fullgörandet av dess uppgifter. Bilagor och protokoll (artikel 15) Denna artikel stadgar att bilagor och protokoll till avtalet är en integrerad del av detsamma. Vidare anges att förklaringar återfinns i slutakten. Hänvisning till gemenskapsrätten (artikel 16) I artikel 16.1 förbinder sig de avtalsslutande parterna att, i syfte att uppnå målen för avtalet, vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att säker-ställa att rättigheter och förpliktelser motsvarande de som återfinns i Europeiska gemenskapens rättsakter (som det hänvisas till i avtalet) till-ämpas i förbindelserna mellan parterna. I artikel 16.2 föreskrivs att i den mån tillämpningen av avtalet omfattar gemenskapsrättsliga begrepp, skall hänsyn tas till EG- domstolens gällande rättspraxis före tidpunkten för avtalets undertecknande. skall underrättas om praxis som uppstått efter denna tidpunkt. Vidare kan den gemensamma kommittén, i syfte att underlätta avtalets tillämpning, på en avtalsslutande parts begäran fastställa konsekvenserna av denna praxis. Rättsutveckling (artikel 17) Artikeln behandlar rättsutveckling och är uppdelad i två punkter. Artikel 17.1 stadgar att om en av de avtalsslutande parterna inleder ett förfarande för antagande av ett förslag till ändring av den inhemska lagstiftningen eller om förändringar i praxis äger rum i instanser mot vilka det inte finns något rättsmedel enligt inhemsk rätt, skall den aktuella avtalsslutande parten underrätta den andra parten genom den gemensamma kommittén under förutsättning att förändringarna sker på ett område som omfattas av avtalet. Artikel 17.2 fastslår att den gemensamma kommittén skall diskutera vilka konsekvenser som förändringar av den typ som anges i punkt ett har för tillämpningen av avtalet. Kommentar Förändringar av regelverket som omfattas av gemenskapskompetens anmäls till den gemensamma kommittéen av Europeiska gemenskapernas kommission. Vad avser områden under nationell kompetens skall anmälan göras av respektive medlemsstat. Artiklarna 16 och 17 syftar till att försöka säkerställa en enhetlig och dynamisk tolkning och tillämpning av avtalet, gemenskapsrättsliga begrepp och de EG-rättsakter som det hänvisas till i avtalet. Lagstiftningskompetensen ligger kvar på de avtalsslutande parterna. Inom de områden som omfattas av avtalet är det såvitt avser EU-länderna huvudsakligen fråga om gemenskapskompetens. Artiklarna berör därför främst som genom införlivandet av avtalet anpassar sin lag- stiftning till rätten och vars domstolar har att vid tillämpning av de interna regler som hänger samman med avtalet ta vederbörlig hänsyn till praxis. Genom anmälningsförfarandet till den gemensamma kommittén och kommitténs vidare diskussion av föreslagna förändringar av den in- hemska lagstiftningen eftersträvas enhetlighet och homogenitet på områden som omfattas av avtalet som en naturlig utveckling av de aktuella rättsområdena inte förhindras. Översyn (artikel 18) Artikeln tar upp frågan om en översyn av avtalet. Om någon av parterna önskar en översyn av avtalet skall den presentera ett förslag om detta för den gemensamma kommittén. Revideringar av bilaga II och III träder i kraft med omedelbar verkan efter ett beslut från kommittén. Andra re- videringar träder i kraft efter det att de respektive inhemska förfarandena har fullgjorts. Tvistlösning (artikel 19) Artikeln behandlar tvistlösning och är uppdelad i två punkter. I artikel 19.1 anges att de avtalsslutande parterna kan hänskjuta alla tvister rörande avtalets tolkning eller tillämpning till den gemensamma kommittén. I artikel 19.2 fastslås att den gemensamma kommittén har befogenhet att avgöra tvisten om avtalets tolkning och tillämpning samt att de avtalsslutande parterna till kommittén skall överlämna samtliga uppgifter som kan underlätta en grundlig genomlysning av den aktuella tvisten. Den gemensamma kommittén skall i detta syfte undersöka alla möjligheter för att avtalet även framgent skall kunna fungera väl. Förhållande till befintliga bilaterala avtal om social trygghet (artikel 20) Denna artikel klargör förhållandet till befintliga bilaterala avtal mellan och Europeiska gemenskapens respektive medlemsstater rörande social trygghet. Dylika avtal skall upphöra att tillämpas vid detta avtals ikraftträdande, i den mån de rör samma frågor som detta avtal. Förhållande till befintliga bilaterala dubbelbeskattningsavtal (artikel 21) Artikeln tar upp frågan om förhållandet till befintliga dubbel- beskattningsavtal och är uppdelad i tre punkter. Enligt artikel 21.1 påverkas bestämmelserna i bilaterala dubbel- beskattningsavtal mellan och Europeiska gemenskapens medlemsstater inte av bestämmelserna i detta avtal. Detta gäller särskilt avseende begreppet gränsarbetare i avtal om dubbelbeskattning. I artikel 21.2 sägs att ingen bestämmelse i avtalet skall tolkas som ett hinder för de avtalsslutande parterna att i tillämpningen av sina respektive skatterättsliga regler, göra en åtskillnad mellan skattskyldiga som inte befinner sig i en jämförbar situation, särskilt vad gäller bostadsort. I artikel 21.3 fastslås att ingen bestämmelse i avtalet skall utgöra ett hinder för de avtalsslutande parterna att säkerställa påförande, betalning och effektiv uppbörd av skatt eller att motverka skatteflykt enligt en avtalsslutande parts inhemska skattelagstiftning, enligt dubbelbeskattningsavtal mellan och Europeiska gemenskapens medlemsstater eller enligt andra avtal i skattefrågor. Ett syfte med artikeln är att säkerställa att de överenskommelser som gjorts i dubbelbeskattningsavtal mellan och medlemsstaterna i Europeiska gemenskapen inte skall påverkas av detta avtal. De avtals- slutande parterna har också avsett att klargöra att interna skatteregler förblir opåverkade av avtalet. Detta gäller bl.a. avseende skilda regler för skattskyldiga som inte befinner sig i jämförbara situationer, uppbörd och bekämpning av skatteflykt. Förhållande till bilaterala avtal inom andra områden (artikel 22) Denna artikel reglerar förhållandet mellan redan föreliggande avtal och detta avtal om andra frågor än social trygghet och dubbelbeskattning och är uppdelad i två punkter. Enligt artikel 22.1 skall detta avtal utan hinder av vad som stipuleras i artiklarna 20-21 inte påverka redan föreliggande avtal mellan och någon eller några av Europeiska gemenskapens medlemsstater rörande enskilda ekonomiska aktörer, gränsöverskridande samarbete eller lokal gränstrafik i den mån de är förenliga med detta avtal. Skulle eventuella avtal på dessa tre områden inte vara förenliga med detta avtal skall dock enligt artikel 22.2 bestämmelserna i detta avtal gälla. Förvärvade rättigheter (artikel 23) Artikeln tar upp frågan om förvärvade rättigheter. Det sägs härvidlag att i den händelse avtalet sägs upp eller inte förlängs skall rättigheter som förvärvats av enskilda personer inte påverkas. För rättigheter som är under förvärvande skall de avtalsslutande parterna uppnå en ömsesidig överenskommelse rörande behandlingen. Tillämpning i territoriellt hänseende (artikel 24) Artikeln fastslår avtalets tillämpning i territoriellt hänseende. Härvidlag fastslås att avtalet skall tillämpas i de territorier där Fördraget om upp- rättandet av Europeiska gemenskapen tillämpas samt på territorium. Vidare skall avtalet tillämpas i enlighet med de villkor som fastställs i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Ikraftträdande och varaktighet (artikel 25) Artikeln behandlar ikraftträdande och varaktighet och innehåller den tidigare nämnda s.k. giljotin-klausulen. Även om sektorsavtalen är självständiga, stipulerar artikel 25.1 att de skall behandlas som ett gemensamt paket, allt i ett. Avtalet träder således i kraft respektive sägs upp endast i sin helhet, vilket är ett oeftergivligt krav. Denna klausul etablerades som tidigare nämnts till följd av ett krav från EU och med argumentet att enbart som ett sammanhållet paket kan avtalet tillvarata båda sidors intressen. Klausulen gäller dock inte beträffande avtalet om vetenskapligt och tekniskt samarbete när detta löper ut eller i det fall avtalet sägs upp av till följd av en modifiering av Europeiska gemenskapens ramavtal på området. I artikel 25.1 framgår vidare att avtalet träder i kraft först efter det att alla medlemsstater har ratificerat sektorsavtalet om personers fria rörlighet. När så har skett, träder hela avtalspaketet, dvs. alla sju sektors- avtalen, i kraft i efter dagen för den sista anmälan om deponering av ratificerings- eller godkännandeinstrumentet. I artikel 25.2 stadgas att avtalet har ingåtts för en inledande period av . Före utgången av det sjunde året kan de avtalsslutande parterna anmäla att avtalet inte skall förlängas. Om så inte sker, förlängs avtalet automatiskt . I slutakten återfinns en förklaring som fastställer rätt att under avtalets sjunde giltighetsår utifrån landets interna förfaranden ta ställning till avtalets förlängning. I artikel 25.3 framgår att de avtalsslutande parterna när som helst kan säga upp avtalet. Om någon av parterna enligt artikel 25.2 vid utgången av det sjunde året anmäler att parten inte önskar förlänga avtalet, eller om någon avtalsslutande part underrättar motparten om en uppsägning av avtalet enligt artikel 25.3, upphör avtalet att gälla efter mottagandet av en anmälan om icke-förlängning eller uppsägning 8 Bilaga I till avtalet om fri rörlighet för personer 8.1 Kapitel I Allmänna bestämmelser Regeringens förslag: Svenska medborgare som reser till skall inte behöva medföra pass.