prop · GP0350 · 2001-11-12 00:00:00 — 2000/01:52) presenterat en strategi för en miljöorienterad produktpolitik och för hur arbetet bör bedrivas i , inom EU och globalt. I propositionen Svenska miljömål delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130) föreslår regeringen en strategi för giftfria och resurssnåla kretslopp vilken omfattar en miljöorienterad produktpolitik. med propositionen avser regeringen att fortsätta det arbete för giftfria och Skr. 2001/02:50 resurssnåla kretslopp som bl.a. påbörjats i enlighet med regeringens skrivelse om en miljöorienterad produktpolitik och att driva detta arbete på nationell nivå och inom EU. En av de prioriterade frågorna under det svenska ordförandeskapet var att behandla kommissionens grönbok om en integrerad produktpolitik (IPP) och att få till stånd rådsslutsatser om kommissionens fortsatta arbete i frågan och framtagandet av en vitbok. Gemensamma slutsatser togs av rådet vid miljöministermötet . IPP ingår även som en del av rådets sektorsstrategi för integrering av miljöskydd och hållbar utveckling på den inre marknaden. Förorenade områden kan utgöra en fara för människors hälsa och för miljön. Förorenade områden har huvudsakligen uppkommit genom tidigare utsläpp, spill eller olyckshändelser. Efterbehandling av förorenade mark- och vattenområden förhindrar att föroreningarna sprids i miljön. Riskerna för att människor drabbas av t.ex. förgiftning och allergi minskar därmed. Om förorenade områden efterbehandlas blir de tillgängliga för bebyggelse eller annan användning, exempelvis som bostads-, industri- eller rekreationsområden. Genom att sanera redan exploaterad mark kan behovet av nyexploatering av mark minskas. Efterbehandling av förorenade områden är ett av delmålen under miljökvalitetsmålet Giftfri miljö. Regeringen föreslår i propositionen Svenska miljömål delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130) att förorenade områden skall vara identifierade och för minst 100 av de områden som är mest prioriterade med avseende på riskerna för människors hälsa och miljön arbetet med sanering och efterbehandling skall ha påbörjats . Minst 50 av de områden där arbetet påbörjats skall dessutom vara åtgärdade. Delmålet är utformat med hänsyn till den teknikutveckling och kunskapsuppbyggnad som pågår och som kan ha stor betydelse för hur delmålet uppnås. I samarbete med svarar i huvudsak länsstyrelser och kommuner för verksamheten med sanering och efterbehandling. uppgift är vägledning åt framför allt länsstyrelser och kommuner i deras arbete med efterbehandling, nationell samordning, fördelning av bidrag och tillsynsvägledning. Länsstyrelserna ansvarar bl.a. för läns- eller branschtäckande inventeringar, genomförande och stöd när undersökningar utförs och för upprättande av flerårsplaner för efterbehandling. Därmed har länsstyrelserna, utöver en genomförande- roll, en regionalt samordnande och prioriterande roll. Regeringen har även inom ramen för de lokala investeringsprogrammen för ekologisk hållbarhet bidragit till att sanering och efterbehandling har kunnat genomföras i flera kommuner. fördelades för saneringsprojekt. Regeringen uppdrog åt geologiska undersökning (SGU) att bl.a. göra en nationell kartläggning av områden som förorenats av eller misstänkts vara förorenade av statlig verksamhet och där den tidigare statliga organisationen inte längre finns kvar. Uppdraget omfattar områden där staten varit verksam i myndighets- eller bolagsform och där ingen ny verksamhetsutövare har övertagit ansvaret. Uppdraget skall Skr. 2001/02:50 redovisas . Arbetet med efterbehandling av förorenade områden befinner sig nu i ett läge där saneringsåtgärder initieras i allt större utsträckning. För fortsatt arbete med inventering, utvärdering och åtgärder föreslår därför regeringen i budgetpropositionen att det anslås för saneringsinsatser. beräknas 463 respektive . Regeringen har i proposition Svenska miljömål delmål och åtgärds- strategier (prop. 2000/01:130) slagit fast att en övergripande riktlinje för avfallshanteringen skall vara att minska mängden avfall för slutlig behandling, att minska avfallets farlighet samt att behandla avfallet utgående från dess inneboende egenskaper. Att minska mängderna avfall till deponering är av avgörande betydelse från såväl resurs- som miljösynpunkt. Stora delar av hushållsavfallet, det icke branschspecifika avfallet samt bygg- och rivningsavfall utgörs av material som bör kunna utnyttjas på olika sätt i stället för att deponeras. var avfallshanteringen dock främst inriktad på att lägga avfallet på deponi utan utsortering av fraktioner för återvinning och utan krav på att detta inte skulle innebära negativa effekter på människors hälsa och miljön. Avfall som deponeras kan ge upphov till miljöproblem. Det handlar framför allt om att föroreningar i avfallet sprids i deponin, i marken och i grundvattnet närmast deponin, vilket bidrar till övergödning och försurning av sjöar och vattendrag. Men det handlar även om att bl.a. metangas bildas i deponin som sprids och bidrar till växthuseffekten. För att minska de negativa effekterna med deponeringen av avfall är det angeläget att införa högt ställda miljökrav på existerande och kommande deponier. Det är också angeläget att minska mängden avfall som deponeras. Regeringen har vidtagit flera åtgärder i detta syfte. Exempel på åtgärder är producentansvar för förpackningar, returpapper, däck och bilar, förbud om deponering av utsorterat brännbart avfall från och ett förbud mot deponering av organiskt avfall generellt från samt en skatt på avfall som deponeras. Ytterligare ett exempel är förordningen (2000:208) om producentansvar för elektriska och elektroniska produkter som trädde i kraft . Beslutet om nyssnämnda förordning innebär i huvudsak en skyldighet för den som yrkesmässigt säljer elektriska och elektroniska produkter att vid nyförsäljning ta emot en motsvarande kasserad produkt och se till att denna tas om hand på ett från miljösynpunkt godtagbart sätt. Med förordningen följer även en viss informationsskyldighet för producenterna och en skyldighet att samråda med den kommun som begär det. Samhällsplanering, regional utveckling och En viktig förutsättning för att uppnå ett hållbart samhälle är som tidigare nämnts ett samhäll sliv byggt på grundläggande demokratiska värderingar. Öppna besluts- och planeringsprocesser där alla medborgare känner delaktighet och har vilja och förmåga att ta ansvar för sitt handlande utgör en viktig grund för det praktiska arbetet med hållbar utveckling. Viktiga förutsättningar är därför möjligheter till insyn, dialog och påverkan i planeringen. En av de viktigaste uppgifterna inom samhällsplaneringen är att bryta sektoriseringen och se till helheten. Detta kräver ett vidgat planerings- perspektiv där såväl ekologiska som ekonomiska och sociala aspekter integreras i beslut om markanvändning och bebyggelse samt om hur skall utvecklas. Genom att kommunerna har det huvudsakliga ansvaret för den fysiska planeringen är deras roll i arbetet för en ekologiskt hållbar utveckling central. En hållbar utveckling är beroende av väl fungerande regioner. En politik för regional utveckling i hela landet måste därför grundas på hänsyn till miljö- och naturförhållandena. ingår nu som centrala delar i arbetet med regional utveckling. En omställning av hela samhället till ekologisk hållbarhet förutsätter att byggprocessen, byggnader och anläggningar, transportsystemet och infrastrukturen i övrigt miljöanpassas och görs mer resurseffektiva än vad som är fallet . Ett av miljökvalitetsmålen En god bebyggd miljö innebär att städer, tätorter och andra byggda miljöer skall utgöra en god och hälsosam livsmiljö samt medverka till en god regional och global miljö. Krav på ökad hänsyn till miljön har successivt införts i plan- och bygglagstiftningen liksom i annan lagstiftning som påverkar användningen av mark, vatten och andra naturresurser. Dessa innebär bl.a. att kraven på att anal ysera och beskriva konsekvenserna i vid mening av förändringar i mark- och vattenanvändningen har förstärkts och att medborgarnas krav på möjligheter till insyn och inflytande har ökat. Samhällsplaneringens olika metoder och verktyg har vidareutvecklats, bl.a. med stöd av dessa lagstiftningsändringar. Närmare två tredjedelar av kommunerna är i färd med en översyn av sina kommunomfattande översiktsplaner. Detta arbete har viktiga kopplingar till arbetet med att genomföra Habitatagendan när det gäller hållbar stads- och bebyggelseutveckling. Också erfarenheter från bred medverkan i Agenda 21-processer har tagits tillvara i övrig samhällsplanering. Över hälften av kommunerna har deklarerat en avsikt att föra Agenda 21-arbetet närmare översiktsplaneringen. Analys- och bedömningsmetodik har u tvecklats vidare, bl.a. genom ett samarbete mellan , och ett antal kommuner med att ta fram planeringsrelevanta miljömål och indikatorer (det s.k. ). Metoder för övergripande verkningsfullt sätt att integrera miljöhänsyn i planeringen utvecklas Ett EG-direktiv (2001/42/EG) om miljöbedömningar av Skr. 2001/02:50 vissa planer och program (s.k. strategisk miljöbedömning) trädde i kraft i Det kommer att leda till att miljöeffekterna beskrivs på ett mer utförligt, genomarbetat och samstämt sätt i det svenska planerings- systemet. Det svenska planeringssystemet bedöms ha goda förutsätt- ningar att anpassas till de nya krav som kommer att följa av direktivet. Den kommunala samhällsplaneringen är ett viktigt instrument för att konkretisera och följa upp de nationella miljökvalitetsmålen till lokala förhållanden. Det är angeläget att utveckla den mellan- kommunala, regionala och nationella samordningen. Infrastruktur- planering och frågor om näringslivets utveckling, men också miljöfrågor, kan lösas regionalt i samverkan mellan kommuner. En tillämpning av regeringens förslag till delmål för miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö (prop. 2000/01:130) kommer att ställa krav på underlag om en ekologiskt hållbar utveckling av den byggda miljön som vägledning för fysisk planering och byggande. Inom ramen för det nordiska samarbetet har påbörjats ett arbete som syftar till att tydliggöra den fysiska planeringen i arbetet med en hållbar utveckling. För att säkerställa att miljömålen uppnås har, som tidigare nämnts, regeringen i prop. 2000/01:30 aviserat en översyn av (1987:10), PBL, i syfte att ge lagen en utformning som bättre främjar en långsiktigt hållbar utveckling. EU:s medlemsländer och kommissionen har arbetat med en sammanhållen regional utvecklingsplanering för unionens territorium European Spatial Development Perspective, ESDP. Befolknings- och näringslivsstruktur, infrastruktur liksom miljösituationen m.m. har analyserats. Med utgångspunkt från detta arbete har strategier för en samordning av framtida utvecklingsinsatser i EU:s medlemsländer skisserats. Arbetet syftar till att skapa förutsättningar för att använda och rikta in de resurser som finns inom Gemenskapen och medlemsländerna för att åstadkomma en långsiktig ekonomisk tillväxt som är regionalt balanserad och hållbar även från miljösynpunkt. Efter hand som processen kring ESDP har utvecklats har det blivit uppenbart att EU:s strukturpolitik i första hand inom ramen för regionalfonden är ett viktigt instrument, som inom unionen kan bidra till att genomföra de strategier som utvecklats i och i andra dokument. Reformeringen av EU:s jordbrukspolitik och utvidgningen av EU ökar också kraven på en allsidig bedömning av olika insatsers rationalitet och sammanhang i ett regionalt perspektiv. Frågan om planläggningens roll för en hållbar utveckling har utvecklats i en rad projekt inom ramen för Interreg II C . I de Interreg III-program för transnationellt samarbete som håller på att utarbetas skall ESDP beaktas. I dessa projekt samverkar de nordiska länderna kring och och erfarenheterna ökar om planläggningens betydelse för en hållbar utveckling i och vårt närområde. ESDP handlar bl.a. om hur planering och investeringar inom olika sektorer skall samordnas och hur utvecklingsinsatser i medlemsländerna skall koordineras i syfte att åstadkomma ekonomisk tillväxt, ökad sysselsättning och en god miljö. Flera av de ambitioner som Skr. 2001/02:50 formulerats i ESDP-processen ligger i linje med politikens inriktning i Det handlar inte minst om det sektorsövergripande synsätt som präglat den svenska politiken för regional utveckling . ESDP-dokumentet betonar också vikten av ett utbyggt samband mellan stad och landsbygd och att det är nödvändigt att stärka städer och regioner som är av särskild betydelse för glesbebyggda områden. Som ett led i genomförandet av ESDP i har regeringen gett och i uppdrag att tydliggöra hur ESDP kan komma att påverka politiken nationellt, regionalt och lokalt. De båda myndigheterna biträder också vid medverkan i EU-samarbetet på området. Inom EU pågår förberedelser för en rekommendation om integrerad förvaltning av gemenskapens kustområden ( ICZM). är positivt inställd till en rekommendation inom detta område och kommer att överväga hur denna rekommendation kan genomföras. I finns redan goda förutsättningar för att tillämpa ett integrerat arbetssätt. Även inom of Ministers responsible for Regional Planning, CEMAT har utarbetats en rapport, Guiding Principles for Sustainable Spatial Development of Continent. arbete integreras, inte minst mot bakgrund av pågående utvidgningsförhandlingar, allt mer i EU:s motsvarande arbete. för och Habitat har i uppgift att genomföra och vidareutveckla Habitatagendan och . Kommittén skall enligt sina direktiv samordna det svenska arbetet och lämna underlag till regeringen inför redovisningen till FN:s uppföljnings- möten om Habitatagendan och . har inför lagt fram sin nationalrapport med anledning av uppföljningen av åtagandena enligt Habitatagendan. I vår egenskap av ordförande i genomfördes tre samordningsmöten i den informella rådsarbetsgruppen med uppgift att förbereda (Istanbul+5). (UNGASS 25) antog vid sitt extra möte den 6 en Deklaration om städer och andra bosättningar i det nya årtusendet. Nationellt arbete med uppföljningen av och Habitatagendan Som ett led i uppdraget att föra en aktiv dialog med olika instanser som är engagerade i arbetet med och Habitat, har ett antal konferenser arrangerats tillsammans med lokala, regionala och andra samarbetspartner. Syftet med dessa konferenser har varit att skapa tillfällen för information och dialog som ett avstamp för det fortlöpande Agenda 21- och Habitatarbetet. Exempel på frågeställningar som har tagits upp vid dessa konferenser är Agenda 21-arbetets status i kommunerna, Skr. 2001/02:50 samverkan mellan lokala aktörer och centrala myndigheter samt informations- och folkbildningsarbete. Man har också diskuterat samordningen av Agenda 21- och Habitatprocessen, översiktsplanering och arbetet med de l okala investeringsprogrammen. Vidare har folkhälsofrågor, det lokala n äringslivets arbete för hållbar utveckling och vidareutveckling av lokala demokratiformer diskuterats. För det löpande informationsutbytet om arbetet med och Habitat har hemsidan spelat en viktig roll. har till regeringen redovisat sitt uppdrag att följa och u tveckla det pågående arbetet med att genomföra Habitatagendan. redovisar dessutom i en exempelsamling hur ett femtiotal kommuner arbetar med sin planering för att nå hållbara städer och samhällen. I uppdraget har också ingått att utveckla ett förslag till strategi för en integrerad syn på planering och hushållning med mark- och vattenresurser. Strategin syftar till att visa på viktiga utmaningar för den fysiska planeringen och som bättre kan stödja arbetet mot en hållbar utveckling. gav regeringen i uppdrag att inventera och redovisa myndigheternas arbete med och hållbar utveckling . slutrapporterade detta uppdrag . Inventeringen kommer att utgöra ett u nderlag för den rapportering som skall göra vid världstoppmötet i . En studie av kommunernas arbete med påbörjades , och redovisades av statsvetenskapliga institutionen vid på uppdrag av . Den första delen av studien utgjordes av en enkätundersökning som refererades samma höst i regeringens skrivelse Hållbara (skr. 1999/2000:13). Enkäterna har därefter följts upp med djupint ervjuer i ett urval kommuner. Beröringspunkter mellan Habitat och Det finns flera beröringspunkter mellan Habitatagendan och . Ett exempel är de i Habitatarbetet så väsentliga mark- och bebyggelse- frågorna som också behandlas i några av kapitlen i . Ett annat exempel är tillämpningen av det s.k. underifrånperspektivet, med tyngdpunkt och förankring i lokala frågor och hos skilda lokala aktörer. Både i och i andra länder är det på den lokala nivån ofta svårt, och kanske också irrelevant, att avgöra om ett visst projekt är ett lokalt Habitat- eller Agenda 21-projekt. Projekten kan ha olika organisatorisk eller administrativ bakgrund, men de syftar oftast till att lokalt verka för en hållbar samhällsutveckling. Ett ytterligare exempel på gemensamma förutsättningar är att globala och nationella överenskommelser konkretiseras och omsätts i verklig handling i ett lokalt sammanhang. Detta understryker vikten av att stärka de lokala myndigheternas roll och handlingsmöjligheter. Habitatagendan kan i detta perspektiv ses som ett viktigt planeringsredskap för att genomföra flera av de åtgärder som anges i Agenda 21-dokumentet. Habitatagendan och bör därför ses som kompletterande handlingsprogram, där det gemensamma målet är att bidra till ett hållbart samhälle. Regional utveckling och regionala tillväxtavtal Den regionala utvecklingen är viktig för en hållbar samhällsutveckling ur samtliga tre perspektiv i begreppet hållbar utveckling. Regeringens politik för regional utveckling har alltmer kommit att formas av ökad kunskap om betydelsen för en hållbar tillväxt av att alla landets regioner utvecklas väl, utifrån sina specifika förutsättningar. Den regionala näringspolitiken, som infördes baseras på detta synsätt (prop. 1997/98:62). Den regionala näringspolitiken bygger också på samverkan mellan företrädare för ett flertal statliga sektorer och utgår från regionens förutsättningar och prioriteringar. Det huvudsakliga instrumentet för genomförandet av politiken är de regionala tillväxtavtalen. Tillväxt- avtalen har i praktiken också kommit att bli ett viktigt samordnings- instrument för regionalpolitiken. Enligt den senaste regionalpolitiska propositionen En politik för tillväxt och livskraft i hela landet (prop. 2001/02:4) bör politik som har stor betydelse för hållbar utveckling och tillväxt utgå från en helhetssyn baserad på vissa utgångspunkter. Dessa utgångspunkter är lika gällande för t.ex. regeringens transportpolitik och innovationspolitik som för politiken med regional utveckling som primärt mål. En av dessa utgångspunkter är att politiken skall bidra till en hållbar utveckling omfattande såväl ekonomiska, sociala som ekologiska aspekter. Ekologisk hållbarhet är av stor betydelse för en hållbar regional utveckling ur flera aspekter. Att skydda miljön, utveckla och vårda naturresurserna, kulturarvet och boendemiljön, bedriva ett miljöanpassat långsiktigt hållbart jordbruk och bevara det öppna landskapet är viktigt för en hållbar regional utveckling och en levande landsbygd. En attraktiv natur-, kultur- och boendemiljö är viktig för att attrahera såväl entreprenörskap och företag som boende, och bidrar även direkt till ökad tillväxt och utveckling där miljövänlig lokal produktion och turistnäringen är exempel. Lokal miljövänlig produktion och turistnäringen kan få stor betydelse för sysselsättning och utkomst på landsbygden och i glesbygden. Ett miljödrivet näringsliv ger stärkta konkurrensfördelar och bidrar därmed också direkt till ökad utveckling och tillväxt. Enligt den nu lagda regionalpolitiska propositionen omvandlas regionalpolitiken till en ny politik för hållbar regional utveckling i alla delar av landet. Att främja en hållbar regional utveckling innebär att prioritera lösningar inom politiken som ger synergieffekter mellan de ekonomiska, sociala och ekologiska perspektiven. Det handlar om att hitta helhetslösningar som påverkar inriktningen av den regionala utvecklingen mot en mer hållbar samhällsutveckling. Målet för den regionala utvecklingspolitiken skall vara väl fungerande och hållbara lokala arbetsmarknadsregioner med en god servicenivå i alla delar av landet. Med väl fungerande lokala arbetsmarknadsregioner menas att de är så attraktiva för människor och företag att det är möjligt att ta till vara den potential och livskraft som finns hos dessa i alla regioner. Med hållbar menas att politiken skall bidra till att nuvarande och kommande generationer kan erbjudas sunda ekonomiska, sociala och ekologiska Politiken skall därmed bidra till att öka den ekonomiska Skr. 2001/02:50 tillväxten i alla lokala arbetsmarknadsregioner för att därigenom öka den På samma sätt skall politiken bidra till de sociala aspekterna, bl.a. sysselsättning, jämställdhet och välfärd, samt de ekologiska aspekterna, bl.a. minskad miljöpåverkan av mänskliga aktiviteter samt god hälsa och livsmiljö. Målen för den regionala utvecklingspolitiken skall nås genom flera offensiva strategier, i kombination med riktade åtgärder, med syfte att stärka hållbar utveckling och livskraft i alla delar av landet. Regeringen avser att ge statliga myndigheter som företräder relevanta verksamheter inom berörda politikområden i uppdrag att ta fram instrument och metoder som syftar till att förstärka nationell samsyn, samverkan och samordning av regionala utvecklingsfrågor i ett hållbarhetsperspektiv. Utvecklade former och metoder för bedömning av regionala programs och planers hållbarhetsperspektiv bidrar till att styra arbetets inriktning mot en hållbar regional utveckling. De regionala tillväxtavtalen är instrument för bättre samverkan mellan de olika organ som arbetar med tillväxt- och sysselsättningsfrämjande åtgärder på lokal, regional och central nivå. Avtalen utarbetas i breda regionala partnerskap och utmynnar i program och åtgärdsförslag. De första trädde 2000. I de regionala tillväxtavtalen skall de horisontella målen jämställdhet och ekologisk hållbar utveckling genomsyra avtalens alla delar, från analysskedet till genomförande- och uppföljningsfasen, och bidra till tillväxt och utveckling. Uppföljningen av tillväxtavtalen visar att många län upplevt svårigheter att integrera dessa frågor. Det behövs bättre metoder och utbildning om hur man införlivar målen i det tillväxt- främjande arbetet. utsåg därför regeringen , och till pilotlän för att i samarbete med utveckla arbetet med att integrera ekologisk hållbarhet i de regionala tillväxtavtalen. Arbetet ska resultera i en handbok med förslag till metodik för hur man kan integrera miljö i tillväxtavtalen. I handboken ska även beskrivas hur man i processen kan skapa utrymme och förutsättningar för miljöintegration, och konkreta förslag på hur miljö kan tillvaratas som positiv drivkraft för tillväxt i de olika sakområdena. Erfarenheterna från pilotlänsverksamheten skall spridas till övriga län och ge effekter i nästa generations tillväxtavtal. har på regeringens uppdrag medverkat i arbetet med de regionala tillväxtavtalen. Ett bevarat och vårdat kulturarv bidrar till att skapa goda livsmiljöer och regional identitet och är på så sätt positivt för regional utveckling och tillväxt. Enligt propositionen En politik för tillväxt och livskraft i hela landet (prop. 2001/02:4) skall beteckningen ändras till regionala tillväxtprogram. Nästa programperiod skall inledas 2004. Processen samordnas tidsmässigt med den långsiktiga planeringsprocessen för infrastrukturinvesteringar. Programmens huvudsakliga inriktning skall även fortsättningsvis vara att skapa hållbara utvecklingsförutsättningar utifrån ett lokalt och regionalt perspektiv. Programmen skall bidra till att Skr. 2001/02:50 den regionala utvecklingen styrs mot en hållbar utveckling.