prop · GO0372 · 2001-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna: Eftersom kommitténs betänkande inte innehåller några konkreta förslag har instanserna inte i någon större utsträckning behandlat detta kapitel. Flertalet instanser - hälften av myndigheterna, de flesta kommuner och övriga instanser - har uttalat sig positivt och stöder i allmänna ordalag kommitténs förslag om en garanterad minimistandard för infrastruktur. Vad det gäller uppsökande verksamhet och rekrytering uppvisar remissinstanserna en splittrad bild men många betonar vikten av en sådan verksamhet. anser att särskilda åtgärder behövs för målgrupper med särskilda behov. föreslår att ett särskilt anslag ges för att stimulera invandrarorganisationer och trossamfund att delta i uppsökande verksamhet. i skolan, m.fl. delar kommitténs uppfattning att även handikapporganisationer bör få ta del av medel för uppsökande verksamhet och rekrytering. Flertalet kommuner stöder i stort kommitténs förslag om förstärkt infrastruktur men uttalar sig inte explicit om huvudmannaskapet för rekrytering och uppsökande verksamhet. Flera kommuner framhåller dock bestämt att kommunen bör vara huvudman för denna verksamhet och att det inte står i motsatsförhållande till att fackliga organisationer, handikappföreningar m.fl. engageras i arbetet. De fackliga instanserna betonar sin roll i den uppsökande och rekryterande verksamheten och anser att samarbetet med kommunerna bör utvecklas. Skälen för regeringens bedömning: Det livslånga lärandet är ett individuellt projekt. Utmaningen för den samhällstödda vuxenutbildningen är att möta alla utifrån individuella önskemål, behov och förutsättningar. Syftet är att ge individen möjlighet att utöka sitt kunnande och utveckla sin kompetens för att främja personlig utveckling, delaktighet, ekonomisk tillväxt och sysselsättning. Människor har olika förutsättningar för lärandet på grund av tidigare skolgång, arbets- och livserfarenheter. Dessa skilda förutsättningar påverkar människors önskemål och deras självupplevda behov av lärande. Samhället har ett speciellt ansvar för att stödja de personer som inte tar egna initiativ för att möta de, ökande kraven på kunskaper. Allas behov av lärande skall kunna tillgodoses oberoende av t.ex. utbildningsbakgrund, kön eller etnisk tillhörighet. Vuxenutbildningen har i allt för hög utsträckning mött individerna som ett kollektiv med gemensam bakgrund och gemensamma behov. Utbildningen har ofta anordnats i form av färdiga paket. Detta konstaterandet om individuella olikheter ställer krav på en ökad flexibilitet när det gäller att möta människor i den uppsökande verksamheten, i vägledningssituationer och i utbildningens anordnande. Men det ställer också krav på en ökad lokal samverkan mellan aktörer i form av utbildningsanordnare, arbetsförmedling, fackliga organisationer och socialtjänst. I kommunens strategi för att möta vuxnas behov av utbildning och lärande bör ingå en övergripande plan för verksamheten utifrån lokala förutsättningar. har stimulerat till olika former av samarbete mellan olika utbildningsanordnare och myndigheter samt till kontakter med företrädare för olika branscher. Regional samverkan inom ramen för tillväxtavtalen och de regionala kompetensråden har också påbörjats i vissa kommuner. Det är viktigt att det arbete som sker i kommunerna och de erfarenheter som finns tas tillvara och vidareutvecklas. Uppsökande verksamhet Många vuxna söker sig självmant till utbildning med hjälp av enkel information som erbjuds genom tillgängliga kanaler. För vuxna, med begränsade och ibland negativa erfarenheter av studier, kan steget in i vuxenstudier vara svårt att ta. Information om och marknadsföring av olika utbildningsvägar måste då kompletteras med andra åtgärder. En sådan åtgärd är uppsökande verksamhet för att i det personliga mötet informera om olika möjligheter till utbildning och skapa motivation till studier. Kommunerna har enligt skollagen (1985:1100) skyldighet att bedriva uppsökande verksamhet vad gäller personer som behöver grundläggande vuxenutbildning och en informationsskyldighet i fråga om gymnasial vuxenutbildning. Genom har dessa verksamheter utvecklats, i många fall genom en nära samverkan med fackliga organisationer och handikapporganisationer. Inom de fackliga organisationerna pågår också en snabb utveckling för att finna nya former att bedriva kompetensutveckling. arbete med kompetensombud på arbetsplatser är exempel på sådan verksamhet. Lärdomar från är att för vissa individer, som har ett långt steg att ta, till att börja en utbildning krävs ett omfattande och tidskrävande motivationsskapande arbete. Det är av vikt att kommunen tar tillvara alla samverkansmöjligheter till uppsökande och motivationsskapande verksamhet. Det kan t.ex. handla om förebilder från arbetsplatsen, föreningslivet, fackliga organisationer och handikapporganisationer. Orienteringskurserna har i många kommuner fungerat som en brygga mellan uppsökande verksamhet och en mer systematiserad vägledning. Genom orienteringskurserna som har arrangerats av bl.a. studieförbund, har många personer med svag studiemotivation fått en inblick i vad vuxenlärande kan innebära samt hjälp och stöd med studieplaneringen. I de självförtroendestärkande insatser som ingått i kursen har många funnit en motivation till vidare studier. Spännvidden från de mest svårmotiverade till de mycket målinriktade som söker sig till vuxenutbildningen för enstaka behörighetsgivande kurser är mycket stor. För att göra det möjligt att ytterligare stärka organisationernas uppsökande verksamhet avser regeringen att i budgetpropositionen återkomma med förslag om att tillföra verksamheten ytterligare ca . Vägledning Vägledning med anknytning till studier, utbildning och arbete bestäms till sin form och innehåll utifrån behov, förväntningar och krav formulerade av å ena sidan den enskilde individen, å andra sidan av olika aktörer i samhället. Det är individens behov, intressen och förutsättningar som skall styra utbudet av tillgängliga utbildningar, samhällets och arbetsmarknadens möjligheter och krav. som pågått har den totala omfattningen av studie- och yrkesvägledning ökat kraftigt. Stora skillnader finns dock på den kommunala nivån. Trenden är att utbildningar i allt högre grad skräddarsys utifrån individers och olika verksamheters behov. Ofta handlar det om att inte välja hela utbildningsprogram, utan att plocka utvalda delar, vilket innebär en förskjutning mot ett tydligare individuellt ansvarstagande. Vägledning är viktigt inför studiestarten, och i samband med studiernas slutförande med utgångspunkt i individens behov och studiemål. Värdering av de formella och informella kunskaper en person besitter är därmed en aspekt som påverkar vägledningen. utgör också ett väsentligt inslag i många personers kompetensutveckling. Eftersom individernas motiv för studier är olika, krävs ett professionellt stöd för att de skall kunna göra väl underbyggda val och sätta upp mål för sina studier. Behovet av detta stöd kan variera från person till person. De första valen och målsättningarna för studierna är startpunkten för en process där målen och valen måste kunna förändras. Vägledning är därför en kontinuerlig process, där den enskilde studerandes val skall vara avgörande och inte den enskilda kommunens eller utbildningsanordnarens prioriteringar. IT och Internet-baserade informationskällor öppnar nya vägar för att förbättra omfattningen av och kvaliteten i vägledningen. Flera olika aktörer, med skilda roller, bidrar på olika sätt till en individs livsplanering. Det kan handla om bl.a. information, rådgivning, stöttning, handledning, karriäranalys och underlag för validering. Den enskilde möter olika former av vägledning i olika situationer: genom kontakter med arbetsförmedlingen vid arbetslöshet, på socialförvaltning, på inför rehabilitering och inte minst vid kontakter med olika utbildningsanordnare. Dessa situationer utmynnar ofta i någon form av individuell handlings- eller studieplan. Ett berättigat krav som den enskilde kan ställa är att de olika aktörerna - med hänsyn till sina respektive ansvarsområden och roller - skall samverka för att ge individen ett beslutsunderlag utifrån ett helhetsperspektiv. undersökningar visar att om individerna får möjlighet till väl underbyggda val så överensstämmer dessa val i mycket hög grad med arbetslivets efterfrågan av kompetens. Regeringen tillkallade en särskild utredare med uppgift att kartlägga och analysera vägledning i skolväsendet (dir. 1999:107). Utredaren skall kartlägga och analysera individens behov av studie- och yrkesvägledning inom skolväsendet och föreslå mål för studie- och yrkesvägledningen utifrån de förändrade krav som utbildningsväsende, arbetsliv och samhällsutveckling ställer. Vidare skall utredaren föreslå hur samarbete inom och utom utbildningssystemet kan utvecklas och pröva i vilken mån förslagen har effekter på vägledningen inom ansvarsområde. Regeringen avser att återkomma till frågor om vägledning efter det att utredningen redovisat sitt uppdrag . Validering Den faktiska kunskap en individ besitter måste lyftas fram och tas till vara i varje vägledningssituation. Ett instrument för detta är valideringen. Människor har olika kunskaper och kompetenser tillägnade både i ett formellt utbildningssystem och genom ett informellt lärande i vardagslivet eller yrkeslivet. I en rad olika sammanhang är det viktigt att hela den kompetens en enskild person besitter kan dokumenteras. Olika personer har olika behov beroende på i vilket sammanhang dokumentationen av deras kunskaper skall användas. Den enskilde kan ha ett behov av att få sina kunskaper validerade mot specifika kompetenskrav i arbetslivet. Ett annat behov kan vara att få dem värderade mot det formella utbildningssystemets krav för ett visst betyg och för att formellt kunna tillgodoräkna kunskaperna. En tredje situation är när kunskaperna tas till vara i en pedagogisk process t.ex. i en vägledningssituation eller i en utbildningssituation. Det sistnämnda är viktigt inte minst för hur en validering under pågående utbildning kan ge den studerande en möjlighet att reglera sin studietakt. För människor med lång livs- och yrkeserfarenhet är det inte rimligt att behöva starta studierna på en nivå, som fastställs med utgångspunkt från de kunskaper som den enskilde har dokumenterade från det formella utbildningssystemet i sin ungdom. Hur informell kunskap praktiskt skall kunna tillgodoräknas och vad kunskaperna skall valideras mot är frågor som måste lösas. Den validering som skett och sker i har i huvudsak skett mot kursplaner, med undantag av den yrkesprövning av invandrare som sker inom i form av intyg eller certifikat för att beskriva personens yrkeskompetens. Även näringslivet och branschorganisationer är involverade i utvecklingsarbete med att värdera människors yrkeskunskaper mot olika branschcertifikat. Genom en process där vägledning och validering utgör viktiga beståndsdelar får individen goda förutsättningar för ett fortsatt lärande. Det kommer att innebära efterfrågan på utbildning anpassad efter den enskildes behov och önskemål. I ett föränderligt samhälls- och arbetsliv åldras kunskap och kompetens snabbt. Gamla väl beprövade metoder visar sig inte längre vara användbara. Förmågan att lära på nytt blir en av de viktigaste kompetenserna. Många försök att definiera behov av framtida kompetenser har gjorts och görs. Risken kan finnas att man då definierar de behov som för tillfället är tydliga, men som inte är bestående. Internationellt sker en ökad fokusering på certifiering och mätning av yrkeskompetenser, ofta som ett resultat av krav på kvalitet och kvalitetsmätning. Traditionell mätning av kompetenser genom prov och tester motverkar sitt syfte. Vissa personer kan stressas av situationen och kan tappa tron på den egna förmågan. Utvecklingen av metoder för validering bör därför kännetecknas av att fokus förflyttas från prövning, testning och mätning mot bedömning av kompetenser i ett sammanhang. För att man skall kunna mäta t.ex. yrkeskompetens krävs en helhetsbedömning av individens hela kunskapsmassa baserad både på praktik och teori. Utifrån tidigare resonemang om att validering kan ha olika syfte för den enskilde, varierar sättet att bedöma för att få fram dessa kompetenser. I många fall är det viktigt att en miljö skapas så att sådana faktorer som problemlösningsförmåga, självständigt tänkande eller förmågan att planera arbetet finns med och kommer fram. Därmed kan en mer rättvis bedömning av en persons samlade kunskap och kompetens genomföras. Regeringen uppdrog åt en särskild utredare för att se över frågan om validering av vuxnas kunskap och kompetens (dir. 1999:86). Utredningsmannen skall bl.a. genomföra tre pilotprojekt har givit utredaren tilläggsdirektiv (dir. 2000:84) som innebär att utredaren även bl.a. skall kartlägga den valideringsverksamhet som pågår i kommunerna. Uppdraget skall slutredovisas . Regeringen avser att därefter återkomma till frågan om validering. Tillgänglighet En stor del av den utbildning som erbjuds för vuxna bedrivs av tradition terminsvis och genomförs i klassrum i någon av kommunens skolbyggnader. Studier kan i större kommuner ibland bedrivas både på dag- och . Omfattningen är vanligtvis begränsad till hel- eller halvtidsstudier inom ramen för en eller flera kurser. Den kraftiga volymökningen under ökade variationen i utbildningsutbudet. När individens behov av kunskap skall styra är det naturligt att efterfrågan inte alltid följer utbildningssystemets indelning i nivåer eller kurser eller tidpunkter för kursstart och kursslut. Det är inte alltid möjligt eller önskvärt för en person att följa en utbildning som löper i en viss takt, som är förlagd till en viss ort eller studielokal och som pågår ett visst antal timmar . Individernas olika mål för sitt lärande kan vara kursplaneanknutet, men kan också vara preciserat i helt andra termer. Det innebär att en enskild anordnare sällan kan tillgodose behoven hos alla studerande. Den enskildes behov kan inte alltid tillgodoses genom klassrumsundervisning i grupper om 16 eller 30 deltagare. De studerande behöver kunna välja mellan olika verksamhetsformer och själv påverka studietakten. Olika personers skilda förutsättningar att tillägna sig kunskap kräver variation när det gäller valet av pedagogik och metodik. Verksamhetens tillgänglighet måste också anpassas så att de stämmer överens med den enskildes efterfrågan. Sammantaget betyder detta att individen måste ges möjlighet att påverka arbetssätt och uppläggning av utbildningen så att denna formas utifrån deltagarens villkor och önskemål. Denna flexibilitet måste skapas med utgångspunkt i de lokala förutsättningar som finns i varje kommun. Samverkan mellan kommuner eller i regioner ökar möjligheterna till ett rikt och varierat utbud. Det är därför naturligt att kommunerna eftersträvar att fungera både som en samordnare av utbildningar och som utbildningsanordnare. Kommunens utbildning för vuxna i egen regi (komvux) blir därmed en av många genomförare av utbildningen i en kommun. Genom att fungera som samordnare kan kommunen i samarbete med andra kommuner erbjuda medborgarna en mångfald möjligheter att förverkliga sina studieplaner. Den enskilde ges då ökade möjligheter att få sina önskemål om innehåll, pedagogik och studietakt tillgodosedda. Också när utbildningen genomförs i entreprenadform är kommunen huvudman för verksamheten. En av kommunernas viktigaste arbetsuppgift i detta perspektiv blir att bedriva ett utvecklingsarbete för att kvalitetssäkra utbildningarna. Det skapar även utbildningsmöjligheter och verksamhetsformer som kan förändras i takt med utvecklingen av den enskildes, samhällets och arbetslivets önskemål. Förutom att kommunen bör ha samlad kunskap om utbildningsutbudet och möjlighet att skapa inlärningssituationer måste även kommunen kunna erbjuda olika former av stöd för lärandet. Behovet kan variera utifrån individens förutsättningar. Dels stöd för det direkta lärandet, dels ett stöd på grund av särskilda behov. Ett tydligt exempel är teknik och handledning vid distansutbildning. Ett annat är anpassade miljöer efter den enskildes särskilda behov i form av assistansstöd, tolk eller tillgängliga lokaler för människor med olika former av funktionshinder. Stödet skall inte vara beroende av en kommuns samlade utbildningsutbud utan bör även omfatta de personer som följer högskoleutbildning på distans eller någon annan form av utbildning. I ett långt perspektiv bör det omfatta all form av önskad kompetensutveckling. Inom ramen för har kommunerna utvecklat olika stödformer för lärande och organiserat det under samlingsnamn som lärcentra och kunskapens hus. Dessa centra kan vara båda stationära och mobila för att nå människor där de befinner sig. Det är viktigt att påpeka att dessa funktioner byggs upp utifrån lokala förutsättningar och inte utifrån en centraliserad modell. Lärande främjas av att det knyts till en viss situation. Det är därför värdefullt med ett lärande som är knutet till en praktisk vardag, t.ex. en arbetsplats. För den som söker utbildning och inte är anställd, kan det finnas behov av att koppla lärandet till konkreta situationer ute på arbetsplatserna. Det omvända förhållandet att en person har anställning men behöver få stöd för sitt lärande som arbetsplatsen inte kan erbjuda bör kommunen erbjuda stöd för personen i fråga. Båda fallen visar att det därför är viktigt att den lokala arbetsmarknaden knyts närmare till utbildningsanordnarna och vice versa. Detta skapar förutsättningar för att utbildningsanordnarna skall kunna tillhandahålla utbildning med ett modernt innehåll som stämmer överens med de behov individen har för att stärka sin ställning på arbetsmarknaden. Det ger en möjlighet för företagen lokalt och regionalt att ständigt ha tillgång till utbildningsanordnare som kan erbjuda efterfrågad utbildning. Detta samspel mellan utbildningsanordnarna och arbetslivet är nödvändigt för att främja tillväxt i företagen och därmed en lokal och regional utveckling som kommer hela samhället tillgodo. Regeringens avsikt med tillväxtavtalen var bl.a. att skapa en sådan utveckling. Studiestöd Individens möjligheter till studier beror inte enbart på en välutbyggd tillgänglighet till utbildning. Individen har även behov av ekonomiskt stöd under sin studietid. Detta stöd har stor betydelse för rekrytering av studerande. För vissa grupper är ett förmånligt studiestöd en nödvändighet för att ta beslut om att investera i sitt eget lärande. Många människor drar sig för att ta lån för sina studier. För att dessa skall ta steget in i utbildning krävs ett snabbt beslut om hur deras privatekonomiska situation kan lösas. Detta gäller framförallt de som startar med en kort utbildningsbakgrund. Det blir därför nödvändigt att beslutet om stöd fattas så nära individen som möjligt. Om inte dessa möjligheter finns riskerar stora grupper lämnas åt sidan och kunskapsklyftorna ökar i stället för att utjämnas. Det är därför som regeringen föreslår ett nytt statligt studiebidrag som ersätter det särskilda utbildningsbidraget (UBS) och där kommunerna får ett starkt inflytande över besluten i varje enskilt fall. I avsnitt 13.1 beskrivs detta förslag mer i detalj. Beroende på vilka studier eller utbildningsinsatser individen tar del av finns det en rad stöd. Det finns flera olika finansiella stöd för individen kopplat till arbetsmarknads-, social- eller utbildningspolitiska skäl. En gemensam nämnare för dessa är ofta att det ingår utbildningsinslag i det specifika programmet. I en strategi för livslångt lärande är det viktigt att kunna ge ett samlat stöd för själva lärandet oavsett hur individens ekonomiska situation säkerställs av samhället. De olika finansiella stöden för individerna, och inte minst studiestödet, har i inte betraktats som en kostnad för samhället utan som en investering. En investering som ger avkastning i ett senare skede i form av ökad ekonomisk tillväxt, högre sysselsättning eller social och kulturell utveckling. Detta synsätt har skapat möjligheter för människor att skaffa sig utbildning som bidragit till ett personligt växande, en positiv samhällsutveckling och ett konkurrenskraftigt arbetsliv. De resurser som tas i anspråk motiverar därför att effektiviteten och kvalitén i vuxenutbildningen tillmäts stor vikt. I det ovanstående har beskrivits en, som regeringen bedömer, nödvändig utveckling av förutsättningarna för vuxnas lärande. Det bör understrykas att de olika politiska verksamhetsområdena inte får ses som avgränsade verksamheter utan måste samverka för att göra livslångt lärande till en realitet för individen och därmed stärka samhällets viktigaste resurs för tillväxt nämligen de enskilda medborgarna. Regeringens bedömning är att det kan finnas hinder i berörda myndigheters regelverk som omöjliggör eller försvårar en utveckling av samverkan för individernas bästa. Exempel på detta kan vara möjligheten för kommunen och arbetsförmedlingen att göra samordningsvinster om utbildningar är upphandlade hos samma utbildningsanordnare. Det är bl.a. mot den bakgrunden som regeringen avser att ge berörda myndigheter i uppdrag att analysera och föreslå förändringar i nuvarande regelverk. En infrastruktur Dessa åtgärder för att främja vuxnas lärande kan beskrivas som basen i en infrastruktur för det livslånga lärandet. Med undantag för studiestödet svara kommunerna för denna främjande organisation finns. På samma sätt som goda kommunikationer, en väl fungerande skola och ett brett utbud av kultur- och fritidsaktiviteter gör en kommun attraktiv för invånare och företag utgör infrastrukturen för vuxnas lärande en viktig konkurrensfaktor i kunskapssamhället. Det är angeläget att kommunerna tar sitt ansvar för att etablera en infrastruktur för livslångt lärande. Detta innebär emellertid inte att den uteslutande består av kommunala aktiviteter. Snarare handlar det om att bygga nätverk, att skapa former och kanaler för samarbete och samverkan mellan kommunala förvaltningar, statliga myndigheter och institutioner, folkbildningen, utbildnings- och konsultföretag, parterna på arbetsmarknaden, handikapporganisationer och andra berörda aktörer. Statsbidraget till kommunerna för utbildning inom är beräknat så att det ger viss ersättning till kommunerna för insatser av detta slag. Också den del av statsbidraget som beräknas för utbildning vid folkhögskolor inom innehåller ett sådant moment. Så bör vara fallet så länge ett riktat bidrag utgår till gymnasial vuxenutbildning. Som en engångsinsats för att stimulera utvecklingen av infrastrukturen för vuxnas lärande avser regeringen att i budgetpropositionen för föreslå att kommunerna tillförs ca som knyts till statsbidraget för gymnasial vuxenutbildning. 8 vuxenutbildning I kapitel 5-7 har vi redovisat övergripande ställningstaganden till utvecklingen av vuxenutbildningen i syfte att anpassa den till principen om livslångt lärande. I detta och närmast följande kapitel konkretiseras dessa ställningstaganden för de olika verksamhetsformerna inom vuxenutbildningen. 8.1 Fortsatt utveckling efter projekttiden Regeringens bedömning: Det är angeläget att utvecklingsarbete bedrivs i kommunerna med en mångfald av anordnare och att utveckling av individuella studieplaner och validering fortsätter. bör få i uppdrag att analysera behovet av förändringar av kursplanerna och betygssystemet inom den grundläggande vuxenutbildningen samt att kartlägga lokala kurser inom den kommunala vuxenutbildningen och analysera behovet av förändring. Kommitténs förslag och remissinstanserna: Redovisningen av kommitténs förslag och remissinstansernas synpunkter som berör detta avsnitt finns beskrivna i kapitel 5. Kommittén behandlar utvecklingsfrågorna inom detta område på ett sådant sätt att en uppdelning skulle försvåra möjligheterna att bibehålla överblicken av kommitténs förslag.