mot · GP02Bo320 · 2001-10-05 00:00:00 — Återvinningsbara och hälsodeklarerade byggmaterial, användning av förnybar energi och resurseffektiva lösningar är viktiga medel för att minska byggandets miljöpåverkan. Bostäder måste också planeras så att de ger utrymme för kretsloppsanpassade lösningar, som källsortering av avfall. Olika typer av utsläpp måste minimeras, avloppshanteringen effektiviseras och återanvändningen av byggmaterial öka. En harmonisering av europeiska byggprodukter är angelägen, med krav på fullständiga innehållsdeklarationer och varningstexter. Samhället har stora kostnader för att sanera bostäder och offentliga lokaler från t.ex. radon och PCB. Vid nybyggnation måste kommunerna i sin myndighetsutövning säkerställa att bostäder och andra lokaler är ekologiskt anpassade, så att problem kan undvikas. Experimentbyggande för att utveckla mer miljövänliga och hälsosamma lösningar är mycket värdefullt. Inomhusmiljön behöver särskilt uppmärksammas, i offentliga lokaler som skolor och gruppboende, men också i bostäder. Innemiljön har stor betydelse för vår hälsa, eftersom större delen av tiden tillbringas inomhus. Undermålig ventilation, obeprövade bygg- och inredningsmaterial liksom fukt- och mögelskador bidrar till att människor upplever besvär. Den stora ökningen av allergier och annan överkänslighet beror till stor del på dålig inomhusluft, fukt och mögel. Därför behövs det en återkommande kontroll av fukt, mögel, radon, ventilation m.m. För att komma till rätta med problemen i inomhusmiljön krävs hälsodeklarerade bostäder. Det behövs också system för miljö- och hälsovärdering av byggmaterial och byggnader som underlag vid beskrivningar av byggobjekts konsekvenser för ekologisk hållbarhet. De olika ansvarsfrågorna måste bli tydligare, och föreslår därför att ses över i syfte att förtydliga produktansvaret. 5.7.2 Utvecklade bidrag och investeringsprogram anser att de bidrag som ges i första hand ska styras till den enskilda personen. Att renovera bostaden och införa t.ex. miljövänlig energisparteknik bör kunna vara förenat med ekonomiska incitament såsom sänkt fastighetsskatt, investeringsbidrag m m. Förändringar i bestämmelserna för den statliga fonden för fukt- och mögelskador i småhus liksom för bidragen till åtgärder mot radon i egnahem har inneburit att fler kan komma i åtnjutande av dessa medel. anser att detta är viktiga stödformer för att människor ska kunna leva i sunda hus. Regeringens bidrag till bostadsinvesteringar som främjar ekologisk hållbarhet (anslag 31:11) har däremot visat sig vara ett totalt misslyckande. Av anslagna 2001 förväntar sig regeringen att endast kommer att utnyttjas. beviljades bidrag om totalt . Bidraget bör därför avskaffas. motsätter sig regeringens förslag att detta investeringsbidrag ska samordnas med bidrag till studentbostäder. Av regeringens anslag om för vart och ett av åren 20022004 omfördelar till investeringsbidraget för studentbostäder, medan resten av investeringsbidraget avvisas. Stödet till lokala miljöinvesteringar bör istället i enlighet med den kommunala självstyrelseprincipen ske inom ramen för de generella statsbidragen till kommunerna, till vilka för perioden 20022004 föreslår att anslås utöver regeringens budget. Stödet till lokala investeringsprogram för ekologisk hållbarhet om sammanlagt har inte heller slagit väl ut. Bl.a. har konstaterat att det finns åtskilliga brister. Kritik har framförts för det sätt bidragen administrerats. Programmen har för lite tagit fasta på nytänkande och innovationer, varför de bör avskaffas. För att inte störa redan utlovade, pågående projekt nöjer sig med en minskning av stödet med . om ekologisk hållbarhet bör finnas kvar. Arbetsmiljölagen omfattar alla skolelever. Trots det är innemiljön i skolor på många håll mycket sämre än i kontorsmiljöer och industrilokaler. har utifrån en undersökning av 220 olika skolbyggnader konstaterat att ventilationen var dålig och att fuktskador fanns i ett flertal skolor. Det är mycket angeläget att våra barn har möjlighet att vistas i hälsosamma förskolor och skolor. Europeiska kommissionen har genomfört regeländringar så att medel från statliga bidrag till lokala investeringsprogram också kan användas för förbättrad inomhusmiljö. anser att en del av stödet till de lokala investeringsprogrammen ska användas som stimulansmedel för åtgärder i förskolor och skolor. anslås för detta ändamål , 50 respektive . 5.8 Kommunernas roll anser att det är en angelägenhet att tillgodose bostadsförsörjningen inom den egna kommunen. Tvingande lagstiftning hindrar kommunernas självstyrelse och innebär en extra arbetsbelastning för kommuner som saknar den tillväxt som leder till behov av nya bostäder. Det är viktigt att kommunerna arbetar med sociala kontrakt för att kunna erbjuda bostad åt familjer som inte själva klarar av att ta sig ut på den öppna bostadsmarknaden. Kommunen kan antingen äga kontraktet eller lämna hyresgaranti till värden. Vi anser att det är ett bra hjälpmedel i planeringen att ha en boendeplan. Dock är det upp till varje enskild kommun att fatta beslut om vilka styrinstrument man vill använda. anser därför att regeringens möjlighet enligt 3 § lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar att förelägga en kommun att anordna bostadsförmedling bör tas bort, likaså kravet på obligatoriska bostadsförsörjningsprogram för kommunerna. Ett bättre alternativ är att boendeplaneringen sker i samband med översiktsplanen, där kommunen varje mandatperiod ska redovisa allmänna intressen enligt . anser att regeringen bör återkomma med förslag till förändringar av lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar i enlighet med motionens intentioner. 6 Allmännyttan och hyreslagstiftningen 6.1 En allmännytta på kommunernas villkor Kommunerna har det övergripande ansvaret för bostadsförsörjningen på den lokala nivån. Staten svarar för det omkringliggande regelverket och att det finns finansieringsmöjligheter för byggandet. Kommunerna får enligt kommunallagen inte bedriva verksamhet i vinstsyfte. Därför måste det finnas alternativ för att en livskraftig bostadsmarknad ska kunna skapas. Förekomsten av såväl privata som kommunala företag på bostadsmarknaden främjar konkurrensen såväl vad gäller pris som innehåll och service. I finns ingen tradition av att privata företag och stiftelser bedriver allmännyttig verksamhet. De kommunala bolagen är viktiga för den enskildes valfrihet till boende. Hyresrätt, kooperativ hyresrätt, ägarlägenhet, bostadsrätt och andra upplåtelseformer måste vara tillgängliga tillsammans med villaboende. Kommunala bostadsbolag ska finnas kvar som medborgarnas allmännytta men inte växa sig så stora att mindre fastighetsägare blir undanträngda. Omsättningen i bostadsbolagen motsvarar mer än en fjärdedel av kommunernas sammanlagda omsättning. Bakgrunden till att kommuner driver bostadsbolag är ambitionen att skapa god tillgång till bra och billiga bostäder samt att kontrollera priserna på marknaden. Många kommunala bostadsbolag tar dessutom ett aktivt ansvar för tryggheten i området och för hyresgästernas sociala välbefinnande. Det kommer också att finnas behov av ett allmännyttigt bostadsbestånd i våra kommuner, men det måste betonas att det alltid ska vara kommunen själv som avgör hur mycket eller hur litet av bostadsbeståndet som ska vara i det allmännas ägo. För de kommunala bolagen är ägardirektiv viktiga. Det är ett politiskt ansvar att kommunala bostadsföretag kan drivas affärsmässigt. vill starkt markera mot statliga sanktioner vid utförsäljning av hela eller delar av kommunala bolag. Varje förbud eller regel som hindrar kommunerna att sälja bostadsföretag bör ifrågasättas. I en panikåtgärd har regeringen principiellt begått ett brott mot gällande statsbidragsregler genom att bestraffa de kommuner som säljer sina kommunala bolag. Regeringen har visat uppenbara brister i respekten för den kommunala självstyrelsen och den kommunala demokratin. Det kan aldrig vara en statlig uppgift att fatta beslut om handhavandet av de kommunalt ägda bolagen. Tillståndsplikt vid överlåtelse av kommunala bostadsföretag eller bostäder är inte heller acceptabelt. Detta innebär att tillstånd måste inhämtas av respektive länsstyrelse inför försäljning av hela eller delar av kommunens eller ett kommunalt bostadsföretags bestånd, i de fall egendomen inte förvärvas av ett annat kommunalt bostadsföretag, en kooperativ hyresrättsförening eller på en exekutiv auktion. Ett sådant förfarande hämmar konkurrensen och ytterst den enskildes val av bostad. Stopplagstiftningen med sanktionsregler mot kommuner som säljer aktier eller andelar i kommunalt bostadsföretag strider mot den kommunala självstyrelseprincipen. föreslår därför att lagen (1999:608) om tillfällig minskning av det generella statsbidraget vid avyttring av aktier eller andelar i eller utdelning från kommunala bostadsföretag, m.m. stopplagstiftningen för försäljning av kommunala bostadsbolag avskaffas. Kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen innebär inte att kommunen själv behöver äga och förvalta ett bostadsföretag för att till exempel kunna tillgodose sociala behov. vill dock kraftigt betona kommunernas ansvar för att tillgodose möjligheten till bostad för alla. Ett utpekat socialt boende är inte önskvärt. Kommunernas ansvar måste sträcka sig längre än till bostadsförsörjning för äldre och personer med funktionshinder. Hemlösheten kan inte accepteras, och en av förutsättningarna för att kunna komma till rätta med bristen på bostäder är att allmännyttan börjar nyproducera lägenheter. 6.2 Hyreslagstiftning Den fastighetsägare som bygger en ny hyresfastighet är enligt dagens regler fri att sätta hyran när lägenheterna ska hyras ut. Hyresgästen har dock möjlighet att ansöka om prövning av hyran. I praktiken kan hyresgästen få hyran ändrad . Vid prövningen görs då en jämförelse med hyran i liknande lägenheter som hyrs ut av kommunala bostadsföretag. Detta innebär att den privata fastighetsägare som planerar att bygga en ny hyresfastighet blir mer beroende av hyran i en hyresfastighet än av kostnaderna för uppförandet av fastigheten. Att allmännyttan inte är byggledande innebär att inga nyproduktionshyror finns att tillämpa. Dagens hyror är ett resultat av tre olika system. Bruksvärdessystemet kom till för att skydda den enskildes besittningsrätt när hyresregleringen avskaffades. Det grundas på en jämförelseprövning utifrån principen att likvärdiga lägenheter ska ha lika hyror. Hyresförhandlingssystemet innebär fria förhandlingar mellan fastighetsägare och hyresgäster. Här bestäms skillnaden i hyra mellan lägenheter som är olika. Allmännyttans ledande roll innebär att en hyras skälighet ska utgå från allmännyttans hyror, och den har kommit att utgöra en brygga mellan bruksvärdessystemet och hyresförhandlingssystemet. I 48 § hyreslagen talades det om att hyresprövningen skulle ta sin utgångspunkt i likvärdiga lägenheter. 1975 tillfogades 55 § och begreppet likvärdiga ersattes med allmännyttiga. Allmännyttans hyror blev helt vägledande och bruksvärdessystemets ursprungliga intentioner ikullkastades. När bruksvärdessystemet tillkom var dess syfte att skapa en ny form för hyresreglering byggd på avtalsfrihet, men med vissa begränsningar. Den väsentliga begränsningen var besittningsskyddet, som innebar hyresgästens rätt till förlängning av kontraktet. När allmännyttans roll stärktes kom detta dock att framför allt spela en roll som prispressare. Systemets intention var till en början marknadsbaserat; hyresrelationerna skulle återspegla marknaden. Bruksvärdessystemet har emellertid tillämpats på ett sådant sätt att den relativa hyresstrukturen i vissa fall markant avviker från ett tänkt resultat av en ren marknadsprissättning. Från tanken om individuellt skydd har lagstiftningen utvecklats till att tolkas som en ram för kollektiva förhandlingar. Sammantaget har detta lett till att mycket få nya hyresrätter byggs. Regelverket är i dagens läge den största bromsen för nybyggnation. Särskilt tydlig har denna effekt varit efter S:t Eriksmålet i . I jämförelse med en tänkt marknadsmässig hyressättning är attraktiva lägenheter i centrala lägen underprissatta, medan hyresgäster i mindre attraktiva områden betalar för hög hyra. Den snedvridna hyressättningen får många negativa konsekvenser. I centrala delar växer den svarta hyresmarknaden medan kvadratmeterpriset ökat dramatiskt på bostadsrätter. finns i andra delar av landet så många tomma lägenheter att kommunernas ekonomi hotas. 6.2.1 Förändrad lagstiftning med bibehållen trygghet För att förändra denna situation, skapa en rörligare bostadsmarknad och stimulera nybyggnation anser att hyreslagstiftningen måste reformeras. Det är rimligt att införa fri hyressättning vid nyproduktion. För att boendekostnaderna ska kunna vara förutsägbara måste dock långsiktiga kontrakt kunna skrivas och villkor vid omförhandling regleras. Långsiktiga avtal på t.ex. fem till bör kunna slutas. Fastighetsvärden kan inte ändra villkoren för hyran. Hyresgästen mister i ett sådant system rätten att överklaga den överenskomna hyran. Hyresgästen kan inte kräva villkorsändringar, men givetvis ha rätt att säga upp lägenheten vid behov. Grunden för ett nytt system måste vara att hyresgäst och fastighetsägare ska kunna avtala om en hyra som är relaterad till efterfrågan på bostäder. I ett förändrat hyressättningssystem kan hyresgästers allmänna värderingar om ett tryggt och säkert boende, nära till affärer, en vacker fastighet med trevlig utemiljö få genomslag. Hyressättningen bör i högre grad spegla förhållanden mellan olika områden avseende underhåll, service och attraktionsläge. I synnerhet måste lägesfaktorn kunna få större betydelse. I ett förändrat hyressystem måste dock någon form av hyresreglering som skyddar de boende från oskäliga hyreshöjningar finnas, liksom ett lagstadgat besittningsskydd som skyddar hyresgästen mot godtycklig behandling. De föreslagna förändringarna kommer att leda till att hyror i nyproducerade lägenheter blir högre. Den praxis som utvecklats enligt god sed i hyresförhållanden innebär dock att en hyresvärd inte kan sätta en särskilt hög hyra för en dåligt informerad hyresgäst eller för en hyresgäst som är i en särskilt besvärlig situation. För att inte fastighetsägaren ska kunna kringgå besittningsskyddet ska hyrestvister alltid kunna prövas i domstol. En spärregel liknande den som finns vid befintliga kontrakt bör också tillskapas, så att hyran i det enskilda kontraktet inte får ligga väsentligt högre än den hyra som var sannolik vid uthyrningstillfället. Detta är inte en spärregel där man kan få hyran i ett helt hus prövad. anser att allmännyttan inte ska vara förstahandsnorm vid hyressättning och därmed med sin självkostnadsprincip vara vägledande för hela hyresmarknaden. /stiftelser och privata bostadsföretag ska ha likvärdiga konkurrensregler. I ett nytt system kan hyran följa ett visst index, varigenom besittningsskyddet uppnås utan att det sker några jämförelser med hyran i kommunägda företag. Det är inte rimligt att allmännyttan bestämmer hyrorna på orten och därmed indirekt priset på hyresfastigheter. Lagstiftningen måste också ändras så att förbudet mot dubbelupplåtelse upphävs. Förbudet mot dubbelupplåtelse innebär att en bostadsrätt inte får upplåtas som en hyresrätt. Detta kan försvåra ombildningen till bostadsrätt. Det måste vara möjligt att upplåta en lägenhet med bostadsrätt till kommunen eller ett kommunalt bostadsbolag oavsett ett pågående hyresförhållande. Detta skulle innebära att kommunen eller dess bolag kan ligga kvar med kapital när fastigheten ombildas. Om det inte finns ett tillräckligt antal hushåll med en ekonomi som tillåter dem att delta i ombildningen, skulle denna ändå i så fall kunna bli möjlig. De hushåll som förblir hyresgäster kan tillförsäkras rätten att senare förvärva bostadsrätten. Kommunen kan t.ex. använda sådana lägenheter för integrationsändamål eller för att tillgodose akuta bostadsbehov. 6.3 Andrahandsuthyrning En hyresgäst som inte själv kan använda sin hyreslägenhet har enligt hyreslagen rätt att under vissa förutsättningar hyra ut den i andra hand om fastighetsägaren går med på uthyrningen. Det är inte ovanligt med hög omsättning bland andrahandshyresgästerna och att lägenheten hyrs ut i både tredje och fjärde hand. Andrahandsuthyrningen ger skadeverkningar för hyresmarknaden genom att lägenheter inte friställs. Fastighetsägarens kontrollmöjligheter över vilka som vistas i fastigheten minskar och slitaget på lägenheterna ökar. Pengar som skulle kunna användas av fastighetsägare till nyproduktion av hyresrätter och upprustning av fastighetsbeståndet undandras marknaden. Ändå är andrahandsuthyrning i vissa fall mycket angelägen, rent av en nödvändighet för svaga grupper på bostadsmarknaden. Den som hyr i andra hand har en svag rättsställning och inget besittningsskydd, vilket innebär att hyresgästen med kort varsel kan förlora sin bostad. En andrahandshyresgäst kan erhålla ett besittningsskydd i förhållande till förstahandshyresgästen, dock aldrig till fastighetsägaren. Detta borde tydligt framgå av hyreslagen. Av dagens formuleringar kan man få intrycket att hyresgästen som hyr i andra hand får besittningsskydd . Den som hyr ut i andra hand utan tillstånd från hyresvärden eller hyresnämnden kan enligt 42 § hyreslagen, bli förverkad sin hyresrätt i de fall hyresvärden från att han fått vetskap om uthyrningen skriftligen uppmanar hyresgästen att vidta rättelse. Hyresgästen kan då i efterhand be hyresnämnden om beviljande. Eftersom andrahandsuthyrningen i vissa fall är mycket angelägen, måste hyresnämnder vara generösa med tillstånd. Hyreslagen ger hyresvärden ett kraftfullt instrument genom en bestämmelse att hyresrätten kan förverkas vid otillåten andrahandsuthyrning. Dessa regler behöver förtydligas. Det är framför allt i storstäderna andrahandsuthyrningen hänger samman med problem. gör bedömningen att av lägenheterna i är uthyrda i andra hand. Andrahandsuthyrningarna beräknas vara lägre i ytterstad och förorterna. Andrahandshyresgästerna betalar i genomsnitt högre hyra än den som förstahandshyresgästen betalar till hyresvärden. Den som hyr ut i andra hand ska betala av eventuell vinst i skatt. Enligt skattemyndigheten är det dock mycket ovanligt att inkomster på grund av andrahandsuthyrning deklareras. Enligt lag ska hyresnämnden anse hyran oskälig om den är påtagligt mycket högre än vad hyran är i en jämförbar lägenhet hos ett allmännyttigt bostadsbolag. Bruksvärdet gäller också för den som hyr i andra hand i förhållande till den som har förstahandskontraktet. brukar godkänna ett påslag på om lägenheten hyrs ut möblerad. Det är dock ovanligt att andrahandshyresgästen vänder sig till hyresnämnden, troligtvis för att besittningsskydd saknas. För att förbättra förhållandena på andrahandsmarknaden bör hyresvärdars kontrollmöjligheter öka genom att tillstånd i större omfattning förenas med villkor. Mot bakgrund av situationen på bostadsmarknaden anser att regeringen bör se över reglerna för andrahandsuthyrning. 7 Boendeformer och boendekostnader 7.1 Valfrihet till olika boendeformer De boende ska ha reella möjligheter att påverka sin boendemiljö och sina boendekostnader genom medansvar och inflytande. Möjlighet ska finnas att välja, inte bara mellan olika upplåtelseformer och bostadsstorlekar, utan också mellan bostäder med varierande standard. Samhället måste skapa förutsättningar för valfrihet mellan olika boendeformer som hyresrätt, kooperativ hyresrätt, bostadsrätt eller äganderätt. Dessa olika upplåtelseformer bör vara likvärdiga alternativ när det gäller lagstiftningen. Varje bostadsområde bör tillgodose olika upplåtelseformer så att befolkningsstrukturen blir allsidig. 7.2 Hyresrätter Tryggheten med en hyresrätt är att den är öppen för alla utan kapitalinsats. Det är lätt att byta bostad. Besittningsskyddet innebär en spärr mot oskälig hyra. En ökad rörlighet på arbetsmarknaden, valfrihet när det gäller utbildningsort och ett ökat internationellt utbyte gör att efterfrågan på hyresrätter är stor. Brist på hyresrätter kan hämma tillväxten. Många äldre efterfrågar också hyresrätten, då den utgör en boendeform med hög servicegrad. Det är av högsta vikt att undanröja de hinder som anges i motionen för att fler hyresrätter ska kunna produceras. 7.2.1 Privata hyresrätter Äganderätten är av grundläggande betydelse för de fastighetsinvesteringar som samhällets utveckling kräver. Äganderättens institutioner måste därför stärkas, så att landet kan få en sådan ökad ekonomisk tillväxt som allt välstånd förutsätter. Äganderätten måste också utvecklas. Tomträttshavare ska ges möjlighet att friköpa marken. Privata hyresfastighetsägare arbetar efter god sed och har stora möjligheter att stödja kommunerna för att uppnå boendesociala mål. Ett exempel som skadar privata fastighetsföretag är stämpelskatten på lagfart för fast egendom om . Bostadsrättsföreningar betalar för juridisk person, medan allmännyttiga bostadsföretag genom dispens helt kan slippa denna skatt. En sådan särskild skatt som utgår utöver reavinstskatt är inte försvarbar och bör avskaffas. 7.2.2 Kooperativ hyresrätt Utredningen om kooperativ hyresrätt föreslog i SOU 2000:95 en särskild lag om kooperativ hyresrätt. Upplåtelseformen kan beskrivas som en mellanform mellan traditionell hyresrätt och bostadsrätt. Det ska finnas två huvudtyper av kooperativa hyresrättsföreningar. Ägarmodellen innebär att föreningen äger det hus eller de hus där lägenheterna finns. Hyresmodellen innebär i stället att föreningen hyr samtliga lägenheter i ett hus som den i sin tur upplåter med kooperativ hyresrätt. ser positivt på kooperativ hyresrätt som upplåtelseform. Valet mellan kooperativ hyresrätt och bostadsrätt måste dock träffas av hyresgästerna själva. En särskild företrädesordning genom lagstiftning förespråkas därför inte. När fastigheter försäljs bör hyresgäster generellt ges möjligheter att i första hand bli tillfrågade om ägande. 7.3 får besluta om förvärv av ett hus för ombildning till bostadsrätt om en kvalificerad majoritet av de boende står bakom beslutet. Det krävs att hyresgästerna i minst två tredjedelar av de uthyrda lägenheterna går med på beslutet. Samma krav på majoritet gäller för en s k intresseanmälan för fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt. anser att reglerna bör förändras så att det är tillräckligt om minst hälften av hyresgästerna vill ombilda till bostadsrätt. vill införa ett personligt låneansvar för bostadsrättshavaren. I stället för att bostadsrättsföreningen ska ansvara för lånen ska en enskild bostadsrättsinnehavare kunna ha det ansvaret. Genom en sådan ordning kommer också bostadsrättshavarna att kunna göra ränteavdrag i sina inkomstdeklarationer på samma sätt som villaägare. De höga pantvärdesriskerna gör att finansieringskostnaden kan vara högre än för ett fristående enfamiljshus. Större flexibilitet uppnås också genom att den enskilde bostadsrättshavaren själv kan bestämma storleken på det egna kapital han vill ha nedlagt i bostadsrätten. Bostadsrättens värde som pant kommer att förstärkas. Frågor som särskilt behöver uppmärksammas är dels den legala panträtten, dels köparens förpliktelser vid överlåtelse samt kronofogdemyndigheternas handläggningstider. har också verkat för ett centralt bostadsrättsregister. 7.4 Tredimensionell fastighetsbildning Enligt jordabalken är fast egendom jord. Jorden eller marken kan sedan delas in i fastigheter. Dagens lagregler gör det omöjligt att förvärva en av lägenheterna i ett flerbostadshus med äganderätt. Man kan inte heller bygga en ny, fristående fastighet ovanpå en befintlig, eftersom den då inte står på jord. I betänkandet Tredimensionell fastighetsindelning, SOU 1996:87, föreslås att tredimensionellt avgränsade fastigheter utan egna markområden ska kunna bildas genom horisontella och vertikala gränser. Med tredimensionell fastighetsbildning blir det möjligt att kunna stycka av fastigheter inte enbart på marken utan också i höjdled.