mot · GO02Ju14 · 2001-04-02 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Ju14av , ()med anledning av prop. 2000/01:79 Stöd till brottsoffer1 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om betydelsen av en fungerande rättsstat för att bistå brottsoffer.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om betydelsen av tillräckliga resurser för rättsväsendets brotts-offerbemötande.2 Inledning - regeringens strategiRegeringens proposition, 2000/01:79 Stöd till brottsoffer, innehåller enrad förslag till olika åtgärder för att förstärka samhällets stöd till demänniskor som drabbats av brottsliga angrepp eller som riskerar attutsättas för brott. I propositionen behandlas de förslag som presenterades iBrottsofferutredningens betänkande, Brottsoffer Vad har gjorts? (SOU 1998:40), men som ännu inte har behandlats av riksdagen.Skydd och stöd för människor som drabbats av brottsliga angrepp på sinperson eller egendom har sedan den borgerliga regeringsperioden stått i fokusför en rad åtgärder. Detta arbete har varit nödvändigt och inneburit förbättradevillkor för brottsoffren. Vi välkomnar därför regeringens fortsatta arbete medatt utveckla vissa av samhällets insatser för brottsoffren. Utan en i sin helhetfungerande rättstrygghet räcker dock inte regeringens förslag för attbrottsoffren skall erbjudas den upprättelse som bör känneteckna ett utvecklatsamhälle.Vi stöder regeringens ambitioner att på olika sätt stärka kunskaperna ombrottsofferfrågor inom rättsväsendet och andra berörda myndigheter. Medsmå medel är det ofta möjligt att förbättra det enskilda brottsoffretssituation.Utbildningsinsatser och handlingsplaner för hur brottsoffer skall bemötaskorrekt och hänsynsfullt bör därför vara självklara delar i myndigheternasfortlöpande verksamhet. De olika utbildningsvägarna för rättsväsendetsaktörer bör även innehålla moment som syftar till att ge kunskap ombrottsoffers upplevelser av kontakter med myndigheter i samband medbrottsutredningar.Ett hänsynsfullt bemötande av brottsoffer handlar i mångt och mycket omatt vara medmänniska och lyhörd för de specifika behoven hos varje enskiltbrottsoffer. Det är därför inte alltid självklart att det är just kunskapsbristsomutgör det största problemet. Det kan, enligt vår uppfattning, på goda grunderantas att den resursbrist som rättsväsendet dragits med i lika hög grad bidragit till brister i myndigheternasbrottsofferbemötande. I en miljö där personalen arbetar under stark pressskapas knappast goda förutsättningar för ett gott omhändertagande avbrottsoffer.I brist på resurser för det nödvändiga tvingas regeringen fokusera pååtgärder som saknar direkt anknytning till den traditionellt rättsvårdandeverksamheten. Många av de allra mest centrala delarna av samhällets insatserför brottsoffer - den låga uppklarandeprocenten, de många påföljderna sominte verkställs, straffnivåerna, skyddet mot återfallsbrottslingarna, antaletpoliser och polisväsendets förmåga att klara av sina grundläggande uppgifter- tas överhuvudtaget inte upp av regeringen i propositionen, sommer perifera delar får stort utrymme.Rättsprocessen och den brottsutredande verksamheten i sig utgör deviktigaste samhällsinsatserna för brottsoffren. Att utreda ett brott, gripa ochlagföra gärningsmannen och möjliggöra en skadeståndstalan för målsägandenär fortfarande rättsstatens första och viktigaste skyldighet gentemotbrottsoffren. Att rättssystemet leder fram till domar som upplevs som rättvisaoch att utdömda straff verkställs på ett sätt som inte ytterligare hotar ellerförvärrar situationen för brottsoffren har också stor betydelse förbrottsoffrenssituation.Det är i oförmågan att återupprätta som en rättsstat som regeringenöverger landets brottsoffer.Trygghet för brottsoffren förutsätter att polisen snabbt kan rycka ut ochvara på plats strax efter att ett brott har begåtts, samt att anmälningarbehandlas så att både offret och anhöriga känner att någon bryr sig.Brottsoffer som inte får sina brottsanmälningar utredda på grund av polisbristblir inte hjälpta av insatser längre fram i rättsprocessen.Regeringen visar i propositionen upp en olycklig benägenhet att anläggaett myndighetsperspektiv på frågor som i allt väsentligt är individuella ochstarkt beroende av egenskaper hos den enskilde. Problemen inom och mellanmyndigheter är ständigt närvarande i propositionen, medan brottsoffersbehov, problem och krav på myndigheterna hamnat i bakgrunden.Det civila samhällets insatser - där familjen, vänner och grannar, kyrkanoch andra religiösa samfund ingår - är överhuvudtaget inte berört.Det överdrivna myndighetsperspektivet blir särskilt tydligt i redogörelsenav samarbetsförsöken - och . De tvåparallella projekten har utvärderats men ingenstans framgår det hur dessaprojekt påverkat brottsoffrens situation. Vad gäller länsassistentprojektetframgår det av utvärderingen att brottsofferjourerna, stödpersonerna,myndigheter och medierna dragit nytta av projektet. Men huruvidabrottsoffrens behov i högre grad blivit tillgodosedda framgår inte.3 BrottsofferbegreppetRegeringen har i propositionen valt att skilja mellan begreppet brottsofferoch begreppet målsägande. Målsägande är den i lagstiftningen användabenämningen mot den mot vilket brott har blivit begånget eller som harblivit förnärmad av brottet eller lidit skada (20 kap 8 § ).Brottsoffer är inte ett lika klart definierat begrepp.En ofta bortglömd grupp brottsoffer är barnen. Det kan vara en följd av attde i lagens mening inte lika tydligt är målsägande i olika processer. De blirdock ofta ofrivilliga offer till brottsliga gärningar. Flera brottsofferjourervittnar om hur barn far illa under domstolsprocesser som ännu ej är avgjorda.Deras behov av hjälp tillgodoses inte eftersom skuldfrågan ännu ej ärslutgiltigt utredd. Det finns en rad andra exempel på att barnen inteuppmärksammats tillräckligt som brottsoffer.Brottsoffer får dock inte betraktas som en enhetlig grupp med förutsattalikartade behov av insatser och stöd från samhällets sida. Olika brott har olikaverkningar. Brottets karaktär, personliga egenskaper hos brottsoffret ochgärningsmannen, samt relationen dem emellan, gör det svårt att tala ombrottsoffer som en grupp av människor.Vad som förenar de flesta brottsoffer är dock en vilja att brotten utreds ochatt gärningsmannen grips och lagförs. De rättsvårdande myndigheternaskärnverksamheter är alltså i allra högsta grad att beteckna som åtgärderägnade att stödja och återupprätta brottsoffer. Några särskilda områden är härav särskild betydelse ur ett brottsofferperspektiv.3.1 UppklarandeprocentRegeringen framhåller i propositionen att det framförts önskemål frånolika håll om att polisorganisationen borde inrätta särskildabrottsofferenheter. Enligt vår uppfattning är polisorganisationen enbrottsofferenhet i sig själv och frågor om brottsoffer måste självklartutgöra en integrerad del i löpande polisverksamhet.De åtgärder som sätts in för att rent generellt förbättra polisens service ochtillgänglighet utgör därför väsentliga förbättringar även ur ett brottsofferper-spektiv. De kärnuppgifter som polisen har att utföra har allvarligabrister. Ett exempel är uppklarandeprocenten som för tillfället ligger runt 27procent vad gäller samtliga brottstyper. Många av de vanligastebrottsanmälningarna slutar dock betydligt mer sällan med att en gärningsmankan knytas till brottet och lagföras. Av landets inbrottsstölder är det tillexempel inte som upp av polisen.3.2 HandläggningstiderPolisens ärendebalanser avseende outredda brott är oacceptabla.Situationen vid vissa polisdistrikt har föranlett JO att ifrågasätta ompolisen kan sägas leva upp till lagens krav på skyndsammast. Förbrottsoffren som ser sina brottsanmälningar läggas på hög utgör de långahandläggningstiderna en betydande olägenhet.I de allra flesta fall ställer ett brottsoffer inte några andra krav på polisenän att brottet utreds inom skälig tid. Det är därför rimligt att regeringensätterin snabba insatser för att stärka polisens förmåga att klara de grundläggandeuppgifterna. Den beredning som tillsattes av regeringen den 7 december 2000har alltså en viktig uppgift att fylla, men det kan redan nu konstateras att denlåga polisnumerären och resursbristen inom polisväsendet är en starktbidragande orsak till de långa handläggningstiderna.3.3 Vittnesstöd och straffet för övergrepp i rättssakSamstämmiga uppgifter från aktörer inom rättsväsendet vittnar om attförekomsten av hot och våld mot vittnen ökat markant. Mycket tyderockså på att våldet och hoten fått en allvarligare karaktär, och att det vidflera fall leder till att den hotade inte vågar ställa upp som vittne. Detmåste anses som ett ytterst allvarligt hot mot rättsstaten om dessa hot omvåld och utförda våldsdåd fortsätter att öka.Verksamheten med vittnesstöd är därför välkommet och bör intensifieras.Men ett program att ge stöd till vittnen vid tingsrätter och övriga domstolarlöser inte problemet med vittnen som skräms till tystnad redan innan ärendetgått så långt att det skall tas upp vid huvudförhandling.Samhället måste med kraft bemöta de personer som genom våld eller hotom våld hindrar att rättegångar kommer till stånd. Vittnens särskildabetydelse för ett fungerande rättssystem avspeglas inte i den gällandestraffskalan för övergrepp i rättssak.Vi har tidigare framhållit att straffvärdet för övergrepp i rättssak bör varalika högt som straffvärdet för mened och vid /att ge regeringen i uppdrag att återkomma med en lagändring meddenna innebörd.Ett år har snart gått och regeringen har ännu inte återkommit i enlighetmed beslut. Det är förvånande att regeringen under ett riksmöteinte hinner färdigställa ett lagstiftningsärende av förhållandevis enkel natur.Ett förslag till lagändring i enlighet med beslut borde kunna läggasfram . Vi vill här understryka vikten av attregeringen inte dröjer med att lägga fram de förslag till lagstiftning somriksdagen beslutat om.4 BrottsofferfondenBrottsofferfonden utgör en viktig resurs för brottsoffren och de ideellaföreningarna som arbetar med brottsofferfrågor. Under den borgerligaregeringen inrättades Brottsofferfonden med det uttalade syftet attförbättra brottsoffrens situation.Moderata Samlingspartiet har föreslagit att fångarna genomett 20-procentigt avdrag på arbetsersättningen ytterligare skall bidra tillfinansieringen av Brottsofferfonden. Avdraget skall som tidigare framgå avfångarnas lönebesked. Enligt vår uppfattning finns det en betydelsefullpedagogisk poäng med denna ordning eftersom den dömde regelbundetpåminns om att han betalar till brottsofferfonden. Förbudet mot utmätning avden intagnes arbetsersättning, i 45 § lagen (1974:03) om kriminalvården ianstalt bör därför upphävas så att ytterligare medel görs tillgängliga förbrottsofferfonden. Enligt vår uppfattning skulle ett avskaffande av förbudetinte bara stämma bättre överens med den allmänna rättskänslan än vad dennuvarande ordningen gör, utan också kunna bidra till en ytterligareförstärkning av kvinnojourer och andra verksamheter som erhåller stödfrån brottsofferfonden. Brottsoffren får härigenom både en indirektupprättelse som ytterligare resurser görs tillgängliga förbrottsofferinsatser.5 och brottsoffrenSamhällets specifikt brottsofferstödjande insatser skall främst ske inomramen för de rättsvårdande myndigheternas verksamhet, och självklart närbrottets skadeverkningar så kräver, från hälso- och sjukvården. Behov avinsatser från får antas uppkomma främst när offretslivssituation även i övrigt påkallar stöd i enlighet med socialtjänstlagen(en långt ifrån ovanlig situation i och för sig). betydelsevad gäller brottsofferinsatser måste därför ses som begränsad.Enligt socialtjänstlagens portalparagraf skall kommunernas socialtjänsterfrämja människors ekonomiska och sociala trygghet. Insatser skall vidare skeunder hänsynstagande till människans ansvar för sin och andras socialasituation. Som framhållits av och Svenska Kommunförbundetinnefattar kommunernas ansvar enligt socialtjänstlagen även att tillsebrottsoffers eventuella behov av sociala stödåtgärder.Vi framförde redan i samband med införandet av bestämmelsen i 8 § asocialtjänstlagen att ansvar att stödja och hjälpa brottsofferinte är begränsat till misshandlade kvinnor, utan även brottsoffer i allmänhet.Att ansvar för alla brottsoffer nu kommer till klart uttryck fårdärför anses vara välkommet.Socialtjänstens ansvar, både vad gäller manliga och kvinnliga brottsoffer,är dock till största delen beroende av andra faktorer än själva brottet. Brotts-offer kan inte, som framhålls ovan, ses som en enhetlig kategori människor.Behovet av stödinsatser varierar och skiljer sig åt, även bland de personersom utsatts för likartad brottslighet.Brottsoffers behov av insatser från kan därför inte generelltsägas följa av det brottsliga angreppet, utan är beroende av den socialasituationen i övrigt.Konsekvenser av brott varierar. Det är naturligt att de flesta brottsofferfrämst söker stöd från familj och andra personer i omedelbar närhet närhändelserna kring brottet skall bearbetas.Det får därför antas att det främst är i situationer där det brottsligaangreppet utförts av någon i den närmaste kretsen, eller när ett socialt nätverkhelt saknas, som det på grund av brottet uppstår behov av insatser frånsocialtjänsterna. Den nu föreslagna lagstiftningen bör därför inte ses som enutvidgning av socialtjänsternas ansvar.6 Kvinnor utsatta för våldsbrottI socialtjänstlagen har kvinnor som brottsoffer fått en tydligare rätt tillstöd från socialtjänsten.Under 1990-talet har vi haft en kraftig ökning av anmälda våldsbrott motkvinnor. Det överlägset bästa sättet att förhindra våld mot kvinnor i framtidenär att små pojkar tidigt får lära sig att av egen vilja ta avstånd från våld.Etttungt ansvar vilar därför på familjerna. Som vi så ofta anfört bör frågan omföräldrars och andra vårdnadshavares roll som fostrare och normöverförarebli föremål för en bred lagöversyn. och rättsväsendetsmöjligheter att ersätta familjens roll som brottsförebyggare är ytterstbegränsad.När det gäller kvinnor som utsätts för våldsbrott är det dessutom ofta flerpersoner som drabbas svårt. I två tredjedelar av fallen är barn indirekt ellerdirekt också utsatta för skadeverkningarna av våldsbrotten, vilket får ansesvara en försvårande omständighet som ytterligare talar för att våld motkvinnor skall bemötas med särskilda insatser.7 Skärpt lagstiftningVi måste ha ett starkt rättsväsende med kunskap om brottsoffrens behovav stöd och hjälp. Polis och åklagare har under den senaste tidenprioriterat våld och hot mot kvinnor. Men myndigheter är beroende avfungerande lagstiftning. Det är väsentligt att lagstiftningen är effektiv ochatt den tillämpas på ett riktigt och rättssäkert sätt för att ge oskyldigamedborgare största möjliga skydd mot brottsbenägna individer. Blandannat när det gäller brott mot besöksförbud finns fortfarande behov avförstärkningar.Den som bryter mot ett besöksförbud döms till böter eller fängelse ihögst . I ringa fall utdöms inget straff. Vi anser att straff skall kunnadömas ut även för det ringa fallet och att straffmaximum för normalfallet skallhöjas till fängelse i två år.Ett besöksförbud skall enligt vår uppfattning kunna kombineras medelektronisk övervakning. Härigenom tydliggörs att det är mannensrörelsefrihet som skall begränsas, inte kvinnans. Det finns en väl fungerandeteknik att använda vilket innebär att det inte finns några praktiska hinder motatt inleda en försöksverksamhet.Regeringen säger sig utreda de rättsliga förutsättningarna och att arbetetmed det pågår inom . Det bör understrykas attutredningsarbetet brådskar. Som regeringen framhåller har en rad tragiskahändelser inträffat som talar för att skyddet mot hotade kvinnor måsteförstärkas. Särskilt märkliga framstår regeringens prioriteringar när dennyligen presenterade ett förslag om att låta långtidsdömda fångar få avtjänaen del av straffet utanför anstalt med elektronisk intensiv övervakning.Våldsbrottslingars möjlighet till permission och frigång bör vidareinskränkas ytterligare. Kvinnornas skyddsintresse skall alltid väga tyngre ängärningsmannens intresse av att få permission. Även om praxis skärpts uppden kvarstår fortfarande behovet av en generell översyn avkriminalvårdslagens permissionsregler i syfte att stärka medborgarnas skyddmot grova brottslingar.Skyddet för förföljda personer kan förbättras genom att en skärpning avsekretesskyddet för uppgifter om namn, personnummer, adress eller andrauppgifter som registreras inom folkbokföringen. I avvägningen mellanskyddade personers intresse av största möjliga skydd och t.ex. myndighetersintresse av att ta del av dessa uppgifter, är det vår uppfattning att intressetavatt skydda hotade personers adressuppgifter alltid måste väga tyngst.Förföljda personers möjligheter att få en ansökan om fingeradepersonuppgifter prövad av domstol bör utvidgas. Om det enligt polisen inte ärsannolikt att tingsrätten kommer att bifalla en ansökan så skall ansökan i dagavslås. Vi menar att den förföljde måste kunna få sin sak prövad av domstol ifler fall än i dag.Vittnesplikten gäller även för hotade och förföljda kvinnor men finnsingen möjlighet till ekonomisk kompensation för de kostnader som kanuppstå för ett vittne med skyddad identitet. Vittnet kan t.ex. bli tvingat attändra sitt levnadssätt, flytta eller byta arbete. Det vore orimligt omvittnesplikten skulle innebära att personen tvingades bära sådana kostnadersjälv. Vi anser att frågan om att införa en särskild form av ekonomiskersättning bör utredas för dessa förföljda kvinnor.Stockholm den 2 april 2001Fredrik ()(m)()()()()()()