mot · GP02Fö10 · 2001-10-12 00:00:00 — oro för att kunna bli angripet med massförstörelsevapen av s k rough states eller terroristorganisationer är inte längre hjärnspöken. Varför fortsätter den socialdemokratiska regeringen spela denna teater för att blidka den USA-fientliga opinionen på hemmaplan? 4.5 Inte heller i regeringens beskrivning av situationen i verkar det som hände ha satt några spår. Är det statsminister eller förre utrikesministern som formulerar analysen? I propositionen beskrivs den långa historiska bakgrunden till konflikten/konflikterna i mycket summariskt. Länge rörde det sig om de arabiska staternas uttalade ovilja att acceptera den av FN utropade israeliska statens existens. Detta skedde helt över huvudet på den palestinska befolkningen, som tvärtom ofta drabbades mycket brutalare av regimerna i de arabiska stater de tagit sin tillflykt till efter 1948 och de följande krigen mellan arabstater och . En avgörande pusselbit i en varaktig fredsuppgörelse förutom att tillgodose palestiniernas rättmätiga krav på bl a en egen statsbildning är mot bakgrund av den mer än femtioåriga konflikten, att kan få godtagbara garantier för sin säkerhet och sin existens. Detta förutsätter säkerligen också att det palestinska folket ges möjlighet till en demokratisk utveckling med ett i verklig mening demokratiskt ledarskap inom ramen för stabila demokratiska institutioner. Den fredsprocess som engagerat flera israeliska regeringar och den palestinska ledningen under ledning har motarbetats av palestinska vägrargrupper av politisk och/eller islamsk karaktär. Detta motstånd har präglats av ständigt återkommande terrorattacker mot främst civila mål i , vilket ständigt tycks resultera i en upptrappning av konflikten d v s det som varit avsikten med terrorverksamheten. Här spelar också de israeliska bosättarna på palestinskt område och flera israeliska regeringars bosättningspolitik dem i händerna som inte vill ha fred. De återkommande utbrotten av den palestinska intifadan är uttryck för de förhållanden som många palestinier levt i , vilket exploateras av palestinska vägrargrupper för att provocera fram israeliska överreaktioner. Därom inte ett ord i regeringens beskrivning av utvecklingen i . 5 De svarta hålen (kap 6) beslut om de ekonomiska ramarna för försvaret under 20022004 gav enligt liberalerna inte tillfredsställande utrymme för vare sig nödvändig materiell förnyelse eller för internationella insatser. Vi föreslog därför att omställningsbidraget skulle ha varit sammanlagt 3 miljarder högre. Denna bedömning har tyvärr visat sig befogad. De brister i försvarets ekonomirutiner tekniska såväl som attitydmässiga som återigen kommit är emellertid huvudorsak till de befarade budgetöverdragen . Panikbromsningarna understryker riskerna för att såväl materielanslagen naggas i kanten som att fortfarande för många värnpliktiga kallas in i förhållande till behoven. Förhållandena , då tusentals värnpliktiga fick nöta kaserngårdar utan varje tillstymmelse till ändamålsenliga utbildningsinsatser p g a försvarets budgeteringsmissar är fullständigt oacceptabla och djupt kränkande för de berörda värnpliktiga! Det är hög tid att kvalificerad och professionell civil kompetens för budget- och ekonomistyrning knyts till den högsta försvarsledningen på samma sätt som är naturligt i varje större företag. Regeringens förslag vad gäller finansieringen av åtgärder för anpassning bygger på en, kanske befogad, oro för att de normala politiska beslutsprocesser som anpassningsdoktrinen bygger på ändå inte kommer att fungera. En mycket snabb omvärldsförsämring, som kräver påtagliga och oplanerade ekonomiska resurstillskott till försvaret, är uttryck för att de system som ska uppfatta/förmedla signaler om omvärldsförändringar liksom förmågan/viljan att omsätta dessa signaler i politiska beslut saknats eller underskattats. Skulle så ändå vara fallet kan man förutsätta att regering och riksdag kan bli överens om nödvändiga beslut. Svårigheterna att tillräckligt snabbt få svenska krishanteringsinsatser på plats, som t ex i Kosovo, är framför allt ett uttryck för politiska svagheter i regeringskansli och gentemot försvarsmakten. Anslaget för internationella insatser ska, vilket länge förespråkats av liberalerna, vara i den storleksordning som krävs normalt. Att tvingas till nya finansieringsbeslut understryker att anslaget feldimensionerats i grunden. Så ska endast ske i undantagsfall. Att anslaget vissa år inte utnyttjas fullt ut vore däremot inte onormalt. liberalerna avvisar däremot förslaget om ett samlat anslag för både fredsfrämjande truppinsatser samt förbandsverksamhet och beredskap. Det riskerar att i för högutsträckning sudda ut gränserna mellan dessa båda verksamheter inom totalförsvarsområdet. 6 Sårbarhet och säkerhet (kap 7, 9 och 10) liberalerna ställer sig i allt väsentligt bakom både den tvärsektoriella helhetssyn och de förslag till ny struktur för att hantera sårbarheten vid svåra påfrestningar på det fredstida samhället som presenterat och som Försvarsberedningen ställt sig bakom. Vi beklagar med skärpa att regeringen inte haft handlingskraft att förelägga erforderliga förslag till beslut. Mycket tid riskerar att förloras, vilket blivit så mycket mer uppenbart efter de tragiska terroristangreppen i . föreslog en nationell krishanteringsfunktion med främst samordnande uppgifter knuten till . Detta avvisas av regeringen. uppdrog statsministern åt sin statssekreterare i att inkalla en statssekretetargrupp som skulle leda arbetet som en följd av terrordåden i och . Detta motsvarar i hög grad den krishanteringsfunktion som föreslagit ska inrättas men i ordnade och förberedda former. Den ska då vara färdig och övad att inträda när behov uppstår och inte som t ex inkallas ad hoc. Behovet av en nationell krishanteringsfunktion inom står ännu mera klart . bör ge regeringen till känna att den inte delar regeringens avvisande hållning till förslaget om en nationell krishanteringsfunktion. föreslog att ÖCB och Styrelsen för psykologiskt försvar skulle läggas ned. I stället skulle en ny planeringsmyndighet på nationell nivå inrättas för omvärldsbevakning med inriktning på sårbarhets- och säkerhetsproblem av stor betydelse för samhället samt framtagning av ett samlat planeringsunderlag för avvägningen av de särskilda medel som krävs för att skapa förmåga att hantera mycket allvarliga kriser i samhället. Myndigheten skulle också ha uppgifter vad gäller informationshantering under allvarliga kriser samt fungera som kansli åt det nationella krishanteringsorganet. På regional nivå läggs ansvaret på länsstyrelserna och på lokal nivå hos kommunstyrelsen i respektive kommun. Med undantag för vägrarfronten bland drabbade myndigheter möttes av övervägande positiva remissynpunkter. Enda undantaget från drabbade myndigheter är ÖCB som tillstyrker sin egen nedläggning och den nya planeringsmyndigheten. anser att det vore olyckligt att inte ta steget fullt ut och lägga ned såväl ÖCB som SPF och och skapa den nya myndigheten under en ny ledning. Det skulle minska revirtänkande och revirbevakande och leda till förbättrad kostnadseffektivitet. liberalerna delar uppfattning i detta avseende. 6.1 IT-säkerhet och skydd mot informationsoperationer har vid upprepade tillfällen begärt av regeringen att återkomma med förslag till en samlad hantering av frågor rörande IT-säkerhet och skydd mot informationsoperationer. gjorde här ett förtjänstfullt arbete och redovisade i det mest omfattande kapitlet (70 sidor) i sitt betänkande för en tvärsektoriell helhetssyn där ansvars- och rollfördelning klargörs och en struktur kopplad till den centrala krishanteringsfunktionen och planeringsmyndigheten. Till stora delar överensstämmer detta med tidigare förslag från bl a Arbetsgruppen för skydd mot informationskrigföring. Regeringen har således haft underlag för att lägga förslag till . Även på detta område är vägrarfronten av myndigheter och intern maktkamp i kallsinnig i sitt revirtänkande. I regeringens proposition behandlas området ytterst styvmoderligt i det kortaste kapitlet (8 sidor) i propositionen. Inte heller här kan regeringen samla sig till några konkreta förslag, men förklarar sig sex gånger ha för avsikt att återkomma till ! Det ser ut som en tanke att utrymmet under rubriken för regeringens bedömning är alldeles tomt. liberalerna tillstyrker att en övergripande strategi för samhällets hantering av IT-säkerhet och skydd mot informationsansvar skyndsamt fastställes med en tydlig ansvars- och rollfördelning. Den måste bygga på ett tvärsektoriellt synsätt och en nära samverkan mellan privat och offentlig sektor. Vi tillstyrker förslaget att den nya planeringsmyndigheten ges ett sammanhållande myndighetsansvar för samhällets IT-säkerhet, som kan utgöra ett viktigt stöd till för att åstadkomma en snabb implementering av angelägna förslag. Dit hör framför allt att ansvara för sektorsövergripande frågor, såsom resursavvägningar/resursöverföringar och befogenheter mellan sektorer och gentemot myndigheter varunder viktiga verksamheter inom samhällets informationsstrukturer sorterar. I denna ingår att tillse att sårbarheten och hotbilden direkt och fortlöpande kan omsättas i planeringstermer för skyddet av berörda samhällssektorer. Ett exempel på detta synsätt är den tvärsektoriella enhet som 1998 etablerades vid . En nödvändig grund för detta arbete inom planeringsmyndigheten är att kunna följa utvecklingen med hjälp av omvärldsanalyser som får stöd av civila och militära underrättelse- och säkerhetsfunktioner. Dessa omvärldsanalyser bör sammansättas med incidentanalyser för att kunna utröna aktörer, metodik och motiv för intrång. Hotbilderna bör tillsammans med kunskapen om samhällets sårbarhet för IT-angrepp möjliggöra en kvalificerad bedömning av sådana angrepp. Ansvar och kompetens för detta arbete med kvalificerad omvärldsanalys och bearbetning härav måste ligga hos den föreslagna planeringsmyndigheten, som bör fungera som kansli åt krishanteringsfunktionen inom . Vi tillstyrker vidare skapandet av en funktion för IT-incidenthantering för att i realtid eller nära realtid kunna spåra ursprung till ett dataangrepp, tillse att attacker mot datasystem avstyrs och upphör, samt stödja återställande av systemen vid större attacker liksom av kvalificerad incidentanalys. Kvalificerad rådgivning i realtid, s k help desk, bör kunna lämnas. Det är angeläget med ett väl fungerande samarbete mellan denna incidenthanteringsfunktion och motsvarande privata, då näringslivet ofta är måltavla för denna typ av intrång. Eftersom det kan vara svårt att spåra karaktären på källan och därmed fastställa handlingsvägar för att uppnå resultat, måste polisiära funktioner och övriga rättsfunktioner vara knutna till IT-incidenthanteringen. För att skapa underlag till en helhetsbild gällande hot, aktörer, tillvägagångssätt och teknik bör en central funktion för bearbetning av statistik för incidenter inrättas. Det är av stor vikt att denna statistikfunktion har en nära och omfattande samverkan med svenskt näringsliv. Här finns en uttalad beredskap hos näringslivet att medverka. Man bör överväga i vilken utsträckning delar av denna funktion skulle kunna läggas hos t ex Näringslivets Säkerhetsdelegation för att tillgodose näringslivets legitima krav på sekretess. bör ge regeringen till känna att den bör återkomma till med förslag till struktur för samhällets hantering av IT-säkerhet och informationsoperationer enligt ovanstående, så att kan fatta beslut . 6.2 TETRA ett exempel på regeringens bristande förmåga att agera och konsekvenserna av detta kom försvarsutskottets betänkande angående samhällets räddningstjänst (2000/01:FöU8), Betänkandet behandlade frågor om eventuella svåra påfrestningar på samhället samt katastrofer av olika slag. För att skydda landets invånare i sådana situationer behöver en hel rad av olika myndigheter och organisationer bra kommunikation sinsemellan. saknar gemensamma och effektiva moderna system som underlättar kontakterna mellan polis, brandkår, räddningstjänst, ambulanser och sjukvård. I försvarsutskottets betänkande påpekas att ett lämpligt system består i radiokommunikation baserad på TETRA-systemet, att Statskontoret tidigare fått i uppdrag att upphandla detta system och att diskussionerna om detta har pågått utan att nödvändiga överenskommelser har träffats. Betänkandet underströk att tiden var lämplig att införa systemet och att det skulle varit olyckligt om regeringen inte fann en lösning så att Statskontoret kunde fullfölja sitt uppdrag. I ett brev från specificerar Statskontoret vilka ställningstaganden som hade varit nödvändiga för fortsatt arbete med uppdraget: bemyndigande att garantera en viss minsta trafikvolym; förnyat tillståndsförfarande enligt telelagen och lagen om radiokommunikation; bemyndigande att förbereda bildande av ett aktiebolag som skulle förhandla med operatören. Svar på dessa frågor skulle ha lämnats till Statskontoret om gällande tidsplan skulle följas. Inget svar inkom . I enlighet med sitt uppdrag hade Statskontoret tillsammans med sänt till regeringen en annan skrivelse . Ämnet var behovet av ett nytt radiokommunikationssystem för polisen. Den tekniska livslängden för det system, S-80, som nyttjas i storstäderna är i princip slut. Därtill kommer polisen till följd av bl.a. domstolsbeslut inte att kunna nyttja nuvarande frekvenser för S-80 efter och riskerar då att stå utan radiokommunikation i storstäderna. Det konstaterades i brevet att om något besked från regeringen inte förelåg tvingas påbörja en egen upphandling av ett radiokommunikationsnät för polisväsendets räkning i storstäderna. Något besked från regeringen kom inte. Detta innebär att Statskontoret inte kan fullfölja uppdraget att ta fram ett gemensamt radiokommunikationssystem för public safety. Resultatet av denna kedja av beslut som aldrig kommer är tydligt: ansträngningen att arbeta för ett gemensamt kommunikationssystem för många aktörer engagerade i olika räddningstjänster har inte skapat en plattform för organiserat samarbete. Avsaknaden av direktiv och ställningstaganden från regeringen förlamar hela processen. Statskontoret hemställer alltså om att få avbryta sitt uppdrag. Medan denna invecklade dialog utan effekt ägde rum en dialog mellan Statskontoret, försvarsutskottet och regeringen har situationen i landet och i hela den demokratiska världen drastiskt förändrats till det sämre när det gäller just människornas trygghet i vardagen. Kravallerna i och har visat att samarbete och snabb kommunikation är avgörande för ett anständigt bemötande av våldet i samhället. Den stora amerikanska tragedin har med övertydlighet blottat den moderna postindustriella världens sårbarhet. Alla frågor som har med kommunikation mellan olika räddningstjänster att göra måste skyndsamt lösas. 7 Försvarets ledning och inriktning (kap 9, 11, 12) 7.1 Ledning av och inom det militära försvaret I samband med försvarsbeslutet hävdade liberalerna att det var olyckligt att de centrala ledningsfunktionerna inom försvarsmakterna samlades i en enda funktion. Om man hade bibehållit t ex MiloNord, hade man haft en backup-funktion, i det fall den centrala operationsledningen (Opil) skulle slås ut helt eller delvis. Det skulle göra försvarets ledningsfunktion mindre sårbar. I efterdyningarna till attacken mot har regeringen kommit på nya tankar avseende lokaliseringen av Opil just med avseende på den fysiska sårbarheten. Det kunde ge anledning att också överväga en reservfunktion på central ledningsnivå inom Försvarsmakten. I propositionen konstaterar regeringen att Försvarsmakten leds av en chef som benämns överbefälhavare. Beteckningen ÖB tillkom vid början av . I jämförbara demokratier i dagens värld är det statschefen eller regeringen som utövar överbefälhavarfunktionen. gäller detta dessutom endast i krig eller under förhöjd beredskap. Beteckningen ÖB på Försvarsmaktens chef har rent principiellt inte heller den innebörden i svenskt statsskick. Det gör att beteckningen ÖB på Försvarsmaktens chef är både otidsenlig och missvisande. Senast i samband med att en ny chef för utses nästa gång bör därför beteckningen utgå och ersättas med t ex chefen för försvarsmakten eller med tanke på försvarets förändrade roll chefen för de väpnade styrkorna. Detta bör ges regeringen till känna. 7.2 Internationell förmåga Det är viktigt att har en hög beredskap att kunna ställa förband till förfogande för internationella insatser. Regeringens redogörelse för utvecklingen av den internationella förmågan är värdefull. har flaskhalsarna för att kunna ställa större truppinsats till förfogande varit dels regeringens budgetproblem, dels förmågan att få fram tillräckligt många som vill ställa upp frivilligt. Det senare har bl a att göra med rekryterings- och avlöningsförhållanden. Man bör t ex pröva att redan vid mönstring ställa frågan till de värnpliktiga om att kunna ställa sig till förfogande för internationella insatser efter fullgjord utbildning eventuellt i kombination med kontraktskrivande. I regeringens redogörelse påtalas insatser för att kunna ställa alla slags förbandstyper till förfogande för internationella insatser. Med de flaskhalsar som föreligger borde det vara angeläget att prioritera åtgärder som möjliggör en högre volym av den typ av förbandsinsatser som vi redan har förmåga till framför att rusta upp nya förbandstyper. liberalerna menar att i normalfallet bör kunna ställa 1.500 man till förfogande för internationella insatser. 7.3 Luftburen bataljon När det gäller regeringens redovisning av förverkligandet av den insatsorganisation som beslutat om meddelas att flertalet av de nya förbandstyperna kommer att vara organiserade och operativa 2004. Det är bra. Enda undantaget är den luftburna bataljonen, som regeringen nu inte räknar med ska vara fullt operativ förrän efter 2011. Det är oacceptabelt. Förutom att det visar på hur befintliga system inom försvarsmakten slår vakt om sina revir när begränsade resurser ska fördelas på nya uppgifter, är det också ett tydligt uttryck för att den socialdemokratiska försvarspolitiken prioriterar volym i värnpliktsutbildning framför nödvändig materiell/teknisk förnyelse. bör ge regeringen till känna att förslaget om en luftburen bataljon måste ges högre prioritet. 7.4 Helikopterverksamhet Regeringen föreslår med en svepande motivering om organisatoriska brister att två helikopterbataljoner i ska läggas ned. liberalerna har inga invändningar i sak. Försvarets kostym är fortfarande snarare för stor än för liten. Regeringen försäkrar att verksamheten med militära helikoptrar fortsatt ska vara lokaliserad som . Vi vill understryka detta med hänvisning till det stora behovet av att kunna samarbeta och samutnyttja samhällets samlade helikopterresurser också i fredstida räddningsoperationer. Här har regeringens hantering av dessa frågor i försvarsbeslutet och därefter inte varit tillräckligt övertygande. 8 En modern personalförsörjning inom totalförsvaret (kap 14) 8.1 Könsneutral värnplikt liberalerna lägger i sin motion med anledning av prop. 2001/02:11 Bättre villkor för totalförsvarspliktiga fram sin syn på införandet av en könsneutral värnplikt. Regeringens hänvisning till låga utbildningsvolymer som ett skäl mot att värnplikten ska omfatta även kvinnor är en kapitulation inför unkna attityder från svunna tider till det militära försvaret, vilka inte har någon plats . Det är också att avstå från det mest verkningsfulla instrumentet att ändra de attityder och förhållningssätt inom försvaret som gör att så många känner sig utsatta för nedlåtande och diskriminerande behandling och därmed inte välkomna. 8.2 Visstidsanställning/tidsbegränsade anställningar I diskussionen kring förutsättningarna för att kunna rekrytera personal till internationella insatser har liberalerna pekat på de positiva erfarenheter man gjort i med sitt konstapelsystem och sin kontraktsanställningsform för internationella insatser som en väg att pröva också för . Därefter har det bl a från försvaret också påpekats visst behov av att för ytterligare kunna tillgodogöra sig viss specialistkompetens hos utbildade soldater. föreslog att försvaret ges möjlighet att anställa högst 1 000 soldater som gjort värnplikt och vissa uppgifter. Vi finner detta vara ett utmärkt förslag att låta pröva. Regeringen avvisar förslaget om visstidsanställning. Bakom detta ställningstagande döljer sig en fruktan att misstänkas för att smygvägen införa ett yrkesförsvar i . liberalerna finner helt övertygande argument för ett system med allmän värnplikt, som ett yrkesförsvar inte alls skulle kunna uppfylla i samma utsträckning. Förutsättningen är att bara de som behövs för krigsorganisationen tas ut och att de får utbildning, skydd och utrustning för sin uppgift. Det finns bland partier ingen opinion för att införa ett yrkesförsvar. Regeringens ängslan torde därför handla om bristande självförtroende och att socialdemokratin så ofta beslås just med att smygvägen, utan bred och öppen debatt, införa sådant man på alla sätt förnekat sig ha avsikt att införa. Det kan inte vara skäl nog att avvisa möjligheten att pröva system inom värnpliktens ram som skulle stärka försvarets möjligheter att fullgöra sina uppgifter på hemmaplan och internationellt. 8.3 Totalförsvarspliktens dimensionering Varje uttagning till tjänstgöring/utbildning med hjälp av totalförsvarspliktlagen är ett extraordinärt ingrepp i den enskilde individens integritet. Det måste därför kunna motiveras av ett i varje enskilt fall tydligt behov av att kunna bemanna en funktion i totalförsvarets krigsorganisation. Varje tjänstgöringstid/utbildningstid måste på samma sätt kunna motiveras med att placeringen i krigsorganisationen kräver den tid som vederbörande tas i anspråk för. Varje utbildning ska därför vara varken kortare eller längre än vad uppgiften i det enskilda fallet kräver. Likaså ska varken fler eller färre utbildas än vad som erfordras för uppgiften. I propositionen återspeglas fortfarande synen att det skulle vara positivt att fler inkallas till värnpliktsutbildning oavsett behov. Av budgetskäl minskas antalet som inkallas under den kommande försvarsbeslutsperioden, men därefter önskar regeringen öka antalet igen. Bakom detta ligger den alltjämt befängda och diffusa folkförankringstanken att det militära försvaret skulle vara bättre folkligt förankrat för att fler gör värnplikt. Det är vår absoluta övertygelse att försvarets förankring bäst åstadkoms när försvaret är rätt rustat och varje värnpliktig har rätt uppgift, rätt utbildning, rätt skydd och rätt utrustning för sin uppgift. Eftersom varken regeringen eller försvarsmakten på allvar prövat frågan om hur många värnpliktiga som behöver utbildas för att fylla krigsorganisationen, är det svårt att ange ett exakt antal. Det torde i alla händelser ligga en bra bit under det antal som kallas in. Detta är inte acceptabelt. Hänvisningen till rekryteringsbasen för internationell verksamhet är inte relevant, då den varken tar hänsyn till motsvarande förhållanden i andra jämförbara länder eller till hur denna bas skulle påverkas av ett rimligare sätt att organisera, rekrytera, avlöna och meritera de som ställer upp till internationell verksamhet. liberalerna har från början varit avvisande till tanken att korttidsutbilda eller civilpliktsutbilda värnpliktiga i stor skala för att på det sättet upprätthålla skenet av en allmän värnplikt i meningen att i stort sett varje ung man tas ut till någon form av utbildning. Det är inte detsamma som att principiellt avvisa vare sig kort utbildning eller utbildning för civilförsvar, där tydliga behov föreligger. Vi konstaterar nu bara att regeringen låter meddela att dessa utbildningar nu anpassas till behovsläget och därmed radikalt kommer att minskas.