mot · GP02Kr419 · 2001-10-05 00:00:00 — Varje konstnär har sitt unika värde oberoende av facklig eller annan organisatorisk tillhörighet. Det är professionalismen i konstnärsutövandet som ska premieras. Inköp av offentlig konst är en grannlaga uppgift, som vållat en hel del huvudbry och motsättningar inom Konstsverige. Det är angeläget att begreppen reds ut och att man tar tillvara de rekommendationer om åtgärder som och givit. Det är angeläget att konkurrensen ökar och fungerar och att alla konstnärer får möjlighet att lämna anbud, oberoende av om man är medlem eller inte i någon fackorganisation. När det gäller kopiering av konstnärers verk, finns en organisation för förmedling av kopieringsersättning, BONUS. Denna organisation har en monopolställning och det är angeläget att systemet fungerar så att alla konstnärer som får sina verk kopierade också har möjlighet att få ersättning. infördes lagen om droit de suite, DDS. Den innehåller regler om upphovsrätt och ersättningar till konstnärer. Här, liksom på andra områden inom konstlivet, råder monopolsituation och det är inte acceptabelt. Det finns ingen anledning till att bara en organisation får hantera inkassering och utbetalning av ersättningen. Konkurrens torde också kunna medföra att administrationen effektiviseras och därmed att mer av det inkasserade beloppet går tillbaka till konstnärerna. har, tillsammans med de tre övriga borgerliga partierna, utvecklat frågorna i en separat motion. Möjligheterna för kulturutövarna att bli ekonomiskt oberoende av stat och kommun måste uppmuntras. Förmånliga skatteregler vid stöd till kulturen kan vara en lösning, en annan kan vara att inrätta s.k. kulturkonton där konstnärerna kan sprida skatterna för sina inkomster över åren. Stödet till kulturen måste komma från många olika håll, för att inte skapa ett alltför starkt ensidigt beroende av få finansiärer, vilket riskerar att leda till likformighet. Regeringen utsattes för häftig kritik för att ha tilldelat tecknaren livstids inkomstgaranti, trots att denne publicerat antisemitiska teckningar i hatskrifter mot judar. Det är upprörande att rasism kan belönas med statliga medel. har regeringen chansen att ompröva sitt beslut, eftersom garantiinnehavarna då omprövas . Om det finns synnerliga skäl, finns möjlighet att upphöra med inkomstgarantin. Att regeringen nu vill avhända sig beslut om vilka konstnärer som ska få inkomstgarantier till och styrelsen för , verkar komma vid ett lägligt tillfälle. Regeringen har till och med så bråttom att bli av med den heta frågan, att de föreslår att ändringen ska träda i kraft i stället för, som brukligt är för övriga förslag i budgetpropositionen, . anser att regeringen innan den lämnar över beslutsrätten först bör ta sitt ansvar och avbryta Hillersbergs livstidsgaranti. Det framstår som särskilt viktigt med tanke på att föreslagit att den årliga prövningen av inkomstgarantierna ska avskaffas. Om regeringen inte gör något , kan det alltså sedan vara för sent att rätta till det misstag som begåtts. föreslår således att ändringen av beslutsordningen äger rum först . I övrigt har ingenting att invända mot att regeringen inte längre fattar beslut om inkomstgarantier. 32 Regeringen sänker hyrorna men tar pengarna Flera av nationalinstitutionerna och de centrala museerna har haft orimliga hyror som utgjort eller mer av kostnaderna. Institutionerna har inte kunnat flytta till andra lokaler eftersom fastigheterna knappast kan eller får användas till andra ändamål än de nuvarande. Att hyrorna nu har sänkts från marknadsvärdet till bruksvärdet anser därför är lovvärt. Men när regeringen sedan deklarerar att den minskar anslagen till institutionerna med exakt samma summa, så är ingenting vunnet! Regeringen ger ett engångsstöd till institutionerna, men kulturen lider redan av den ryckighet som engångsstöd skapar. anser att hyreslättnaderna ska komma institutionerna till del. Dessutom anser att hyresgästerna ska ha rätt att själva avgöra vem som ska svara för drift, underhåll och förvaltning. Ett konkurrensförhållande torde både kunna effektivisera och vara av ekonomiskt värde för institutionerna. 33 En osund finansiering av kulturen: arbetsmarknadsåtgärderna För den fattiga kulturen har arbetsmarknadsåtgärderna och a-kassan utgjort ett slags konstgjord andning, en smygvariant av finansiering. På papperet står det att skådespelarna, dansarna eller bildkonstnärerna är arbetslösa och att de därför är berättigade till utbildningsbidrag eller a-kassa. I verkligheten fortsätter många av dessa förmodade arbetslösa att intensivt arbeta mot minimal betalning och med få chanser att nå ut till den publik som kan ha glädje av deras arbete. Kulturens kroniska brist på arbetskraft maskeras ofta med hjälp av AMS-insatser. Många exempel på detta kan hämtas från teaterns, dansens, filmens och musikens områden. Förklaringen är att den svenska arbetsmarknaden byggdes upp på den politiska tron på ett arbetsliv till största delen bestående av fasta anställningar. Kulturens särart kräver dock ofta korta och varierade uppdrag och alltså helt andra modeller för betalning av genomförda och kommande arbetsmoment. Hur kan man ge en fast anställning till en författare när ingen inte ens författaren själv med säkerhet kan ange tidpunkt för leverans av ett nytt manus? Hur ska musiker, dansare och skådespelare avlönas utan föreställningar, när de arbetar så att säga bakom kulisserna, när de i enskildhet utvecklar sin teknik och gör experiment som inte är offentliga men öppnar nya möjligheter för deras konst? Är verkligen konstens människor arbetslösa så länge de regelbundet tränar, förbereder nya uppträdanden och ägnar sig åt självutvecklande arbete? Har tjänstemän rätt att fatta beslut om att en musiker eller en dansare behöver byta yrke? Hur skulle AMS-företrädare ha behandlat eller någon annan konstnär som är känd men som under sin livstid inte lyckades sälja sina tavlor? 34 En utväg ur kulturens kroniska ekonomiska kris En rationell slutsats är att vanliga arbetsmarknadsåtgärder och vanlig verksamhet på arbetsförmedlingarna inte kan motsvara kulturens behov. Statens pengar går till fel adress: betydande summor hamnar hos arbetsförmedlingar, a-kassor och olika s.k. arbetsmarknadsutbildningar i stället för att riktas direkt till kulturens arbetsfält och erbjuda de investeringar i arbetskraft som kulturen ständigt saknar. En omflyttning av en bråkdel av de enorma summor som går till AMS och till olika a-kassor skulle göra betydligt större nytta om de i stället användes för att förbättra villkoren för producenter och distributörer av konst och kultur. En sådan omflyttning av medlen skulle också skapa ärligare och enklare modeller för finansiering. För att undvika att nya investeringar ytterligare en gång ger upphov till bidragsberoende och krånglig byråkratisk hantering av ansökningar bör medlen placeras enligt helt nya modeller. föreslår att kulturfonder skapas som liknar de stiftelser för forskning och kultur som skapades när löntagarfonderna lades ner. Under två eller tre goda ekonomiska år kan man på så sätt bygga upp starka kulturfonder som senare inte längre behöver tillskott från statskassan. Dessa fonder bidrar till att väsentligt förbättra kulturens ekonomi genom både långvariga arbetsstipendier och möjligheter att avsätta betydande belopp när särskilda insatser behövs. Det kan t.ex. vara nya tekniska villkor som kräver total förnyelse av utrustningen, lokalhyror som plötsligt går upp eller behovet av nya lokaler blir akut. De nya stiftelserna bör stå helt oberoende av både politiker och tjänstemannagrupper i kulturbyråkratin. Utdelning av långvariga stipendier och nödvändiga investeringsmedel kan komplettera dagens otrygga, snuttifierade och ofta godtyckligt beviljade bidrag och anslag. En betydande del av dessa nya finansieringsformer borde ge upphov till nya och fristående agenturer för marknadsföring och försäljning av kulturella tjänster och till nya distributionskanaler i stånd att bättre än utveckla konstens och kulturens fristående marknad. liberalerna föreslår att en snabbutredning om en helt ny finansiering för kulturarbete tillsätts. 35 Radio och TV i Internetåldern Medier som radio och TV har en mycket stor genomslagskraft som förmedlare av kultur- och samhällsliv, inte minst för unga människor. ser det som en viktig kulturpolitisk uppgift att säkra att public service präglas av kvalitet och bildning. Förströelse behöver vi naturligtvis men om den går ut över fördjupning, så uppstår problem. Med tanke på det enorma utbudet av lättare underhållning i de kommersiella kanalerna anser vi att public service bör bli mer fokuserad på kvalitetsproduktion än vad som är fallet . underhållningsprogram och viss sportbevakning kräver inte offentlig finansiering för att produceras och distribueras. Det behövs fler kvalificerade kommenterande program, svenska filmer och pjäser, barnprogram av hög kvalitet och två rikstäckande, fullbemannade nyhetsredaktioner. Det svenska språket är litet och i globaliseringens tid är program på engelska så billiga att de lätt tränger ut de svenskspråkiga programmen. I förlängningen riskerar en marginalisering av svenskan att skingra ett svenskt kulturarv. Därför krävs större satsningar av public service på ett kvalitetsutbud på svenska i både gamla och nya medier. Finansiering genom TV-avgifter kommer i längden inte att kunna fungera som intäktskälla för public service. Ett skäl till detta är att systemet med TV-avgifter inte är teknikneutralt. Att betala för innehav av mottagare (en TV-apparat) är inte tidsenligt eftersom mottagare är ett mycket vidare begrepp numera. Det går t.ex. att se på TV genom datorn. Det är dags att söka sig till ett nytt system. Medan vi fortfarande lever i det gamla systemet, motsätter sig höjningar av TV-avgifterna. Ett finansieringssystem som bygger på skatter eller reklamintäkter kan riskera mediernas oberoende ställning. I stället vill bygga upp ett nytt finansieringssystem med hjälp av public service-fonder. Hos dessa ska företag ansöka om medel för att producera och distribuera kvalitetsprogram. föreslår att fem fonder bildas för att stödja public service-produktion inom radio, TV och nya medier. Fonderna får dels ett stort eget kapital genom att staten gör en engångsöverföring, dels årliga tillskott. Engångsöverföringen föreslås komma från en försäljning av bl.a. statens återstående aktier i . Det årliga tillskottet ska komma från intäkter från nätavgifter. Att ersätta systemet med TV-avgifter innebär också att man slipper den största delen av dess kostnad för administration och kontroller, vilken uppgår till . Public service-fonderna ska ge stöd till programproduktion och säkra sådana distributionskanaler att public service-utbudet kan nå publiken. Även kommersiella radio- och , liksom webbplatser, ska kunna få stöd från fonderna. Resursnivån till public service ska ligga över dagens för att möjliggöra högre kvalitet. De tillgångar som SVT, SR och UR har bör komma den fortsatta public service-verksamheten till del. Deras arkiv kan exempelvis överföras till Arkivet för ljud och bild. Bolagen bör övertas av personalen eller säljas som folkaktier på börsen. I båda fallen kommer naturligtvis den befintliga personalen att få ett betydande inflytande på hur verksamheten drivs vidare. motsätter sig de omfattande statliga subventioner för utbyggnaden av det digitala marknätet som föreligger. anser att marknaden kan ta ett större ansvar när det gäller utbyggnaden av distributionsnätet. Distributionen behöver inte vara en tung utgiftspost, ens när både ett digitalt och analogt nät ska användas parallellt. Public service-programmen är genom innehåll och attraktionskraft en tillgång för alla distributörer. Det har gjorts tydligt i och med att har gjort upp med om att få betalt för att satellitkanalen får distribuera SVT-program. Avtalet möjliggjordes genom en regeländring och visar hur medielandskapet förändrats och hur public service kan agera med ett modernt synsätt. Regeringen utlovade i sin proposition Radio och TV i allmänhetens tjänst att tillsätta en parlamentariskt sammansatt kommitté för att göra en samlad översyn av public service-uppdraget och public service-företagens förutsättningar. Detta har ännu inte blivit av, och vill därför uppmärksamma regeringen på att det brådskar i denna fråga. 36 Öppna kanaler bör ges statligt stöd De öppna kanalerna når tillsammans ungefär en miljon hushåll på ett flertal platser i landet. De har statliga förordnanden som ger dem rätt att distribuera sina sändningar i en kommuns kabelnät, men de får inget statligt stöd och kan inte heller söka kulturstöd genom eller motsvarande. De står också utanför EU:s stödsystem för mediesektorn. I stället finansieras de genom medlemsavgifter från det lokala föreningslivet, ideella insatser och sporadiskt av kommuner. Det finns dock begränsningar för hur långt man kan komma med nuvarande villkor. Om de öppna kanalerna fick statligt stöd skulle det kunna etableras öppna kanaler på ytterligare orter. De öppna kanalerna är att betrakta som medborgar-TV, där vanliga människor och föreningar kan komma till tals. Inte minst viktigt är det att ungdomar och minoritetsgrupper får synliggöras på sina egna villkor. föreslår därför att staten tilldelar de öppna kanalerna ett årligt bidrag på . 37 Ökade resurser till trossamfunden och idrotten anser att trossamfundens stora ansvarsområde motiverar en höjning av anslaget. Därför föreslår vi att detta anslag höjs med utöver vad regeringen föreslår. lämnar en separat motion för idrottsfrågorna. I motionen redovisar partiet sina ståndpunkter för en genomtänkt idrottspolitik och idrottens betydelse för samhället. föreslår att anslaget till idrotten ökas med , i motsats till regeringens föreslagna sänkning. () () ()