mot · GP02N224 · 2001-10-05 00:00:00 — Det spelar ingen nämnvärd roll hur den utvecklas kommunens inkomstnivå bli ändå i stort densamma. Det kan t.o.m. vara så att sämre skattekraft ger högre inkomster. Vi har i olika sammanhang beskrivit hur tillväxtfientligt dagens utjämningssystem är. När det nu verkat inser alltfler oberoende iakttagare att vi har rätt. Utjämningssystemet konfiskerar tillväxtens frukter medan kostnaderna hamnar på den enskilda kommunen. Stockholmarna utgör en femtedel av den svenska befolkningen och svarar för en tredjedel av statens samlade skatteintäkter. Därutöver bidrar regionens invånare till övriga landet med totalt via den kommunala skatteutjämningen. Socialdemokraternas politik kommer dock att drabba stockholmarna än hårdare. tvingas varje stockholmare i snitt betala till verksamhet i andra kommuner, och denna beskattning beräknas öka med . Kostnadsutjämningssystemet tar allt mindre hänsyn till de särskilda problemen och kostnader som finns i en storstad i form av bl.a. segregation och befolkningsökning samt höga kostnader för personal, lokaler och bostäder. Socialdemokraternas politik med kostnadsutjämning och kraftigt höjd fastighetsskatt leder till att det snart bara är höginkomsttagare som har råd att bo i . Elva kommuner i drabbas dessutom av Pomperipossaeffekter i systemet. I Pomperipossakommuner innebär en nyinflyttad med fast lön att kommunen måste betala mer än skatteintäktsökningen i skatteutjämning. Situationen är densamma om en arbetslös i kommunen får arbete. Utjämningssystemet straffar tillväxten. Storstadsregionerna får inte behålla frukterna på inkomstsidan av den ökade ekonomiska aktiviteten och skattetillväxten men måste bära de kostnadsökningar inom de kommunala verksamheterna som ökad ekonomisk aktivitet ger upphov till. Vi föreslår att det inomkommunala utjämningssystemet avskaffas per , dvs när bör ha hunnit besluta om ett nytt system som stimulerar till ekonomisk tillväxt som det ger tillräckliga bidrag till kommuner och landsting för otillräcklig skattekraft. 13 Fungerande bostadsmarknad 13.1 Skapa en fungerande bostadsmarknad En växande storstadsregion behöver en fungerande bostadsmarknad. växer med 20 000 invånare . Den för tillfället viktigaste förklaringen till ökningen är inrikes omflyttningar. Det är människor som söker sig till storstäderna. De söker oftast en annan och öppnare livsstil. Storstadens puls, de många valmöjligheterna och tillgången till många olika typer av arbetstillfällen lockar. Befolkningstillväxten har fortgått nära nog oförminskat , trots att bostadsproduktionen var nere på historiskt låga tal. Det har funnits lediga bostäder att tillgå, och många har minskat sin boendeyta i takt med att boendekostnaderna har stigit. syns dock tydliga tecken på att bostadsmarknaden är i obalans och att det behövs en ökad nyproduktion. Kostnaderna för att bygga nytt är höga. Den enskilt viktigaste faktorn för att förklara de höga nyproduktionskostnaderna är det omfattande skatteuttaget. balanserades omfattande skatteuttag på byggande och boende av omfattande subventioner. Dessa subventioner var starkt snedvridande och hade en tveksam fördelningspolitisk profil. När de successivt har tagits bort har inte skatteuttaget lindrats mer än marginellt. Skatteuttaget på nyproduktion är av totalkostnaden. Annat som hindrar nyproduktionen är faktorer som hyresregleringen, neddragningar i medel till infrastruktur och det inomkommunala utjämningssystemet. Regeringen har bemött kritiken mot den statliga bostadspolitiken genom att hävda att den bristande nyproduktionen av bostäder beror på ointresse av att bygga i borgerligt styrda kommuner. Finansminister har dessutom hävdat att ingenting har byggts i . Enligt en enkätundersökning genomförd av den moderata storstadskommittén finns det utrymme för motsvarande 66 000 nya bostäder inskrivet i kommunernas flerårsplaner. Hur mycket av detta som blir färdigbyggda bostäder beror på hur skatte- och bostadspolitiken utvecklas. 14 Den oroande bostadssegregationen De kommunala bostadsföretagen har varit det främsta instrumentet för socialdemokraternas så kallade sociala bostadspolitik. är det i storstadsregionerna påfallande hur tendenserna till förslumning och segregation i särskilt hög grad präglar just de miljonprogramsområden som helt domineras av allmännyttig hyresrätt. Tusentals människor, ofta utan någonting gemensamt, har mer eller mindre tvingats att flytta in i områden som de inte haft någon som helst möjlighet att påverka. Allt har varit centralplanerat in till minsta konstverk. Servicen har varit tunnsådd och samlad i oflexibla centrumanläggningar som ofta blivit värmestugor för undersysselsatta. Hushöjderna har styrts av byggfaktorer. Lägenhetsstorleken har genomgående varit tre rum och kök, och lånereglerna har låst detaljerna ända ned till att fastställa längden på hatthyllorna. Miljonprogrammet blev dyrt och hyrorna höga. Den omfattande subventioneringen eliminerade kostnadsmedvetandet i byggandet, som normer och regler förhindrade flexibiliteten. Höga hyror är än ett av miljonprogrammens största problem. Den höga fastighetsskatten samt försöken att hålla uppe hyrorna på samma nivåer som i innerstäderna har cementerat problemen. Segregationen i storstädernas boende är ett faktum. bodde rika i gathusen och fattiga i gårdshusen nu bor de i helt separerade stadsdelar. Bostadsmarknadens parter tillsammans med tillämpningen av bruksvärdessystemet bär ansvaret för den skeva hyresstruktur som försvårar rörligheten på bostadsmarknaden. Hyresgäster i utpräglade problemområden har i realiteten ingen bytesrätt. Det är nödvändigt att söka komma till rätta med det eftersatta underhåll och den torftiga utemiljö som präglar många av storstadsregionernas miljonprogramsområden. måste områdena göras mer mångsidiga genom en allsidig blandning av olika fastighetsägare och olika upplåtelseformer. Det är emellertid viktigt att miljonprogramsområdena inte uteslutande ses som problem. Många av områdena har obestridligen också många goda kvaliteter som måste bejakas och utvecklas. Inte heller det förhållandet att olika etniska grupper koncentreras till olika områden behöver i sig anses vara ett problem. Till en del är en sådan utveckling naturlig när man söker sin framtid i ett nytt land. Det stora segregationsproblemet ligger snarare i koncentrationen av arbetslöshet, dålig utbildning, bidragsberoende och utanförskap. Identitet är viktig för människor. I miljonprogramsområdena har möjligheterna att själv få påverka boendet, miljön och servicen varit mycket begränsade. Sådana försök har oftast motarbetats i den mån de inte letts centralt från hyresgästföreningen och det kommunala bostadsbolaget. På samma vis fungerar den socialdemokratiska fastighetsskattechocken segregerande. I praktiken skapar fastighetsskatten höglönereservat i populära områden där endast de med mycket höga löner har råd att betala fastighetsskatten. 15 Fungerande skola och utbildning 15.1 Det fria skolvalets möjligheter Staten måste ta ansvaret för att garantera det fria skolvalet. föreslår införande av en nationell skolpeng. Det garanterar alla elevers och föräldrars valfrihet, oavsett i vilken kommun eller i vilket bostadsområde de bor. Finansieringen av den enskilde elevens utbildning blir likvärdig för alla, oavsett om eleven väljer en eller en fristående skola. Alla skolor såväl kommunala som fristående blir självständiga skolor med stor frihet att välja metoder och pedagogik efter elevernas behov och förutsättningar. Ett fritt skolval påskyndar en nödvändig modernisering och förnyelse av den svenska skolan. Valfrihet och kvalitet är de viktigaste redskapen för att skapa en bättre skola. Ingen förälder vill låta sitt barn gå i en dålig skola. Ingen elev kommer att acceptera skolor som missköter sin uppgift. Detta leder till att skolornas resultat och kvalitet successivt kommer att förbättras. Det fria skolvalet ger skolorna och deras ledningar konkurrens och leder till en ständig prövning av att utbildningens kvalitet fyller de krav som föräldrar och elever har rätt att ställa. Det stärker skolornas förutsättningar för förnyelse och därmed deras förutsättningar att ge eleverna den bästa tänkbara utbildningen. Intresset bland elever och föräldrar att följa olika skolors utveckling och resultat är särskilt tydligt i storstäderna där alternativen är fler. Många kommunala skolor har en utvecklad profil, och antalet fristående skolor är större än i andra kommuner. Socialdemokraterna hävdar att det fria skolvalet ökar segregationen. undersökningar visar emellertid att förekomsten av fristående skolor inte har några segregerande effekter. Det fria skolvalet skapar i stället förutsättningar för elever och föräldrar i segregerade områden att byta skolmiljö. Ett stort problem för många är att elevernas rätt att välja skola är begränsad på gymnasienivå. Den närhetsprincip som flera kommuner tillämpar innebär att de som växer upp i socialt utsatta områden tvingas kvar i närmaste skola. Därmed ges de sämre förutsättningar att utveckla kunskaperna i svenska och att integreras i samhället. Vi anser att det fria skolvalet på gymnasienivå är viktigt. önskade man starta en muslimsk skola i i . Det var ett sätt för stadsdelens invånare att ta saken i egna händer. Huvudskälet var inte religiöst utan missnöje med de svenskkunskaper som förmedlades av den offentliga . Det finns många exempel på ett stort missnöje med skolsituationen i utsatta storstadsområden. Skolorna speglar inte bara de positiva sidorna av många kulturer utan också de svårigheter och konflikter som uppstår. Förutsättningarna för barn och ungdomar att utveckla kunskaperna i svenska men också modersmålet är inte de bästa. Fristående skolor erbjuder en möjlighet att pröva alternativa organisationer och alternativ pedagogik för att nå bättre studieresultat. Vi bejakar därför fler fristående skolor och insatser för att främja ett aktivt val av skola också i dessa områden. Det står på inget sätt i motsatsförhållande till insatser för ökad kvalitet i kommunala skolor. Bra skolor tillvaratar och utvecklar samarbetet mellan hem och skola, oavsett huvudman. Det är viktigt bl.a. med tanke på storstadsungdomars uppväxtvillkor, som bl.a. manifesteras i att kostnaderna för elevvård är högst i storstäderna. Ett aktivt föräldraengagemang utmärker många fristående skolor, men eftersträvas också i kommunala skolor med gott renommé, som t.ex. i . I storstädernas så kallade problemområden är en bra skolutbildning den enskilt mest betydelsefulla insatsen för att undvika att en tredje generation arbetslösa växer upp. Barnen skall gå i skolan och läsa sina läxor. Kraven måste ställas tidigt och tillräckliga satsningar göras på utbildning i svenska språket. Kvaliteten får inte eftersättas. Flexibilitet i lönesättningen för lärarna kan bidra till att locka bra lärare till dessa områden där insatserna är svårare. Redan i förskolan kan träning i sociala färdigheter påbörjas och exempelvis ett teknik- eller kulturintresse väckas. I utsatta områden är det särskilt viktigt att alternativa skolor och förskolor ges möjlighet att bidra till ett varierat utbud av olika slags pedagogik. Just här är det särskilt viktigt att sätta valfriheten i centrum. 16 Utöka den högre utbildningen I storstäderna är det färre som går vidare till högre utbildning än i landet som helhet. Den högre utbildningen är underdimensionerad i storstadsregionerna. Det försvårar rekryteringen av kvalificerad arbetskraft till de spjutspetsföretag som finns etablerade i dessa regioner. Att eftersätta behovet av universitets- och högskoleplatser i storstadsregionerna riskerar att få negativa regionala effekter. För låg tillgång på kvalificerad arbetskraft i de regioner där efterfrågan är störst kan påverka andra delar av landet negativt. Risken finns då för att välutbildad arbetskraft i stället rekryteras till storstadsregionerna från andra orter. 17 Fungerande infrastruktur I huvudstadsregionen har statsmakten under en lång följd av år underlåtit att bygga ut och anpassa vägnätet till den växande befolkningen. Staten måste nu aktivt ta ansvar för att lösa upp den ohållbara trafiksituationen i . Ett grundläggande trafikföringsproblem är bristande spår- och vägkapacitet över Saltsjö-Mälarsnittet i . Historiskt har alltför mycket byggts för att leda trafiken rakt in i city. Med den mycket kraftiga befolkningsökning som skett, framför allt utanför innerstadens tullsnitt, har detta bidragit till stora trafikproblem i . lider akut brist på kringfartsleder och spårkapacitet som kan leda trafikflödet förbi eller igenom innerstadssnittet. måste fullfölja byggandet av Ringen och få en fullt utbyggd ringled och dessutom bygga en förbifart för väster om . Staten bör ta finansieringsansvaret för färdigställandet av Södertörnsleden och Norrortsleden, företrädesvis i form av en Public-Private Partnership-lösning. Förbifartens övriga delar är mest resurskrävande och innehåller bland annat längre tunnelavsnitt. Den totala kostnaden för dessa avsnitt kan uppskattas till . För att även dessa skall kunna genomföras bör det öppnas för en statlig PPP-lösning. För flera av de aktuella projekten tillkommer utöver detta en omfattande lokal och regional delfinansiering. Essingeleden i sin tur kan inte avgiftsbeläggas. Leden är redan betald. Den nya förbifartens högre framkomlighet kommer, trots brukaravgifter, att vara argument nog för tillräckligt många trafikanter att använda detta alternativ. Ett färdigställande av Ringen runt förutsätter en statlig finansiering av . I förlängningen måste också, utanför planperioden, en östlig förbifart byggas för att fullfärdiga Ringen. 18 Fungerande rättssamhälle 18.1 Den ökade brottsligheten Nedrustningen av polis- och rättsväsende drabbar människor i alla delar av vårt land. I relation till folkmängden begås dock de flesta brotten i storstadsregionerna , och . Flest brott begås i , där antalet anmälda brottsbalksbrott per 100 000 invånare uppgick till 15 2000. Motsvarande siffror för samt län var 13 225 respektive 12 047 brott per 100 000 invånare. Invånarna i storstäderna kan därmed sägas ha drabbats hårdast av den växande brottsligheten i landet. De löper mer än dubbelt så stor risk att utsättas för brott som befolkningen i övriga områden. I socialt och ekonomiskt svaga familjer, som till stor del återfinns i storstädernas segregerade förortsområden, slår brottsligheten särskilt hårt. Dessa familjer har sämre möjligheter att skydda sig mot brott och att kompensera sig när de har utsatts för brott. För arbetslösa och bidragsberoende föräldrar kan en cykelstöld från barnen omkullkasta den ekonomiska planeringen för månader framöver. som brottsligheten ökar allt färre brott upp. klarades av alla anmälda brott upp. 1995 hade uppklaringen minskat till . ligger uppklaringsprocenten på , vilket innebär att endast var femte brott upp. Det innebär dock inte att var femte gärningsman verkligen ställs inför domstol och döms. leder av alla anmälda brott till att gärningsmannen döms till straff. I praktiken har det alltså blivit i det närmaste riskfritt att begå brott. Det gäller särskilt brottslighet som drabbar människor i deras vardag, som till exempel stöld, hot, våld och skadegörelse. Denna situation kan inte accepteras. Brottsbekämpningen måste ses som en integrerad del av välfärdspolitiken. I en rättsstat måste alla ha lika rätt till skydd mot brott, oavsett i vilket bostadsområde man råkar bo och oavsett vilken ekonomisk ställning man har. Så är inte fallet . Människor som har råd att t.ex. ta taxi hem gör det medan den som inte har råd i stället får gå eller åka kollektivt. Redan härigenom utsätter sig den som lever under knappare förhållanden för avsevärt större risker än den som har pengar till en taxi. Det är påtagligt hur otryggheten på storstädernas gator och torg slår hårdast mot de redan svaga grupperna i samhället. 19 Nolltolerans mot vardagsbrottsligheten Vardagsbrottsligheten har kommit att utgöra ett av de största hoten mot människors trygghet i såväl landet som helhet som i storstadsregionerna. Den dominerande brottskategorin är tillgreppsbrotten, som utgör av alla anmälda brott. Därefter rangordnas brott mot person () och skadegörelsebrotten (). Gemensamt för alla dessa brott är att de skulle kunna förebyggas med fler poliser ute bland människor. Kampen mot vardagsbrottsligheten var en viktig orsak till den närpolisreform som drevs igenom av den borgerliga regeringen 19911994. Med fler poliser på gator och torg skulle fler brott förebyggas. Polisen skulle bli mer tillgänglig för medborgare som behöver information eller som vill lämna tips och upplysningar av det som slag som kan vara till nytta i polisens arbete och därmed för samhället i stort. Det framgångsrika polisarbetet i har visat att ökad närhet mellan medborgarna och polisen medverkar till att ordningen upprätthålls. Människor som upplever att de kan vara till nytta i polisens arbete mot brott tenderar också att få ett ökat engagemang och ta större ansvar för vad som händer i stadskärnan och områdena omkring. Om det går att minska brottsligheten i , där problemen är betydligt svårare, bör det vara möjligt i svenska städer. Om svensk polis får större möjligheter till snabba ingripanden mot t.ex. ordningsstörningar, klotter och andra brott ökar risken för upptäckt, vilket i sin tur minskar människors benägenhet att begå brott. Dessutom kommer den allmänna moralen att stärkas när det blir tydligt att polisen och det övriga samhället inte accepterar brott. 20 Förebygg brott Närpolisverksamheten syftade till att öka polisens möjligheter att på ett tidigt stadium kunna tillrättaföra och överföra rätt normer till ungdomar som uppvisade oroande tendenser, t. ex. genom att snatta eller figurera i missbrukarkretsar. Polisens möjligheter att reagera snabbt och tydligt mot ungdomskriminella liksom insatser mot narkotikan är helt avgörande för om polisen skall lyckas i kampen mot vardagsbrottsligheten. Det är viktigt att polisen får resurser att kartlägga och göra punktinsatser mot dem som begår brott, inte minst genom storstadsregionernas gängbildning. I , där en viss sådan kartläggning redan har skett, uppskattas en procent av länets kriminella ungdomar stå för av stöldbrottsligheten. Socialdemokraternas nedskärningar har försvårat polisens brottsförebyggande arbete. Närpolisens arbete har inte kunnat utvecklas på det sätt som avsågs med reformen, och förväntningarna har inte kunnat infrias. Allt fler närpoliser tvingas att utföra rent administrativa uppgifter som tidigare sköttes av civilanställd men numera uppsagd personal. I stället för fler poliser har det blivit färre poliser som kan ägna sig åt praktiskt polisarbete. Vi vill ge rättsväsendet en större ekonomisk ram under kommande . Det innebär att polis, åklagare, domstolar och kriminalvård äntligen kan tilldelas tillräckliga resurser. Narkotikapolitiken är av största betydelse för den framtida brottsutvecklingen i storstäderna. Om polisen skall ha en chans att skärpa insatserna mot det växande narkotikamissbruket måste den först och främst ha tillgång till en effektiv lagstiftning. För att intensifiera och utveckla preventiva åtgärder i kampen mot narkotikan bör polisen få möjlighet att ta blod- och urinprov även på personer vid misstänkt narkotikabruk. Storstadsregionernas narkotikapoliser har svårt att få fast heroinlangarna, eftersom dessa utvecklat en metod som innebär att de sväljer sina kapslar, och därmed undanröjer bevisningen, så fort polisen försöker ingripa mot brottet. Ett effektivt sätt att minska heroinlangningen är att ge svensk polis samma möjlighet som exempelvis norsk polis att via sjukvården sätta in kräkmedel för att säkra bevisningen mot misstänkta heroinlangare. Gotab, 2001 () Per () () () () () (m) () () () () () Per ()