mot · GP02Sf400 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Sf400av m.fl. (fp)Integrationspolitiken Sammanfattning Integration handlar om att bryta segregation och utanförskap. Det finns grupper i dagens som på olika sätt är marginaliserade och utestängda från många av samhällets områden. Invandrarna är en av dessa grupper. Målsättningen med den liberala integrationspolitiken är att ge människor ökad makt och möjlighet att forma sitt liv och sin framtid i samverkan med andra människor. bärande tanke när det gäller integrationspolitiken vilar på tre pelare: utbildning, arbete och företagande. Utbildningen i skolan måste anpassas efter den enskilda elevens behov och förutsättningar. Olika exempel i våra egna storstadsregioner visar att när kraften och engagemanget hos framför allt skolledning och lärare släpps loss kan man skapa en skola som lockar fler och som ger goda studieresultat. Att ha ett arbete är av avgörande betydelse för att för nå makt över den egna vardagen. Arbetsmarknadspolitiken måste reformeras. Genom att stimulera jobb inom tjänste- och servicesektorn ökar utbudet av arbetstillfällen, även för dem som saknar utbildning och arbetslivserfarenhet. För att få fler invandrare i arbete krävs en strategi för jobb genom företagande. De politiska åtgärder som krävs för ett bättre företagarklimat är i huvudsak generella. Lägre skatter på arbete och investeringar och mindre krångel för företagen är lika viktiga för invandrarföretag som för företagsamheten i stort. Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om utanförskapets orsaker. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att angripa de strukturer i samhället som skapar utanförskap. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om arbetsmarknadspolitiken.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att satsa på tjänstesektorn.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om invandrare och företagande.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om F-skattsedel.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om mikrolån.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om diskrimineringsombudsmannens verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att bryta segregationen för invandrarkvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om skolans roll i arbetet för att bryta segregationen.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om svenskundervisningen.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om invandrargruppernas delaktighet. 1 Yrkandena 3 och 5 hänvisade till AU. 2 Yrkandena 4 och 7 hänvisade till NU. 3 Yrkande 6 hänvisat till SkU. 4 Yrkandena 10 och 11 hänvisade till UbU. Inledning Att häva utanförskapet är en av vår tids största och viktigaste politiska utmaningar. I dagens sitter många människor fast i maktlöshet och segregation. Klyftorna mellan de människor som har makt och möjlighet att påverka sitt liv och sin tillvaro och de som upplever segregation och utanförskap har ökat. Många av dessa saknar arbete, egen försörjning och kunskaper som är attraktiva på arbetsmarknaden. Huvudorsakerna till människors utanförskap bottnar i sociala faktorer. Många människor saknar arbete och har stora svårigheter att ta sig in på arbetsmarknaden så som den ser ut . Utanförskapet kan förklaras på flera sätt. En stor del av denna grupp människor är invandrare eller har invandrarbakgrund och har av olika skäl svårare att etablera sig på arbetsmarknaden. Med bristande språkkunskaper och få kontakter i det svenska samhället kan vägen till ett jobb vara lång. En bidragande orsak kan också vara att många nyanlända flyktingar som kommit till vårt land inte har fått möjlighet att arbeta och utbilda sig medan de väntat på uppehållstillstånd. De har redan från början fastnat i bidragsberoende och utanförskap. Andra har hamnat i denna situation på grund av långtidsarbetslöshet eller långvariga sjukskrivningar; ibland handlar frågan om flera samverkande faktorer. menar att integrationspolitikens huvuduppgift måste vara att angripa de strukturer som försvårar för dessa människor, vare sig de är svenskar eller personer med invandrarbakgrund, att ta sig ur den isolering som utanförskapet innebär. Integrationspolitiken syftar till att ge människor makt över sitt liv och sin vardag. Att inte ha ett arbete innebär avsaknad av fast inkomst, vilket leder till ett sämre eller obefintligt socialförsäkringsskydd, avsaknad av a-kassa osv. Lösningen blir långvarigt socialbidragstagande. försvårar det möjligheterna att ta makt över sin egen livssituation. Utan fast inkomst är det så gott som omöjligt att få ett hyreskontrakt eller att ta ett banklån för att köpa sin bostad. Den skarpa segregationen vi ser runt om i vårt land är i grunden social. Arbetslöshet, brist på utbildning, tillgång till service: fattigdomen är snarare än etniciteten avgörande. Men det går aldrig att frikoppla problemanalysen från det faktum att dessa sociala faktorer i betydligt högre grad drabbat människor med invandrarbakgrund. Nyanlända flyktingar såväl som tredje generationens invandrare drabbas av bristande möjligheter att själv styra över sitt bostadsval. Därigenom är deras barn styrda till de skolor som redan har en mycket hög andel barn med annat språk än svenska. Så går det sociala arvet vidare. Stora delar av det politiska etablissemanget har präglats av uppgivenhet inför segregationen. Den svenska invandrar- och integrationspolitiken har alltid åberopat solidaritet och generositet som sina grundstenar, ändå har avståndet mellan majoritetsbefolkning och minoriteter ökat och konflikterna blivit allt skarpare. Vi i tror att denna paradox har sin förklaring i en politik som varit byggd på förmynderi och bidragsberoende. Det är det starka samhället med sina myndigheter, organisationer och folkrörelser som ska lösa individens eller den svaga lilla gruppens problem. Den enskilde individen förväntas inte att själv vilja eller kunna ta itu med sina svårigheter. För att kunna bryta vanmaktens och isoleringens måste vi, ur liberal synvinkel, satsa på individen. Utbildning murbräcka mot segregation De flesta bostadsområden i är ganska segregerade, dvs. människorna som bor där har ungefär samma inkomstnivå och tillhör samma socialgrupp. De områden där låginkomsttagare och bidragsberoende lever är generellt mera utsatta. Många barn och ungdomar riskerar att växa in i föräldragenerationens upplevda utanförskap. Den negativa spiralen kan dock brytas. Skolan kan bli en murbräcka för ökad social rörlighet och mot segregation och utslagning. Utbildningen i både grund- och gymnasieskolan måste anpassas efter den enskilda elevens behov och förutsättningar. Skolan ska ge utmaningar och stimulans åt alla så att lusten att lära hålls levande. Ingen ska få lämna utan att kunna läsa, skriva och räkna. Olika exempel i våra egna storstadsregioner visar att när kraften och engagemanget hos framförallt skolledning och lärare släpps loss kan man skapa en skola som lockar fler och som ger bra studieresultat. Det måste inte vara så att skolor i utsatta områden är mindre attraktiva än andra. Det finns tvärtom många intressanta exempel på skolor med inriktning på avancerade kunskapsprogram när det gäller främmande språk, naturvetenskap, idrott och estetiska ämnen samt ett gott samarbete mellan skolledning, elever och föräldrar. kan nämnas som ett exempel. En enveten skolledning ville inte acceptera att deras utsatta läge resulterade i en sämre skola för barnen. Det goda samspelet mellan skolledning, lärare, elever och föräldrar har bidragit till att också barn från andra delar av storstaden sökt sig till just dessa skolor. En lyckad skola blir alltså en attraktiv samlingsplats för alla, och skolans framgång bidrar till att positivt förändra bostadsområdets rykte. Det är människorna själva som genom sitt agerande kan förändra sin sociala miljö. framgångar betyder inte bara en prestigevinst för hela bostadsområdet utan också en förbättring av skolans ekonomi. I och med att antalet elever växer ökar också skolans resurser. Allt detta visar att uppifrån utformade åtgärder och hård central styrning inte utgör en garanti för lyckade resultat. Det är visserligen bra att regeringen föreslog till förstärkningar med vuxen personal i skolorna. Vi tycker ändå att det viktigaste är att skolan får en ny prestige i lokalsamhället, att en stark inriktning på kunskap och bildning inspirerar arbetet, att samverkan med föräldrarna utvecklas och att lärarna är välutbildade. liberalerna lade fram en särskild rapport om skolan som murbräcka mot segregation. I rapporten påpekas att en ny skolpolitik kan betyda en enorm vinst för segregerade bostadsområden. Skolpolitiken måste läggas om för att befria skolan från vilseledande ideologiska krav. Vi har haft nog av den instrumentella synen på skolan, synsätt som i första hand såg skolan som ett instrument för vissa politiska processer. Erfarenheterna visar i praktiken att bestämda kvalitetskrav på skolarbetet ger mycket lyckade resultat och bidrar till att utveckla skapande arbetsmiljöer i skolorna. I verkligheten fungerar en sådan skola som en magnet eftersom elever från andra bostadsområden söker sig dit över ganska stora avstånd. En annan intressant slutsats kan dras ur en presenterad undersökning från kommittén Välfärdsbokslut, vilken visar att skolans resultat i första hand påverkas av familjernas sociala bakgrund och av deras studietraditioner, och att den etniska bakgrunden i sig inte är negativ. Det mest talande i förhållande till denna sistnämnda undersökning är den förvåning den väckte: detta visar att negativa förväntningar automatiskt kopplas till olika sorters verksamhet som pågår bland invandrare. Gäller det invandrarbarn och skolor i invandrartäta områden väntar man sig att resultaten ska vara dåliga. Det är antagligen denna attityd vi i första hand måste bekämpa om vi vill att integrationspolitiken ska befrias från diskriminerande fördomar. Svenskundervisningen behöver större flexibilitet och mångfald Till invandrarpolitikens stora misstag räknas en minskning av antalet timmar i svenskundervisningen under en rad av år och en ökad centralisering av undervisningen. Större flexibilitet och mångfald är absolut nödvändigt om undervisningen ska kunna nå goda resultat bland varierade grupper studerande med olikartade förutsättningar. De som kan och vill lära sig svenska snabbt måste ges möjlighet att studera i egen takt. Att behärska skrivspråket är extra viktigt för människor som arbetar inom olika kunskapsyrken. Det mesta av nutidens professionella kommunikationer går via IT, alltså via det skrivna ordet. Om många högutbildade invandrare som är arbetslösa ska få en möjlighet att rehabilitera sig av frånvaro från sin professions arbetsfält behöver de tillgång till utbildningar som sätter tyngdpunkten på skrivspråket. Särskilda träningsprogram med betoning på skrivspråk och yrkesspråk bör utformas. För invandrare med tillfälliga arbeten eller praktik på någon arbetsplats bör det finnas möjlighet till deltidsstudier med anknytning till det egna arbetet. Likaså bör givetvis svenskstudierna kunna ske i annan naturlig miljö, särskilt för dem som inte är vana vid teoretiska studier. För lågutbildade är de praktiska yrkesstudierna avgörande. Genom ett system med studiecheckar kan individen välja den svenskutbildning som passar henne bäst. Den skulle omöjliggöra monopolisering av undervisningen eller fixering vid alldeles för omfattande program såsom exempelvis . Konkurrens mellan studiearrangörer kan ge upphov till ständiga förbättringar, och elevernas initiativ och ansvar skulle få direkt uttryck i deras val av studieplats. Arbetet med skrivspråket skulle kunna undanröja många hinder som möter vissa utländska yrkesgrupper. Lärare, jurister och veterinärer tvingas oftast genomgå en helt svensk utbildning innan de börjar betraktas som behöriga inom det egna yrket. En väsentlig förbättring skulle ske om en mångfald av kompletterande korta kurser fick prövas fram och etableras vid högskolor och universitet. I har den borgerliga politiska ledningen åstadkommit en förändring genom att lägga sfi-studierna på anbud, d.v.s. genom att bryta den offentliga sektorns monopol på området. Vi menar att detta är ett viktigt steg mot mångfald och kvalitet i sfi-undervisningen. Arbete nyckeln till integration Att ha ett arbete är av avgörande betydelse för att nå makt över sin vardag. Att kunna försörja sig själv och sina nära med eget arbete ger självrespekt och en kontroll över den egna livssituationen. Arbetet ger inte bara försörjning, det ger ett kontaktnät, ett sammanhang och en identitet. anser att dagens arbetsmarknadspolitik måste reformeras. Att avstå från att förnya vore att svika alla dem som på ett eller annat sätt kommit i kläm i den stelbenta arbetsmarknadspolitiken. Arbetsmarknaden måste också breddas. Genom att stimulera jobb inom tjänste- och servicesektorn ökar utbudet av arbetstillfällen, även för dem som saknar utbildning eller inte har arbetslivserfarenhet. (Se näringspolitiska motion.) Många invandrargrupper har en mycket besvärlig situation på arbetsmarknaden. Arbetslösheten är mycket hög trots att invandrare ofta har en hög utbildning och därför lätt borde få jobb. Det är ett enormt slöseri med mänskliga resurser att t.ex. läkare med utländsk examen kan ha svårt att få jobb i . Vad som krävs för att förbättra invandrares situation på arbetsmarknaden är att det svenska samhället slutar att betrakta invandrarna som ett problem utan istället se dem som en tillgång. Det gäller också att se helheten i ett perspektiv utifrån den enskilda individen. Statliga projektpengar kan aldrig lösa problemen i ett invandrartätt område så länge som den enskilde lämnas utanför beslutsprocessen och besluten i stället fattas i eller i något kommunhus. Tyvärr får många invandrare inte jobb inom sitt yrke. Istället hänvisas de till yrken inom andra områden där utbildningskraven är mycket lägre. Arbetsförmedlingar och arbetsgivare bör gemensamt ta itu med dessa problem och genom exempelvis informationskampanjer m.m. förmå fler att anställa invandrare. Det är av vikt att betona att många invandrare är en stor tillgång som företagare. I många grupper är företagandet högre än generellt i . Vi liberaler tror inte att invandrares företagsamhet kan ökas genom selektiva åtgärder såsom skattefria zoner, specialinriktade pengar m.m. i invandrartäta områden. Det måste istället till generella åtgärder som är lika över hela för att få fler jobb och företag. Det är också viktigt att invandrarföretag kan få en god tillgång till riskkapital. Ett växande problem är att nyanlända flyktingar och långtidsarbetslösa invandrare inte är välkomna hos arbetsförmedlingen. Många förmedlingar skriver helt enkelt inte in dessa kategorier av sökande utan de är hänvisade till socialbidrag. skickar individen på sfi-undervisning och efter det kommer hon/han till arbetsförmedlingen igen som inte gör något, och när något görs har svenskkunskaperna gått förlorade. En ny omgång sfi väntar osv. Denna rundgång måste stoppas. Reformera AMS i dess nuvarande form När AMS bildades efter var intentionen att myndigheten skulle förverkliga regeringens arbetsmarknadspolitik. har mycket hänt. Det svenska näringslivet har utvecklats. har blivit ett kunskapssamhälle. Antalet människor med utländsk bakgrund har ökat kraftigt. Det ställer helt nya krav på arbetsmarknadspolitiken. och samhälle, SNS, presenterades rapporten och myndigheter möten som hjälper eller stjälper? som baseras på djupintervjuer med tjugo invandrare om deras möten med svenska myndigheter. Nästintill samtliga intervjuade hade en mycket kritisk bild av arbetsförmedlingar. Förutom bristande eller felaktig information, likgiltighet och arrogans vittnar de intervjuade om direkt diskriminering från arbetsförmedlarna. Rapporten visar också att möten med sociala myndigheter (på flyktingförläggningar, flyktingmottagningar och socialkontor) i de flesta fall utföll negativt. Enligt rapporten var det endast ett fåtal invandrare som erbjöds en anställning som motsvarade deras utbildningsbakgrund. Denna rapport är ytterligare ett kvitto på det vi så ofta ser som ett starkt misslyckande för den svenska integrationspolitiken. menar att AMS har ett alltför detaljerat regelverk som inte gett de lokala arbetsförmedlingskontoren, platsförmedlarna och de arbetslösa tillräcklig frihet och flexibilitet. Vi föreslår att , , reformeras från grunden. Det som blir kvar på central nivå blir en förhållandevis liten organisation för rena myndighetsuppgifter och tillsyn. Delar av servicefunktionen i arbetsmarknadspolitiken, som jobbförmedling och yrkesutbildning, kan till stor del genomföras av andra aktörer som utbildningsföretag, komvux, folkhögskolor etc. Vi räknar med en framväxt av en rad nya aktörer som privata arbetsförmedlingar, branschvisa arbetsförmedlingar kanske i fackförbundsregi privata utbildningsföretag, ideella föreningar, kooperativ, nätverk och nya bemanningsföretag etc. En sådan förändring måste genomföras på ett sätt som inte äventyrar den sociala dimensionen av arbetsmarknadspolitiken. En av de viktigaste liberaliseringar som genomfördes var avskaffandet av förbudet mot privat arbetsförmedling. Det öppnade för personaluthyrningsföretag, vilket haft en rad positiva effekter. På goda grunder kan man påstå att uthyrningsföretagen har minskat arbetslösheten, ökat tillväxten, minskat segregationen och pressat upp orimligt låga kvinnolöner, till exempel i vården. Stärk den arbetssökande Regeringen presenterade för sedan en arbetsmarknadsproposition. Syftet med propositionen var att ersätta en rad olika arbetsmarknadsåtgärder med en kontinuerlig sådan, den s k aktivitetsgarantin. Propositionen, arbetsmarknadsutskottets betänkande och AMS-dokument som informerar om den s.k. nya arbetsmarknadspolitiken talar genomgående om arbetslösa som får anställning eller erbjuds utbildning och praktik och om en arbetsmarknadspolitik som ger människorna kompetens. Individerna själva framställs som mer eller mindre passiva mottagare av arbetstillfällen, utbildning, åtgärder och kompetens. De förväntas inte ta del i utformningen av de planer och handlingar de ska delta i, ännu mindre att själva lägga grunden för program som öppnar deras eget inträde i ett aktivt inkomstbringande liv. Några konkreta förslag för att få fler invandrare i arbete: Från passivitet till arbete via bemanningspooler. Vi föreslår att en jobbgaranti bör gälla för personer som fastnat i långvarigt socialbidragsberoende. Vi ser gärna framväxten av bemanningspooler, en verksamhet som administreras av ett uthyrnings- eller bemanningsföretag, eller andra kompetenta organisationer. Avtalet mellan myndigheten och bemanningpoolen ska vara utformat så att det ligger i poolens intresse att så snabbt som möjligt få de personer som omfattas av garantin i reguljärt arbete. Erfarenheter från de exempel som finns i på att privata bemanningspooler engagerats för långtidsarbetslösa talar för att möjligheterna att få ut personerna i ordinarie arbete är goda. En av de största utmaningarna för integrationspolitiken är att bryta bidragsberoendet. Huvudprincipen bör vara att inga människor ska leva på bidrag . De medel man får för sitt uppehälle bör motsvaras av en arbetsinsats av något slag. Rätten att ställa krav på motprestation av personer som får socialbidrag finns . Det skulle bland annat innebära att den som är arbetsför men vägrar anvisat arbete via en bemanningspool får reducerad eller indragen ersättning. Det är viktigt att i sammanhanget påpeka att det alltid måste göras en individuell bedömning. har med kraft hävdat att arbetsmarknadspolitiken är och förblir en statlig angelägenhet. Det får aldrig bli så att kommunen är den som har huvudansvaret för arbetsmarknadspolitiken. Vi liberaler ser med oro på att det finns kommuner runt om i landet som bygger upp en allt större arbetsmarknadsförvaltning. Risken finns för att arbetsmarknadspolitik tränger ut riktiga kommunala jobb, men också jobb på den privata marknaden. Inom t.ex. byggsektorn riskerar jobb att trängas ut om kommunalt sysselsatta arbetslösa utför renoveringar på kommunala hus. Marknadsekonomi och klara regler i offentlig upphandling måste hävdas. Detta hindrar dock inte att lokala arbetsmarknadsprojekt utifrån individens förutsättningar måste uppmuntras och stödjas. Dessa behöver inte vara begränsade till projekt som arbetsförmedlingen eller driver. Vi ser gärna att arbetsförmedlingen köper kurser och utbildningar från entreprenörer och då gärna från sådana som provar nya grepp för att få folk i arbete eller hjälper dem att starta eget företag. Framgångsrika exempel går att finna i initiativ startade av olika invandrargrupper Integrationscentrum för Kvinnor i , Stiftelsen och i (IFS) är exempel på spännande projekt. Jobb genom företagande För att få fler invandrare i arbete krävs en strategi för jobb genom företagande. Det dåliga företagarklimatet i är ett av de främsta skälen till utanförskap. För många invandrare skulle lättnader i beskattning och regelverk innebära en lösning från definitiv utslagning. De hinder som gör att få vågar starta eget och att företagen inte växer är ännu högre för den som redan startar från en sämre position på arbetsmarknaden. Med ett företagarvänligare klimat skulle många invandrartäta områden kunna förvandlas till tillväxtzoner. De politiska åtgärder som krävs för ett bättre företagarklimat är i huvudsak generella. Lägre skatter på arbete och investeringar och mindre krångel för företagen är lika viktiga för invandrarföretag som för företagsamheten i stort. Många av miljarderna som beviljas AMS går till utbildningar, åtgärder och praktik, men av denna sorts satsningar har inte anställningar och nya företag blivit fler. Det krävs också specifika insatser på några områden för att riva de hinder som i synnerhet drabbar invandrare som vill starta företag. Till viss del handlar det om att göra de generella villkoren anpassade till förortens villkor, till viss del om att skapa likvärdiga förutsättningar som de flesta andra har och till viss del om att göra specialinsatser. Många invandrare kan inte hoppas på en fast anställning ens om konjunkturen hastigt och intensivt förbättras. Vi vet av erfarenhet att vid rekrytering av fast anställd arbetskraft prioriteras folk med någorlunda färsk arbetslivserfarenhet. Den som inte har haft ett arbete eller kanske inte har kommit i närheten av en svensk arbetsplats har ingen chans att bli anställd. med god ekonomi och med stora behov av arbetskraft och 2000 har en rad invandrare kunnat få betalt arbete, vilket självklart var både glädjande och hoppingivande. Men då konjunkturen vänder, vilket inträffat , hotas de flesta av dessa nyanställda att falla tillbaka i långvarig arbetslöshet. Siste in, först ur är en lag som ofta försvagar invandrarbefolkningens position i arbetslivet. Några konkreta krav för att förbättra företagandet: Satsa på tjänstesektorn. Tjänstesektorn är en snabbt växande sektor. I storstäderna är detta extra tydligt. Inom tjänstesektorn finns allt ifrån enklare service till avancerad konsultverksamhet. I storstädernas utsatta förorter och bland invandrare finns nya kulturimpulser, ett annat tänkande, kunnande och annan tradition, vilket kan bli en stark motor i en dynamisk tjänstesektor. En politik för sänkt skatt på arbete, minskade skattekilar och en fungerande näringspolitik för förorten är därför mycket viktig. Förenkla självdeklaration för egenföretagare. Enmans- och fåmansföretag bör kunna välja att lämna förenklad företagsdeklaration, precis som en löntagare kan lämna förenklad självdeklaration. Dagens deklarationsregler är inte anpassade efter det moderna tjänsteföretagandet.