mot · GP02Ub261 · 2001-10-05 00:00:00 — 5.6 Renodla roll ställning som ämbetsverk under regeringen innebär försvårade möjligheter att bedriva en självständig granskning av kvaliteten vid landets universitet och högskolor. Den viktigaste utvärderingen av de svenska läroanstalternas insatser, deras förmåga att bedriva en för studenterna högkvalitativ utbildning, måste därför utövas av andra institutioner, vars arbete inte riskerar att politiseras. roll ska renodlas till att svara för ren myndighetsutövning; det innebär att verket bland annat har som sitt ansvar att kontrollera att bestämmelser uppfylls. ska till exempel, liksom , även kunna dra in examensrättigheter för utbildningar som inte upprätthåller kvalitetskraven. 5.7 Dags för ett oberoende kvalitetsinstitut har rätt att ställa höga krav på sin utbildning. Arbetet med att säkra utbildningens kvalitet, som i andra länder ofta tar sig uttryck i ranking och jämförelse av olika utbildningar, måste intensifieras. Ett från oberoende kvalitetsinstitut bör utvecklas. En idé som seriöst bör övervägas är att ur bryta ut kvalitetsgranskningen och placera den i en självständig institution utom räckhåll för politisk och ekonomisk styrning från regeringen. Inspiration till hur institutets fria ställning ska garanteras kan hämtas från de organisatoriska modellerna för den oberoende och den nya självständiga . Institutet bör bestå av representanter för ämnesområden, discipliner och vetenskapliga tidskrifter. Rankinglistor, av den typ som presenteras i , har ett värde genom att de håller diskussionen om högskolornas kvalitet vid liv. Förvisso innebär sådan ranking ibland förenklingar, men genom att resultaten diskuteras offentligt, tvingas enskilda lärosäten ifrågasätta, försvara och förändra sin verksamhet. utvecklas rankingprinciperna genom en dialog där alla inblandade är aktiva. Ett klimat måste skapas, där det är självklart att offentligt diskutera och jämföra uppgifter mellan högskolorna om lärarnas kvalitet, om examensarbetenas nivå, om studieresultat och om internationell uppmärksamhet av forskning, för att ta några exempel. Oberoende utvärderingar, exempelvis i form av rankinglistor, är ett viktigt instrument i de liberala strävandena att sätta studenten i centrum. Det skärper konkurrensen mellan högskolor och universitet när det gäller att främja kvaliteten. Tillsammans med tanken att det är de studerandes val som ska avgöra utbyggnad och platstilldelning lägger den makten över utbildningen i den enskilde studentens händer. 5.8 Skriv ett studentkontrakt Studenten är en utsatt individ inom högskolan. gäller inte den reguljära arbetarskyddslagstiftningen för studenter. Självfallet ska studenter ha samma skydd på sin arbetsplats högskolan som andra arbetstagare har på sina respektive arbetsplatser. Sexuella trakasserier gentemot studenter måste kraftfullt stävjas. Studenter ska ha rätt att anmäla lärare som de anser har utsatt dem för kränkande behandling, och de ska ha rätt att få sin anmälan seriöst prövad. Studenter har också, naturligtvis, rätt till en dräglig arbetsmiljö; arbetsmiljölagstiftningen ska gälla vid högskolor och universitet. Varje akademisk institution eller utbildningsprogram på fackhögskola ska upprätta ett så kallat studentkontrakt. Studentkontraktet ska innehålla principer för hur bland annat rättning och betygssättning ska gå till. Studenten ska ha rätt att överklaga sitt betyg eller få sin uppsats bedömd av någon annan, i slutändan en av institutionens professorer. Den student som har professorn som sin handledare eller examinator ska ha möjlighet att få sin skrivning eller uppsats bedömd av en från institutionen utomstående granskare. Kontrakten ska självfallet inte bara betona studenternas rättigheter utan också deras skyldigheter, inte minst att ägna tid och kraft åt studierna. Ett bra kontrakt måste innebära rättigheter och skyldigheter för båda parter studenterna och lärarna. Studentkontrakten kan till sitt precisa innehåll variera mellan olika högskolor och universitet. Det gör att studenten innan hon eller han väljer högskola kan jämföra institutioner. På detta sätt konkurrerar institutioner och högskolor med varandra på ett mycket tydligt sätt, vilket gynnar kvaliteten. Institutionerna ska ha samma form av kontrakt också för sina doktorander. I dessa kontrakt ska anges exempelvis hur mycket handledning som den enskilde forskarstuderande har rätt att kräva. 5.9 Avskaffa kårobligatoriet Det existerande tvånget för studenter att tillhöra en studentkår det så kallade kårobligatoriet utgör en kränkning av den grundlagsfästa föreningsfriheten. Det är absurt att studenter ska tvingas tillhöra en förening enbart för att ha möjlighet att skriva en tentamen. Det kan jämföras med om en löntagare skulle behöva vara med i facket enbart för att vara berättigad att få ut sin lön. Inte heller argumentet att ett kårobligatorium är nödvändigt för att studentinflytandet ska säkras håller måttet. Då frivilligheten försvinner, försvinner även engagemanget. Det syns mycket tydligt i valdeltagandet i kårvalen runt om i ; deltagandet har inte varit på någon högskola . Studentkårer och andra föreningar som verkar på högskolor och universitet kan, om de bygger på frivilligt medlemskap, fylla en viktig funktion, bland annat som bevakare av och opinionsbildare i frågor som är centrala för studenterna. Men studentinflytande kan utövas också på annat sätt än genom studentkårer. Principen att studenternas preferenser vad beträffar studieort avgör resursfördelningen till de enskilda högskolorna är ett uttryck för studentinflytande. Det är också viktigt att studenterna ges förutsättningar att ta del i beslutsfattandet på arenor som ligger ännu närmare den enskilde studentens verklighet. Det kan handla om planeringen av studierna och uppföljning av kvaliteten i undervisningen. Genom kursutvärderingar, gemensam planering av kursernas uppläggning och stor frihet att välja får den enskilde studenten ofta ett större inflytande över sin studievardag än genom att rösta på representanter till olika styrelser. 5.10 Reformera studiemedelssystemet Liten tillgänglighet, långa handläggningstider och sena utbetalningar. Studenters vittnesbörd om problemen i studiestödssystemet kommer allt tätare. riktade också revisorer skarp kritik mot , , för bristande effektivitet och service hos myndigheten. Det är ingen överdrift att påstå att det nuvarande studiemedelssystemet lider av en legitimitetskris. Studiemedelssystemet måste på både kort och lång sikt genomgå radikala förändringar. Bryt CSN:s de facto-monopol på att bevilja studielån, tvinga CSN att betala straffavgifter till studenterna för studiemedel som inte kommer , höj totalbeloppet, etablera peng per poäng-principen, inrätta ett treterminerssystem, avskaffa fribeloppsgränsen och inför generösare dispensregler är några av reformförslag som utvecklas närmare i en separat kommittémotion. 5.11 Bygg fler studentbostäder Bostadssektorn är en planekonomisk frizon i den svenska marknadsekonomin. Och den har planekonomins klassiska kännetecken: långa köer, krångel, svarta affärer, en produktion som inte är anpassad efter efterfrågan, ineffektivitet, höga samhällsekonomiska kostnader och inte minst missnöjda konsumenter. Studenter är en av de mest utsatta grupperna på bostadsmarknaden. På flera högskoleorter råder det en akut brist på lägenheter för studenter. presenterar i sin särskilda bostadspolitiska motion en rad förslag som, om de genomfördes, skulle innebära förbättringar också för studenter. Mindre rigida regler med avseende på hur bostäder ska byggas, exempelvis när det gäller utformning och standard i övrigt, skulle för att bara ta ett av förslagen leda till att fler lägenheter som studenter efterfrågar kunde bli tillgängliga. Många studenter kan tänka sig en lägre boendestandard om hyran kan hållas låg. I det korta perspektivet finner vi det dock både förvånande och beklagansvärt att regeringen i årets budgetproposition har valt att dra ner stimulansbidraget för studentbostäder. Vi anser därför att det är angeläget att ytterligare stimulera byggande av nya bostäder för studenterna och vill öka anslaget med för i förhållande till regeringens förslag. 5.12 Bejaka internationaliseringen För liberaler är världen gränslös. Internationaliseringen den ökande rörligheten för varor, tjänster, kapital, idéer och människor skapar nya möjligheter också inom den högre utbildningen. /2000 studerade nästan 30 000 studenter utomlands. Studier utomlands berikar den enskilde studenten och gör att samhället i stort får tillgång till personer med en bred, vittomfattande kompetens. Målet bör vara att samtliga studenter som läser i syfte att ta en magisterexamen ska befinna sig en del av utbildningen vid ett lärosäte i ett annat land. För att det ska vara ett realistiskt mål är det exempelvis viktigt att studiemedelssystemet inte utformas så att studier utomlands missgynnas. Men ett utbildningsväsende som bejakar globaliseringen handlar inte enbart om att fler svenska studenter ska läsa utomlands; det är också angeläget med fler utländska studenter vid de svenska högskolorna. Ett betydelsefullt led i en sådan satsning är att fler utbildningar, där huvudspråket inte är svenska, byggs upp. En viss del av varje universitets kurser bör ges på exempelvis engelska. Rekryteringen av lärare från andra länder måste förbättras. Fler professorer, adjunkter, doktorander och docenter från utlandet ger nya impulser till den högre utbildningen i . Det ställer krav på universitet och högskolor att skapa attraktiva villkor för utländska akademiker som kan tänka sig att arbeta vid svenska lärosäten. En utbyggnad av högskolan, som inte är maniskt inriktad på att enbart tillfredsställa kvantitativa planmål för ett visst antal utbildningsplatser utan främst tar hänsyn till utbildningens kvalitet, gör det möjligt att avsätta mer resurser för att förbättra lärarrekryteringen. 5.13 Inrätta en ny internationellt jämförbar masterexamen Den ökade rörligheten bland studenter och den tilltagande internationaliseringen av arbetsmarknaden ställer nya krav på att det ska vara lätt att jämföra olika slags examina. Det svenska systemet med kandidat- och magisterexamina är inte enkelt att översätta till andra länders regler. De bachelor- och mastertitlar som används i de är exempelvis inte överförbara. Det viktigaste är inte att utbildningarna exakt motsvarar varandra utan att det finns utarbetade, allmänt erkända metoder att jämföra olika examinas innehåll. och de enskilda universiteten ska vara skyldiga att vid studenters examination kunna ge en fullkomlig beskrivning om utbildningens innehåll. Därutöver bör en ny internationellt jämförbar masterexamen inrättas i . Det gör det möjligt även för studenter att kunna konkurrera på lika villkor inom exempelvis den alltmer integrerade europeiska ekonomin. 6 Makt åt forskaren Den enskilde forskarens frihet, hans och hennes makt att själv välja ämne och metod för vetenskapliga studier, är grundbulten i den liberala forskningspolitiken. Forskarens frihet är hotad på flera sätt. Såväl politiska pekpinnar som marknadstänkande naggar forskarens makt allvarligt i kanten. En gemensam nämnare i hoten är att kräva att forskningen som bedrivs ska vara nyttig och relevant. Liberaler har en annan syn på forskning. Forskningens uppgift är att söka ny kunskap; den ska utmana och spränga gränser. Den ska få utvecklas fritt och inte styras utifrån vad som för tillfället anses politiskt opportunt eller vad centrala beslutsfattare definierar vara näringslivets kortsiktiga behov. Inte heller är det möjligt att på förhand avgöra om forskning inom ett visst område kommer att medföra stor samhällsnytta eller inte. Det som framstår som irrelevant kan äga största relevans. Historien om vetenskapens viktigaste landvinningar är ett bevis för detta. 6.1 Satsa på den fria grundforskningen Staten måste ta ett stort ansvar för att garantera den fria grundforskningen den forskning, vars resultat inte kan omsättas i praktisk nytta. Tendensen att staten alltmer frånhänder sig detta ansvar är djupt oroande. har den andel av forskningen som finansieras av statliga anslag minskat från till . krävs ett rejält trendbrott. vill därför ge ett årligt extraanslag på till forskning och forskarutbildning en satsning på den fria grundforskningen på nästan . De offentliga resurserna till forskning fördelas primärt via två kanaler anslag till vetenskapsområden (de gamla fakultetsanslagen), som går direkt till universiteten, och det nyinrättade , vars pengar fördelas utifrån gjorda bedömningar av inkomna ansökningar från forskare. De tidigare forskningsråden avskaffades 2001 genom ett riksdagsbeslut som motsatte sig. De forskningsråd som avskaffas utgjorde ett viktigt komplement till den via vetenskapsområdesanslagen finansierade forskningen. Genom forskningsråden gavs forskare en ny chans att erhålla finansiering; dessutom hade nationellt övergripande forskningsråd den fördelen att de kunde uppmuntra till samarbete över institutions- och högskolegränser. Det nya enligt regeringens modell är inte skyddat från politisk detaljstyrning. Därför måste självständiga ställning säkras. Inga ledamöter i ska tillsättas politiskt. och dess ämnesråd ska styras av forskare, utsedda av vetenskapssamhället, och bedömningarna av vilka ansökningar som tilldelas anslag göras enbart utifrån en strikt akademisk bedömning. I samband med att inrättades slogs de tekniska och naturvetenskapliga forskningsråden samman till ett ämnesråd trots invändningar från flera viktiga remissinstanser. Det är ett beslut som särskilt bör utvärderas och eventuellt omprövas. uppgift ska vara att fördela pengar till ämnesråden genom breda ämnesområdesanslag, inte ge detaljerade anvisningar om hur pengarna ska användas eller öronmärka resurser till specifika forskningsinriktningar. Regeringen har , nu senast i årets budgetproposition, förbrutit sig mot den principen. Ivern att styra och ställa är påfallande. föreslår därför att resurser förs över från anslagsposterna 4 (Utbildningsvetenskaplig forskning) och 5 (Dyrbar vetenskaplig utrustning) till anslagsposterna 13 (Humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning, Medicinvetenskaplig forskning respektive Natur- och teknikvetenskaplig forskning). Också från anslagsposten 6 Övrig forskningsfinansiering med mera kan en del resurser överföras till ämnesråden. Med förslag kommer ämnesråden att få disponera för kommande budgetår utöver vad regeringen har förslagit. Det är en siffra som kan komma att stiga för , 2003 och 2004. kommer ämnesråden med politik således att erhålla en förstärkning av sina resurser med ett inte oväsentligt led i den offensiva satsning på grundforskning som nu föreslår. 6.2 Öka anslagen direkt till universiteten Politiken att låta en allt större del av de statliga forskningsresurserna utdelas genom ett ansökningsförfarande måste motarbetas. Huvudinriktningen ska vara att öka den andel av forskningsanslagen som går direkt till universiteten. Anslagen direkt till vetenskapsområden skapar utrymme för flera dynamiska forskningsmiljöer, i kreativ konkurrens med varandra, och lägger makten över vilken forskning som ska bedrivas inom skilda discipliner i de verksamma forskarnas händer. föreslår därför att universitetens egna anslag, de så kallade fakultetsanslagen, höjs med . innebär det en förstärkning av universitetsforskningen med . Resurserna frigörs genom en omprioritering från det anslag som erhåller. Jämfört med anslagsnivån får rådet också med förslag utökade ekonomiska medel . I ett längre perspektiv behöver både och universiteten större resurser men just nu är extra tillskott till lärosätena särskilt angelägna. Vid många institutioner finns det en skriande brist på karriärmöjligheter för nydisputerade lovande forskare så kallade postdoktorala tjänster. De höjda fakultetsanslagen kan bidra till att något lindra de problemen. Anslagen till universiteten ska inte vara villkorade med olika förbehåll om att en viss typ av forskning ämnesmässigt, vetenskapsfilosofiskt eller metodologiskt ska bedrivas. Anslagen ska ges i klump till olika discipliner eller vetenskapsområden. En viss frihet att fördela också mellan vetenskapsområden måste finnas för att möjliggöra nysatsningar på de enskilda lärosätena. Politikerna styr genom att prioritera och göra avvägningar om hur mycket pengar i stort skilda discipliner ska få, inte genom att detaljstyra medlens användning. Vid sidan av grundforskning bedrivs en omfattande tillämpad forskning. I begreppet tillämpad, eller behovsstyrd, forskning ligger innebörden att forskningen mer omgående kan omsättas i praktisk nytta, inte sällan direkt mätbar för den som har beställt forskningen. Gränsdragningen mellan grundforskning och tillämpad forskning är inte alltid lätt att göra. I de fall då beställaren kommer utifrån är det viktigt att företag, organisationer, stiftelser, myndigheter med mera tar det huvudsakliga finansieringsansvaret; beställd extern forskning ska inte tränga undan annan viktig forskning. 6.3 Avskaffa den politiska styrningen av forskningsstiftelserna Det ligger ett värde i att politiskt obundna forskningsmedel existerar vid sidan av de politiskt beslutade anslagen till enskilda högskolor. De forskningsstiftelser som inrättades av den borgerliga regeringen med hjälp av de gamla löntagarfondspengarna utgör därför ett viktigt inslag i finansieringen av svensk forskning. Dessa stiftelser var från början tänkta att fungera som fristående stiftelser. Socialdemokraterna införde senare en ny lag enligt vilken regeringen kan utse de ledamöter den önskar i stiftelserna. Denna direkta politiska styrning av stiftelserna hotar den vetenskapliga kvaliteten. Lagen bör ändras så att stiftelsernas styrelser utses inom och av forskarvärlden. 6.4 Tillsätt vetenskapsmän på vetenskapliga meriter I har forskare och professorer utsetts genom ett system där ämnessakkunniga är med och röstar vid en tillsättning. Detta har ändrats så att de ämnessakkunniga inte längre har rösträtt. kan sålunda en professor tillsättas mot ämnessakkunnigas vilja om styrelsen så önskar. Risken är uppenbar att politiska eller andra ovidkommande värderingar får ligga till grund för ett beslut som ska värdera vetenskaplig kompetens. Forskare och professorer ska tillsättas av nämnder i vilka ämnessakkunniga har inflytande och formell rösträtt. 6.5 Koncentrera forskningsresurserna Resurserna till forskning ska inte bara fördelas mellan olika ämnesområden och discipliner utan måste också fördelas geografiskt, mellan olika lärosäten. Nydanande grundforskning kräver, visar internationell erfarenhet, att det existerar forskningsmiljöer där det är möjligt att etablera en kritisk massa av forskare. I klartext innebär det, exempelvis, att det är möjligt att anordna fungerande seminarier för att utbyta idéer och utöva vetenskaplig kvalitetskontroll över den forskning som bedrivs, att det finns andra forskare i samma miljö som ägnar sig åt ungefär samma ämnesområde och att det finns handledare ämnesmässigt och metodologiskt kompetenta att guida en doktorand genom avhandlingsarbetet. De tillgängliga forskningsresurserna måste därför koncentreras till ett mindre antal läroanstalter och ett mindre antal institutioner i landet. Det är det bästa sättet att få en god kvalitetsmässig utväxling av de statliga pengar som satsas på forskning. är ett litet land som måste förstå att koncentrera resurserna för forskning. En stat av storlek kan inte sprida resurserna för kvalificerad forskning efter en matematisk rättvisefördelning över alla högskolor och universitet. Med forskningspolitik kommer spetsforskning på enskilda universitet och högskolor att prioriteras medan andra högskolor kommer att bli bra lärosäten för grundutbildning. Vilka högskolor/universitet som i praktiken tilldelas forskningsresurser ska avgöras utifrån en vetenskaplig bedömning i efterhand av deras forskningsresultat. Bedömningen ska ta sin primära utgångspunkt i kvalitetsaspekter, inte i hur olika institutioner uppfyller olika kvantitativa planmål, såsom exempelvis antalet utexaminerade doktorer. Beslut om tilldelning av forskningsmedel ska inte bygga på tradition, och därför ska inga lärosäten, nya eller gamla, automatiskt få samma tilldelning år . Vissa resurser måste också sättas av för fördelning till högskolor där intressanta förslag till nysatsningar presenteras. 6.6 Riv upp doktorandreformen beslutade på dåvarande utbildningsminister initiativ om nya regler för forskarutbildningen. Möjligheterna att bedriva doktorandstudier med hjälp av studiemedel beskars kraftigt; i princip skulle ingen kunna antas till forskarutbildningen som inte hade sin försörjning, annan än studiemedel, tryggad för hela sin studietid (normalt ). Reformen drevs igenom trots mycket hårt både akademiskt och politiskt motstånd, bland annat från . Den liberala kritiken rymde flera argument. För det första byggde regelförändringarna på en kunskapssyn som är främmande för en liberal. Om människor, drivna av sin lust att utveckla ny kunskap, är beredda att forska trots att de inte kan garanteras en doktorandtjänst under hela sin studietid; varför ska staten då ge signalen att deras engagemang inte är någonting värt, att de helst borde syssla med någonting annat? För det andra tog reformen sin utgångspunkt i tanken att alla forskningsprojekt på doktorandnivå ska ta . Det vittnar om en fundamental okunskap om forskningsprocessens natur. Forskning är till sin natur prövande och oförutsägbar. Naturligtvis måste doktorsavhandlingar kunna ta olika snabbare eller långsammare än . För det tredje slog de nya bestämmelserna särskilt hårt mot humaniora och samhällsvetenskap där de statliga resurserna är knappa och möjligheterna att få extern finansiering är begränsade. På många humanistiska och samhällsvetenskapliga institutioner har, efter det att reformen genomfördes, antagningen av nya doktorander sjunkit drastiskt. Doktorandreformen måste rivas upp. Möjligheten att doktorera utan att ha hela sin forskarutbildning finansierad ska återinföras. Det måste dessutom på nytt bli möjligt att doktorera på gammalt sätt, på deltid. har inte råd att förlora den vetenskapliga kompetens som finns bland människor, som är beredda att vid sidan av sitt arbete ägna sig åt forskning. De enskilda högskolorna ska ha rätt att själva bestämma hur mycket handledarhjälp de kan erbjuda, men några institutionella hinder för deltidsforskning ska inte finnas. Vid sidan av upprivandet av doktorandreformen är det viktigt att de forskarstuderandes ekonomiska villkor förbättras. Dessa åtgärder står inte alls i någon motsatsställning till varandra. Det är både fullt möjligt och fullt rimligt att åter göra forskarutbildningen mer flexibel bland annat genom att på nytt införa möjligheten att genomföra doktorandstudier med hjälp av studiemedel som fler doktorandtjänster inrättas. Antalet doktorandtjänster måste utökas genom ökade statliga medel. För bland annat det ändamålet tillskjuter i budgeten extra, utöver regeringens förslag, till forskningen. Vid beslut om expansionen av högskolorna i måste det vägas in hur storleken på forskningsresurserna påverkas. 6.7 Stoppa könsdiskrimineringen Män och kvinnor ska ha samma inte bara formella utan självfallet också samma reella möjligheter att göra sig gällande i den akademiska världen. All form av diskriminering ska bekämpas. av studenterna på grundnivån är kvinnor. För varje steg på karriärstegen blir det allt färre kvinnor. I toppen på professorsnivån är kvinnor. Till viss del kan den mycket ojämna könsfördelningen på de högre nivåerna förmodligen förklaras av ojämställda förhållanden i det förflutna. Genom det strikta hierarkiska meriteringssystem som råder inom högskolan lever historiska försyndelser kvar och påverkar statistiken. Men det finns tecken också på att det pågår diskriminering av kvinnor i samband med tjänstetillsättningar.