mot · GP02MJ310 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:MJ310av ()Importerade burkar Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda omfattningen av opantbara burkar som slängs på våra soptippar och konsekvensen för miljön även på lång sikt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda omfattningen av svartimport och momsfiffel vid burkhandel från utlandet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att möjliggöra för konsumenten att ha återvinningsställen tillgängliga vid de vardagliga inköpsställena. Motivering Än en gång har rapporter kommit om svårigheten att ta tillvara och återvinna importerade burkar och flaskor. Till detta kommer att insamlingen av aluminiumburkar missat återvinningskravet . Kanske har återvinningen aldrig klarat målet utan åkt snålskjuts på utländska burkar som lyckats slinka med bland de insamlade burkarna. Insamlingen låg över kravnivån . återvanns 840 miljoner pantburkar, vilket innebär att man det året endast kom upp till 87 procents återvinning av sålda pantburkar. har återvinningen stannat på . I säljs cirka 900 miljoner pantburkar av aluminium . Returpacks målsättning och den nivå som ska uppnås enligt förordningen (1997:185) om producentansvar för förpackningar är vilket man inte klarat av att uppnå. Av de pantburkar av aluminium som inte samlas in hamnar i MetallKretsens behållare och resterande oftast i hushållssoporna. Dessutom turistimporteras ca 100 miljoner aluminiumburkar (1998 och beräkning ). Ungefär 35 miljoner burkar av dessa återvinns. Resterande burkar lämnas till MetallKretsens insamlingsstationer för metallförpackningar eller hamnar i hushållsavfallet eller slängs någon annanstans. , som hanterar insamling och återvinning av aluminiumburkar, menar att det finns fyra kategorier av dryckesburkar av metall i : inhemska pantburkar av aluminium, importerade pantburkar av aluminium (t.ex. ölburkar importerade direkt av bryggerier), turistimporterade aluminiumburkar samt importerade stålburkar. innebär reglerna för returburkshanteringen att pant endast betalas ut för burkar som ingår i det svenska pantsystemet. Detta kontrolleras via EAN-koden. Även pantlösa, turistimporterade burkar tas dock emot i systemet då alla aluminiumburkar berättigar till hanteringsersättning (dvs. handlarna får per räknad burk). För stålburkar lämnas däremot ingen ersättning. Dessa importerade dryckesburkar ingår inte i pantsystemet utan är belagda med en förpackningsavgift som ska finansiera och hantering av stålburkarna. Förpackningarna omfattas av reglerna om producentansvar och de tomma dryckesburkarna ska lämnas av konsumenterna vid de insamlingsstationer som finns för sortering av olika förpackningar. På Returpack uppskattar man, grovt räknat, att av handeln med dryckesburkar utgörs av stålburkar, dvs. ca 50 miljoner burkar . Enligt uppgift från Returpack är det dryckesburkar av stål (inte av aluminium) som omfattas av svarthandel. Storleken på denna svarthandel är inte känd men att den ökar är helt säkert. Större partier kan containervis tas in i från länder som t.ex. . Det är främst i västra som svarthandeln florerar. Momsfifflet i denna handel uppgår till mångmiljonbelopp. arbetar just nu med att utreda frågor kring momsfiffel med bland annat importerade burkar. Läsk- och ölburkar för försäljning tillverkas bland annat i och transporteras hit. Importören uppger att moms kommer att betalas i , vilket är svårt att kontrollera. Väl i betalas ingen moms eller andra avgifter. i beräknar att för varje långtradare med dryckesburkar som kommer in i går landet miste om som skulle betalats in i skatt och avgifter. kontrollapparat är inte uppbyggd så att den klarar kontrollen över den alltmer expanderande svarthandeln. För varje burk som tas in i finns en hanteringsersättning på som ska betalas. Oseriösa importörer betalar inte denna ersättning. Om vi enbart räknar med de 100 miljoner turistimporterade burkarna i , handlar det om i skatter och avgifter som staten går miste om. Genom den upplysningen kan vi förstå att de importerade burkarna inte enbart är en miljöbov utan också ett omfattande ekonomiskt problem. I var jag själv med och genomförde en undersökning . ställde ut stora insamlingstunnor i tio av Gävles största butiker för att se hur många opantbara burkar som eljest skulle slängas i den vanliga sopsäcken. samlade vi in 15 000 opantbara burkar i dessa tio butiker. Nästan fick vi rycka ut och byta sopsäckar i affärerna. När konsumenten kommer med sina pantburkar till affären och upptäcker att en stor del av dessa inte går att panta, är det mycket långsökt att tro att konsumenten ska samla ihop dessa burkar och ta dem med sig hem igen. Erfarenheten från vår undersökning i samt resultatet av ett flertal intervjuer med handlarna visar att dessa burkar hamnar i sopsäcken. Om man skulle göra ett överslag på antalet butiker i och räkna med en säck i snitt och butik så kan vi ana omfattningen på detta problem. I en interpellationsdebatt med miljöminister lovade miljöministern att en utredning skulle tillsättas som skulle utvärdera producentansvaret på olika områden i . hänvisade till Handlingsprogram från Förpackningsinsamlingen samt information till hushållen och det ökade miljömedvetandet hos konsumenten. Regeringen har dock inte åtgärdat det som är själva problematiken, lättillgängliga insamlingskärl för konsumenten, vid affären eller liknande inköpsställen. Regeringen måste också lösa problemet med svartimporten av öl- och läskburkar. Cirka 80 miljoner burkar av dem som säljs i återvinns inte, 35 miljoner av dessa räknar man med samlas in i Metallkretsens behållare, alltså 45 miljoner burkar ut på soptippen. Av de 100 miljoner turistimporterade burkarna räknar man med att 35 miljoner återvinns och 65 miljoner burkar antingen går till eller direkt till soptippen. slängs uppskattningvis 100 miljoner burkar på våra sophögar. Detta kan inte vara acceptabelt. Dessutom har Metallkretsen få inlämningsställen vilket försvårar inlämning av burkar dit. säger att aluminium inte är lättkorroderat, dvs. metallen rostar väldigt långsamt, och därmed lakas inga miljöfarliga ämnen ut på åtminstone . Men då är den stora frågan om vi inte också är ansvariga för kommande generationers miljö. Beträffande stålburkar säger att dessa rostar och järnoxid och hydroxid bildas, men att detta inte anses orsaka några större bekymmer. När det gäller färgen på burkarna löses den upp , och enligt uppgift från är det osäkert hur de kemiska ämnena i färgen påverkar miljön. På dessa lösa grunder tillåts vår miljö att skadas och det anser jag vara oansvarigt. Det är politikerna som måste ta ansvar för att förenkla för människor att kunna leva upp till kretsloppssamhällets intentioner. Det är politikernas ansvar att se till att svarthandel och momsfiffel stoppas. Hemligheten med producentansvaret är att ta till vara och återvinna så mycket som möjligt. av allt stål som produceras i världen kommer från återvunnet järnskrot. Den höga återvinningsandelen beror på att man sparar energi jämfört med att göra stål från malm. Återvunna plåtförpackningar har flera olika användningsområden. Det kan bli nya förpackningar, bilmotorer, byggnader, järnvägar, broar. Det kan också användas till att göra kylskåp, tvättmaskiner och spisar. Skulle vi lämna alla kapsyler till återvinning skulle vi kunna göra lika mycket stål som behövs till 2 200 personbilar . återvinns av alla stålförpackningar. Mot bakgrund av ovanstående anser jag att regeringen genast bör tillsätta en utredning för att se över omfattningen av importerade burkar och dess skadegörelse på miljön samt den ekonomiska brottsligheten kring burkimporten. Utredningen kan förslagsvis bestå av , , och .