mot · GP02MJ520 · 2001-10-05 00:00:00 — Det är nödvändigt att de regler som finns på området också efterlevs, så att konsumenterna får den information de efterfrågar. Den myndighet som ansvarar för kontrollerna av att märkningen efterlevs är . Kunskapen om hur miljö och hälsa påverkas av genteknik är inte tillräcklig. har konsekvent argumenterat för den s.k. försiktighetsprincipen i EU:s politik vad gäller genmodifierade organismer. Det är angeläget att genforskningens stora potential för medicinska, livsmedelstekniska och ekonomiska förbättringar inte motverkas. Men åligger det den politiska makten, på nationell eller europeisk nivå, att i möjligaste mån skydda medborgarna från oönskade och okända konsekvenser av denna utveckling. Det finns en stor risk att genmodifierade växter sprider sina anlag till närbesläktade arter och stör ekosystemet. Allergiker kan drabbas om en gen från det allergena ämnet återfinns i en vara som vanligtvis inte framkallar allergiska reaktioner. Eftersom riskerna med GMO ännu är okända måste de producenter som använder GMO (genmodifierade organismer) i sina produkter tydligt informera om detta. Märkning av livsmedel är viktigt för konsumentens val av produkt. Det är svårt för konsumenterna att veta varifrån köttet i butikerna egentligen kommer. Den ursprungsmärkning av kött som gäller är riktad till tillsynsmyndigheter, industri och handel och är endast obligatorisk för nötkött, på grund av BSE. Märkningsreglerna gäller bara färskt eller fryst nötkött. Tillagat kött, köttprodukter och köttberedningar omfattas inte av bestämmelserna som inte heller skall tillämpas när nötkött serveras på restaurang eller i andra storhushåll. Det obligatoriska märkningssystemet skall garantera ett samband mellan identifieringen av köttet och djuret. Alla aktörer och organisationer skall använda sig av ett identifierings- och registreringssystem som gör att nötköttets ursprung går att spåra. Enligt nuvarande förordning omfattar märkningen av nötkött alla led i försäljningskedjan, t.ex. slakteri, styckningsanläggning, importör, grossist och butik. Fr.o.m. skall köttet även märkas med uppgifter om i vilket land djuret är fött och uppfött. Från gäller särskilda regler för svenskt nötkött som säljs i detaljhandeln. Nötkött från djur som är fött, uppfött och slaktat i skall vara märkt med dess ursprung, dvs. att märkningen: svenskt nötkött innebär att köttet kommer från djur som är fött, uppfött och slaktat i . menar att allt kött som kommer från slakteri bör kunna vara ursprungsmärkt. Märkningen måste vara utformad på ett, för konsumenterna, lättförståeligt sätt. kräver att regeringen utreder om även andra köttslag kan ursprungsmärkas på samma sätt som nötkött. 7 Djurskydd och djurhälsovård anser att människan har ett ansvar att värna om andra levande varelser och ska ta väl hand om de djur som hon har i sin vård och sörja för att dessa djur får leva ett så naturligt liv som möjligt. Förhållandet till djuren ska präglas av förvaltarskap så att djuren behandlas med respekt och omtanke. Det faktum att djur och människor inte har samma värde, innebär inte att djuren skulle sakna värde. Utgångspunkten för människan i sitt umgänge med djur bör vara, att så långt det är möjligt undvika stress, smärta och skador för djuren. Vid djurhållning ska också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Onödigt lidande ska inte förekomma, och djurförsök ska endast få förekomma i yttersta undantagsfall. Långväga djurtransporter ska undvikas i största möjliga utsträckning. Strikta regler för hur djuren ska behandlas vid transport ska finnas. Den svenska djurhållningen ska präglas av höga etiska ambitioner. En bra skötsel och god hygien i djurhållningen ger också hög livsmedelskvalitet. God etik i djurhållningen har dessutom stor betydelse för hur konsumenterna värdesätter livsmedlen. Plågsamma djurtransporter har bl.a. uppmärksammats gång på gång trots att det finns djurskyddsregler för att undvika detta. I takt med att småskaliga slakterier införs (vilket är ett av våra många förslag) bör kraven på djurtransporter skärpas. Vi välkomnar också en översyn av djurtransporters omfattning och längd. Framför allt bör maximitiden för djurtransporternas längd skärpas i EU som har regler som inte är lika långtgående som . Strävan måste vara att svenska bestämmelser på djurskyddsområdet ska tjäna som vägledning för arbetet inom EU. om livsmedelssäkerhet innehåller förslag om hur livsmedelsframställningen skall kunna förbättras så att konsumenterna kan erbjudas livsmedel som är säkra att äta och framställda på ett etiskt bra och hållbart sätt. Det blir uppgift att driva detta arbete framåt. Efter det att den nya distriktsveterinärorganisationen (DVO) genomfördes lämnade ca 100 distriktsveterinärer organisationen och blev privatpraktiker. Den nya DVO kom därmed att uppgå till ca 240 veterinärer. Trots minskningen av antalet distriktsveterinärer skedde ingen reduktion av anslaget till DVO. DVO har också med undantag av 1999 redovisat ett ekonomiskt överskott för verksamheten. föreslås ett utökat anslag av regeringen. Vi anser att det är rimligt med en besparing på utan att det ger skadliga effekter på verksamheten. Beträffande regeringens förslag på området Djurpolitik stämmer ambitionerna dåligt med resursfördelningen. har staten investerat mycket i att förebygga, kontrollera och bekämpa inhemska djursjukdomar och zoonoser. I och med dessa program kan den direkta bekämpningen vid akuta sjukdomsutbrott hållas nere. Därmed också statens långsiktiga kostnader eftersom djurägarna har lagbunden rätt till ersättningar vi sådana utbrott. Dessa uppbyggda kontroll- och bekämpningsprogram är grunden i den svenska modellen för god djurhållning och livsmedelssäkerhet. Under ordförandeskapet drev den förebyggande och proaktiva linjen. Det finns såväl djurskydds- som folkhälsoaspekter! I djurskyddslagstiftningen är djurhälsa en viktig del. Våra djur skall skyddas mot lidande och sjukdom. Ju högre smittryck i djurpopulationen ju större användning av läkemedel (antibiotika). Resistensproblem ökar i alla led, djur, livsmedel, människor. En försämrad övervakning av sjukdomar som kan smitta till människa, s.k. zoonoser, har direkt betydelse för humanhälsan och för statens kostnader inom humanhälsovården. Detta gäller framförallt för tuberkulos och campylobacter där kontrollen till stor del finansieras via detta anslag. är inom EU officiellt tuberkulosfritt vad avser nötkreatur. Att avbryta eller försämra det pågående programmet avseende bovin tuberkulos hos hägnad hjort skulle äventyra detta. Risken för smitta till människor ökar och många decenniers arbete med att utrota nötkreaturstuberkulosen kan spolieras. Tuberkulos är spritt i de flesta av världens länder och är globalt sett en av de infektionssjukdomar som orsakar flest dödsfall bland människor. Trots omfattande kontrollprogram för nötkreatur i t.ex. och har man inte lyckats utrota sjukdomen. Sjukdomskontrollen i landet byggs upp av klinisk övervakning, kontroll- och bekämpningsprogram samt övervakningsprogram. Kontroll- och bekämpningsprogram inrättas främst för sjukdomar som finns i landet. Syftet med kontrollprogrammen kan vara olika. För vissa sjukdomar vill man utrota smittämnet från t.ex. tuberkulos, bovin, enzootisk leukos och BVD. I andra fall är syftet att göra avelsbasen fri från en viss sjukdom t.ex. Maedi-Visan eller att hålla förekomsten av smittämnet på en låg nivå t.ex. salmonella och campylobacter. Epizootisjukdomar är allmänfarliga djursjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människa. Dessa sjukdomar bekämpas som sagt med statliga medel och skall normalt sett inte finnas i landet. Flera av de sjukdomar för vilka programmen finansieras under den aktuella anslagsposten lyder under epizootilagen. Detta gäller tuberkulos, paratuberkulos, Aujeszkys sjukdom och IBR/IPV. Eftersom staten i dessa fall betalar kostnaderna för bekämpning samt ersättning till djurägare har staten ett särskilt intressen av att kontrollera och förebygga sjukdomsförekomsten. I andra fall är förpliktigat att dokumentera frihet från sjukdomar, där vi är officiellt friförklarade och ansökt eller erhållit s k tilläggsgarantier från EU. Handel med levande djur är en stor riskfaktor vad gäller spridning av smittsamma sjukdomar. Erhålls tilläggsgarantier kan ställa krav på provtagning avseende vissa sjukdomar. Vid ett bortfall av dessa kan sjukdomssituationen för mycket allvarliga sjukdomar förändras snabbt. Detta kan komma att medföra kraftigt ökade kostnader för staten. Riskerna med minskade anslag på detta område är således: Djurhälsprogrammen hotas läggas ner helt eller delvis då kostnaderna är höga för testning och analys. Minskad sjukdomsövervakning leder till försämrad djurhälsa och försämrat djurskydd. Försämrad djurhälsa leder till ökad antibiotikaanvändning och i förlängningen ökad resistensutveckling hos fä och folk. Smitta kan förbli oupptäckt, sprida sig till andra besättningar och även drabba andra djurslag och vad gäller t.ex. tuberkulos sprida sig till den vilda faunan. Zoonoser kan spridas till människan. Arbetet med mycket kostsam bekämpning av flera sjukdomar riskerar spolieras. får svårt att uppfylla sina åligganden gentemot EU vad gäller sjukdomsövervakning. klassning som sjukdomsfri för vissa sjukdomar förloras. Åligganden i samband med tilläggsgarantier kan ej uppfyllas och redan erhållna garantier kan förloras. Liggande ansökningar förlorar sitt värde. Ny smitta kan föras in i landet när tilläggsgarantierna förloras. Slutsatsen måste bli att resurser för djurhälsoprogrammen måste säkerställas. Detta bör ske inom anslag. 8 Utbildning och forskning I den s.k. Björkska utredningen redovisas förslag om ökade satsningar på forskning och utveckling inom jordbruksområdet. Bland annat bör forskningsinsatserna kring vidareförädling stärkas. Vid för miljö och utveckling förband sig i-länderna att gå före och utveckla hållbara produktions- och konsumtionsmönster. Forskning och utveckling av ett resurs- och energieffektivt jordbruk måste därför ges hög prioritet. En vidareutveckling av kunskaperna inom ekonomi för lantbruks- och livsmedelssektorerna sker bäst genom en stark forskning på dessa områden. För att denna forskning skall ge ett för optimalt resultat krävs en förstärkning av forskningsområdet. Utveckling av ett mer energisnålt jordbruk är nödvändig, forskning och utveckling pågår inom många områden. Exempelvis produktion på gårdsnivå av biogas från vallgrödor, mer energisnåla metoder för jordbearbetning, ogräsbekämpning, konservering och hantering av grödor. Vid () finns en stark kompetens inom såväl livsmedels- som lantbruksekonomi. Denna kompetens kan rätt använd utvecklas vidare inom värdefulla områden för svensk livsmedelsproduktion. I den nya forskningsorganisationen har det tidigare anslaget för Skogs- och jordbrukets forskningsråd bytt namn till för miljö, areella näringar och samhällsbyggande: Forskning och kollektiv forskning. Medlen till stöd för denna forskning ligger under utgiftsområde 23 och ingår som en del i politikområdet Forskning. Verksamheten inom området utgör ett viktigt medel för att förverkliga målen inom livsmedelspolitiken, landsbygdspolitiken, djurpolitiken, samepolitiken och skogspolitiken. 9 Trädgårdsnäringen För att främja och stärka den yrkesmässiga trädgårdsodlingens och potatisodlingens konkurrenssituation och lönsamhet har företagen inom dessa båda sektorer gått samman i en ny riksorganisation , Gröna Näringens . Samgåendet har känts naturligt mot bakgrund av att båda dessa sektorer främst utgörs av småföretag inom jordbrukets primärproduktion och är utsatta för en öppen europeisk och internationell konkurrens på en i huvudsak oreglerad marknad. Marknaden kännetecknas av starka pris- och lönsamhetsfluktuationer mellan olika år framförallt till följd av utbudsvariationer såväl strukturella som tillfälliga. Den gröna sektorn sysselsätter ca 35 000 personer inberäknat företagarna själva och anställda i såväl heltids- som deltidsanställningar. Antalet företag inom den gröna sektorn utgörs av ca 3 500 företag med frilandsodling och/eller växthusodling av frukt, bär, grönsaker och prydnadsväxter på en areal av ca 12 300 ha friland och ca 350 ha växthusyta samt ca 8 500 företag med potatisodling. Det senare med en sammanlagd areal av ca 25 000 ha. Inom båda dessa sektorer är företagen väl spridda över landet och utgör därför en väsentlig resurs för att bibehålla en levande landsbygd och för att skapa sysselsättningstillfällen av både permanent och tillfälligt slag över hela landet. En inhemsk produktion av potatis och trädgårdsprodukter är också en förutsättning för att generellt kunna erbjuda svenska konsumenter produkter av hög kvalitet baserade på uthålliga och miljövänliga produktionssystem. Potatisodlingen är liksom trädgårdsodlingen en strukturellt småskalig företagarbransch med en begränsad produktionsandel som kanaliseras via egna utbudsorganisationer. Branschen möter därför samma svårigheter som trädgårdsodlingen när det gäller att på frivillig basis organisera resurser för tillämpad forskning och utvecklingsverksamhet. Vi ser det därför som angeläget att potatisodlingen ges tillgång till budgetmedel i en motsvarande omfattning som regeringen nu föreslagit för trädgårdsodlingen och föreslår därför ett ökat anslag med för detta ändamål. Härigenom ges sektorn samma möjligheter till nationellt stöd som erbjuds denna sektor i flertalet andra EU-länder. har i annat sammanhang givit uttryck för att jordbrukets särskatter måste bringas i harmoni med övriga EU-länders beskattning. Det är därför viktigt att det regeringsarbete som pågår beträffande tillvägagångssättet för en återföring av handelsgödsel- och bekämpningsmedelsskatterna till jordbruket skyndsamt resulterar i ett förslag till denna höst. Även frågan om en reducering av dieselskatt för jordbrukets arbetsmaskiner måste få en positiv lösning . I detta sammanhanget ser vi det som självklart att även växthusodlingens beskattning av fossilt bränsle för uppvärmning blir föremål för en motsvarande skyndsam översyn och att föreläggs ett förslag som innebär ett rättvisare beskattningssystem och en med andra EU-länder jämlikare beskattningsnivå. Växthusodlingen har utvecklat produktionen i en riktning som innebär en stark energieffektivisering och en ökad produktion per energienhet. För att ytterligare intensifiera detta arbete har branschen introducerat flera program för ett fortsatt sådant arbete, t.ex. Energihusesyn, Miljödatabas, . Miljöhusesyn m.m. För att denna utveckling skall kunna fortsätta krävs emellertid förutsättningar för att företagen skall kunna göra större investeringar i energibesparande teknik och i modernare energisnålare växthuskonstruktioner. Med nuvarande energipriser och skattebelastning på energin och de svårigheter som den internationella konkurrensen innebär för att täcka dessa kostnader genom ett högre pris på produkterna dräneras företagen på det nödvändiga investeringskapitalet och på möjligheten att bära räntekostnader för sådana investeringar. Vi kan konstatera att de investeringsstöd som fastlagts i den nu inledda programperioden för LBU-programmet inte kommer att kunna ge växthusodlingen över landet det stöd som vi här förutser kommer att behövas. Dels på grund av den knappa ramen, dels på grund av de mycket skiftande prioriteringar för stödet som olika länsstyrelser gör. Som den enda möjligheten ser vi därför att koldioxidskatten för växthusnäringen sätts ned till samma nivå som konkurrentländernas skattenivå. Vi hemställer således att växthusodlingens skatt på bränsle återförs till näringen med ett belopp motsvarande . Kostnaden för arbetskraften utgör vid sidan av kapitalkostnader, och i växthusodlingen energikostnader, den största enskilda kostnadsposten i trädgårdsproduktionen. Kostnaden för tillfälligt anställd arbetskraft, skörde- och säsongsarbetskraft, är härvid den ur strukturell synpunkt mest betydelsefulla kostnaden. Näringen har ett ökande problem att rekrytera svensk arbetskraft till sitt skörde- och säsongsarbete. Problemet har getts ett alltmer utökat utrymme i massmedierna . Inte sällan har det verkliga problemet i dessa sammanhang kommit att döljas av de missförhållanden som rått beträffande missutnyttjandet av utländsk tillfällig arbetskraft för plockning av vilda bär. Detta är beklagligt då vi menar att bättre fokus borde riktas på de strukturella problem som den seriösa och konkurrensutsatta yrkesmässiga produktionen av frukt, bär och grönsaker med flera produkter i allthögre grad möter när det gäller att klara sitt säsongsmässiga arbetskraftsbehov. En jämförelse mellan arbetskraftskostnaderna för skördearbetskraften i EU-länderna visar att arbetsgivaravgifterna för säsongspersonal är reducerad i de flesta länder. Den s.k. Björkska utredningen (SOU 1997:167) framhöll också att andra länders reducering av arbetskraftskostnaden för säsongsarbete är en betydande konkurrensnackdel för den svenska trädgårdsnäringen. Utredningen konstaterar också att en reducering av motsvarande kostnader för den svenska trädgårdsodlingen skulle, förutom en generellt positiv konkurrenseffekt, även kunna ha en positiv inverkan på förutsättningarna att rekrytera svensk arbetskraft, t.ex. ferieledig skolungdom. bör mot den bakgrunden ge regeringen i uppdrag att återkomma med förslag som syftar till att minska arbetsgivar- och socialavgifter för säsongsanställd personal samt att ge företag med säsongssysselsättning möjlighet att utnyttja den tidigare beslutade nedsättningen av arbetsgivaravgifterna. I det nationella programmet för landsbygdsutveckling för perioden 20002006 har stödet till resurshållande konventionell odling tagits bort. I programmet finns inte heller möjlighet för stöd vid övergång till ekologisk växthusproduktion. Vi beklagar denna brist i programmet eftersom vi i stödet till resurshållande konventionell odling sett en möjlighet till stora miljövinster för samhället och i ett ekologiskt växthusodlingsstöd sett ett starkt incitament för branschen att ta ett viktigt steg i en ekologisk riktning. För växthusodlingens del bedrivs en alltför begränsad, av samhället stödd forsknings- och utvecklingsverksamhet för att ge vägledning för företag som önskar att utveckla produktionen efter ekologiska principer. De växthusföretag som väljer att ställa om produktionen i denna riktning påtar sig därmed ett stort eget arbete och en stor egen kostnad. De erfarenheter som genereras blir därmed till vägledning för andra företag vilka inte behöver möta samma kostnader och risker. Ett stöd får därmed en stor betydelse för att minska riskerna i företagen men utgör också en berättigad ersättning för det forsknings- och utvecklingsarbete som borde varit ett generellt åtagande från samhälles sida. Vi yrkar därför på att miljöstöden i landsbygdsprogrammen byggs ut med ett konventionellt stöd för resurshållande trädgårdsodling och ett nationellt stöd för ekologisk växthusodling. 10 Fiske Fisket är en viktig del av en levande skärgård. vill ha ett starkt och ekologiskt hållbart yrkesfiske som tar hänsyn till den unika havsmiljön. Det är därför viktigt att stimulera fiskenäringen genom en långsiktig politik som tar hänsyn till havsmiljön. Utan en sund miljöpolitik som kontrollerar havsmiljön och fiskeuttaget är näringen inte livskraftig. Överfiskning gynnar ingen utan resulterar, på lång sikt, i att näringen dör ut. Havsmiljön dras med stora problem i form av övergödning, försurning, miljögifter och oljeutsläpp. För att komma till rätta med problemen måste kraftfulla åtgärder vidtagas. Det är viktigt att villkoren för näringen är konkurrensneutrala gentemot kringliggande konkurrentländer. I och ser man på näringen som en basnäring som bör gynnas ur skattesynpunkt. Svenska fiskare har länge pekat på den orimlighet som ligger i att man fiskar i samma vatten, säljer till samma uppköpare men beskattas olika beroende på vilket land man utgår ifrån. Regeringen bör därför lägga fram ett lagförslag som ger svenska fiskare samma förutsättningar som yrkesfiskarna i våra grannländer beträffande skatteavdrag och beskattning. vill därför införa ett yrkesfiskaravdrag. avsätter för detta ändamål. Fiskarnas inkomst är beroende av fångsten vilket kan medföra stora variationer i inkomst. kräver därför att regeringen inför ett fiskekonto för yrkesfiskarna, enligt den modell som gäller för skogsbrukets skogskonto. Vidare anser vi att s.k. negativa saldon för inventarietillgångar måste tillåtas. En annan inkomstmöjlighet för fiskarna är att fiska upp förlorade fiskegarn, s.k. spökgarn. Spökgarnen fortsätter att fiska och är en stor bidragande faktor till utfiskningen. Fiskarna bör alltså få statlig ersättning för att fiska upp dessa garn under de perioder de inte ligger ute. har erhållit ökade anslag . gör regeringen en mindre besparing. Vi föreslår en besparing på utöver regeringens förslag. 10.1 Levande sjöar och vattendrag vision är att vattendragen åter skall bli miljöer för vandrande fiskarter som lax, laxöring och ål. Vi vill understryka den brist på strömmande vatten som råder. Många arter som är beroende av biotopen strömmande vatten återfinns bland hotade arter. I flertalet större vattendrag spärrar fördämningar för vattenkraft vägen för lax och öring. Gamla dammar och rester från flottningsperioden utgör dessutom stora miljöhinder som måste undanröjas. Här finns även konflikten mellan hur kulturvärden och naturvärden skall värderas. Naturlaxen är hotad och bl.a. den stora Siljansöringen är snart utrotad. Omfattande åtgärder när det gäller att undanröja olika typer av vandringshinder krävs för att nå målen. Kostnaderna för en miljöanpassning av vattenkraften är avsevärda och sannolikt underskattade. Skall målen nås är det angeläget att alla parter som på något sätt nyttjar resursen strömmande vatten mer aktivt tar sitt ansvar och blir delaktiga i en sådan process. 11 Skogsnäring Skogsbruket och den därmed sammanhängande förädlingsindustrin är en viktig svensk basnäring. Skogsnäringen är den bransch som svarar för de största nettoexportinkomsterna i vårt land. För att ett svenskt skogsbruk och svensk skogsindustri skall kunna utvecklas krävs övergripande långsiktiga och hållbara spelregler som befrämjar såväl produktions- som miljömål. Det är angeläget att dessa mål har samma prioritet och dignitet vid utformningen av den övergripande skogspolitiken. anser att det enskilda ägandet skall stimuleras i förhållande till ett ökat storbolagsägande. Staten bör sälja ut de företag som är verksamma på den konkurrensutsatta marknaden och äga så lite som möjligt av den produktiva skogsmarken. Statens uppgift är att ta hand om områden med höga naturvärden som undantas brukning samt att införskaffa och hålla viss produktionsmark som bytesvara när allmänintresset kräver att privata skogsägares marker inte längre brukas. Skogsbruket kan mycket snabbt drabbas av omfattande katastrofer, t.ex. kraftiga stormar och insektsangrepp som kan slå ut stora delar av skogsbeståndet och därmed drabba den enskilda skogsägaren mycket hårt. Det måste därför finnas statliga medel till en katastroffond. kräver att regeringen prövar hur en sådan katastroffond kan inrättas. Luftförorening orsakar ökad försurning av mark och vatten, vilket påverkar skogen negativt i många avseenden. Främst måste arbetet inriktas på att minska försurande utsläpp, men det är också viktigt att försurningen motarbetas genom kalkningsåtgärder. Därför avsätter mer än regeringen för detta ändamål. Utredningar och nyckelbiotopsinventering har visat att det finns behov av att skydda mer värdefull skogsmark. Vi anser att om stora områden skall undantas från traditionellt skogsbruk bör detta ske på statens mark så att den privata äganderätten bevaras och skogsägarens utkomstmöjligheter inte försämras.