mot · GP02N25 · 2001-10-17 00:00:00 — Att minska statens utgifter genom att vältra över såväl det ekonomiska ansvaret som ansvaret för driften för det enskilda vägnätet på de boende kring glesbygdens vägar menar vi är ett felaktigt synsätt. gjorde, när regeringen presenterat budgetpropositionen och infrastrukturpropositionen, bedömningen att någon återhämtning av det eftersatta underhållet inte kan förväntas . Det är mycket olyckligt för landets bilister om så blir fallet; ju längre förfallet tillåts gå desto besvärligare och farligare blir situationen för landets bilister, och desto dyrare blir det att åtgärda problemen. Enligt vår mening är det oacceptabelt att ytterligare skjuta de välbehövliga upprustningarna och investeringarna . Landets trafikanter har fått vänta nog redan. I direktiven till angav regeringen att utredningens förslag skulle hålla sig inom den nuvarande ekonomiska ramen för bidrag till enskilda vägar. Oavsett om förslag kommer att förverkligas eller ej är den nuvarande ekonomiska ramen otillräcklig. Därför är det synnerligen anmärkningsvärt att vare sig den regionalpolitiska propositionen eller infrastrukturpropositionen tar upp frågan om finansiering av nödvändiga satsningar på det enskilda vägnätet. I vår motion om de enskilda vägarna föreslår vi att avsätts till bärighetshöjande åtgärder och rekonstruktion av det enskilda vägnätet och att det årliga bidraget till enskilda vägar dessutom höjs med . 6.3 Rikstrafiken Regeringen föreslår att Rikstrafikens styrdokument kompletteras så att myndighetens uppdrag kommer att inkludera en målsättning om att även väga in behovet av funktionella arbetsmarknadsregioner i bedömningen vid upphandling av trafik inom myndighetens ansvarsområde. Vi delar inte regeringens uppfattning i denna fråga. Det bör inte vara Rikstrafikens uppgift att göra regionalpolitiska bedömningar av det slag som föreslås. Sådana bedömningar skulle på ett olyckligt sätt öka politiseringen av Rikstrafiken. 6.4 Informationsteknik Bristen på bra och effektiv infrastruktur verkar tillbakahållande på utvecklingen i vårt lands expansiva regioner som det hindrar tillväxten att spridas till mindre tätbefolkade och expansiva regioner. Bra kommunikationer är även ett bra konkurrensmedel. En konstruktiv IT-politik är en viktig del av en bra regionalpolitik. När det gäller IT-infrastrukturen anser vi att statens främsta uppgift är att främja och stimulera konkurrensen på marknaden. Spelreglerna måste vara förutsägbara och tillämpas konsekvent. En viktig förutsättning för att nya tjänster skall kunna utvecklas och göras tillgängliga är utbyggnaden av landsomfattande bredbandsnät till företag, myndigheter och hushåll. Det är i första hand marknaden som bör svara för denna utbyggnad. Statens roll är att vara brukare av IT-infrastruktur och tjänster samt att via ordinarie glesbygdsmedel ge rimlig tillgång till bredband i glesbygd och till speciella grupper. I de fall där en utbyggnad av IT-infrastrukturen inte kommer att kunna ske på kommersiella villkor kan det alltså vara motiverat för staten att medverka i olika former. Vi anslår därför medel för detta. En god infrastruktur är av stor betydelse för företagens utveckling. Till infrastrukturen hör det fysiska transportnätet, men också IT-motorvägar. Den informationstekniska infrastrukturen spelar en avgörande roll för etablering av de nya snabbväxande företagen. Informationstekniken behöver nät med hög kapacitet för att kunna nyttiggöras fullt ut. Inte minst utbildning över stora avstånd kräver möjligheter till interaktivitet. Tekniskt sett finns olika möjligheter att tillgodose kapacitetsbehovet. Optisk kabel är bäst teknik i vissa områden, medan satelliter kan vara det i andra. Utvecklingen förändrar dessutom både de tekniska möjligheterna och de kommersiella villkoren. Normalt sett är utbyggnaden av överföringskapacitet en fråga för marknadens aktörer. I de mer tätbefolkade områdena av fungerar detta väl. De mer glest bebyggda delarna av vårt land riskerar dock att bli dåligt försörjda med överföringskapacitet. Begränsningar av överföringskapacitet för information kan därmed komma att vara det svåraste hindret för en allsidig regional utveckling. Vi menar därför att regionalpolitiska insatser bör kunna utnyttjas som ett verktyg för att undanröja detta potentiella utvecklingshinder. Det kan antingen ske genom upphandling eller genom att staten tar hela ansvaret och privatiserar projektet när det har genomförts. Det är dock viktigt att staten inte handlar på ett sådant sätt att ny teknik begränsas. 7 Landsbygd och landsbygdsutveckling 7.1 Underlätta för landsbygden Den socialdemokratiska regeringen har ett tungt ansvar för många av de problem och brister som är särskilt tydliga på landsbygden och i glesbygden. Vägnätet har tillåtits förfalla. Höga skatter, inte minst för låg- och medelinkomsttagare, samt krångliga regler för företagande har hämmat utvecklingen. Som vi redan framhållit behövs nu konkreta satsningar för att förbättra näringsklimatet i hela . Transporter av såväl varor som människor måste fungera. Det behövs också en politik som kan ge nya lösningar för hur den grundläggande samhällsservicen skall kunna upprätthållas också i lands- och glesbygd. De traditionella landsbygdsnäringarna jord- och skogsbruk samt fiske måste ges likvärdiga konkurrensvillkor i form av regler, skatter m.m. i jämförelse med vad som gäller inom övriga EU. Förutom vikten av ett allmänt förbättrat klimat för arbete och företagande är det för landsbygden av särskild betydelse att förutsättningarna för de traditionella landsbygdsnäringarna förbättras. De arealanknutna näringarna jord- och skogsbruk, trädgård, jakt och fiske är, och kommer att förbli, avgörande för försörjningen av en stor del av lands- och glesbygd. 7.2 Strandnära bebyggelse Möjligheterna att bättre utnyttja strandnära områden för bebyggelse skulle genom ny lagstiftning öka i de delar av som både är glest bebyggda och har långa sjö- och kuststräckor. Den nuvarande lagstiftningen innebär ett generellt förbud mot att bygga intill från hav, insjö eller vattendrag. kan utvidga denna gräns , och dispens ges endast i undantagsfall. Mot bakgrund av att är rikt utrustat med stränder längs åar, sjöar och hav ter sig detta omotiverat. Totalt finns 92 409 sjöar större än en hektar i . Lagstiftningen försvårar också ett bevarande av en levande skärgård. Förbudet mot strandnära bebyggelse har medfört svårigheter att utveckla boende och annan verksamhet. Problemen har även gällt för stora delar av glesbygden. En ökad möjlighet till bebyggelse i strandnära områden skulle kunna skapa bättre förutsättningar för att hålla landskapet levande. Ett ökat befolkningsunderlag skulle också ge bättre förutsättningar för handel och offentlig service. Även i större och mindre tätorter har attraktiv bebyggelse i strandnära områden försvårats. Här skulle många nya bostäder kunna komma till stånd till glädje för de boende och ortens utveckling. Det generella förbudet mot strandnära nybebyggelse innebär också att priser på befintliga fritids- och bostadshus i dessa lägen pressas upp. I kombination med fastighetsskatten leder detta till att endast ett fåtal har råd att bosätta sig eller avnjuta sin fritid i strandnära områden. Vår uppfattning är att lagstiftning behövs för att skydda känslig fauna och flora samt för att garantera tillgång till bad- och friluftsliv, särskilt i befolkningstäta områden. Utgångspunkten för lagstiftningen bör dock vara den motsatta mot . Vi anser att det skall finnas en generell rätt att bebygga sin mark nära stränder och vattendrag. En kommun skall dock kunna begränsa denna rätt, men endast där så kan motiveras med hänsyn till känsligt djur- och växtliv eller för att garantera allmänhetens tillgång till bad- och friluftsliv. Detta skall då ske genom antagande av detaljplan. Då ges de bästa förutsättningarna för en god sammanvägning av olika intressen. 7.3 Vård och omsorg Äldreomsorgen har öppnats allt mer för privata alternativ. Det har tillfört många nya idéer, utvecklat kvaliteten och bidragit till att inte minst flera äldre har kunnat få del av bra vård. Men konformiteten i äldrevården är fortfarande stor. Problemet ligger hos den kommunala sektorn som inte haft utrymme varken för brukare med individuella önskemål eller för personal med egna idéer om hur verksamheten kan förbättras. Kommunerna har inte vågat släppa greppet om entreprenörerna, vilket bidragit till sämre brukaranpassning. Vi menar att hindren för okonventionella lösningar och brist på flexibilitet bör uppmärksammas i ett glesbygdsperspektiv. Med de lösningar som erbjuds riskerar bl.a. äldre i glesbygden att tvingas anpassa sig till de lösningar som ges i tätorten. Större flexibilitet och vilja till individuella lösningar behöver inte bli dyrare utan är en fråga om inställning och vilja till nya arbetsformer och samordning mellan olika insatser som ses i ett enhetligt kostnadsperspektiv. Det är också svårt att få äldreboende om man inte bor i kommunen, och man kan heller inte flytta dit om man inte får äldreboende. De som bor nära kommungränserna d .v. s. oftast långt ifrån centralorten kan mycket väl ha större social anknytning till grannkommunen än till den egna kommunen. Att de riskerar att tvingas till ett äldreboende långt ifrån vänner och anhöriga ger knappast en ålderdom med trygghet med den bästa möjliga kvaliteten. Detsamma gäller för de äldre som blivit ensamma kvar när barnen flyttar till andra delar av de måste också ges bättre möjligheter att välja boende i närheten av dem som står dem nära om de så önskar. Den lagstadgade rättigheten att välja äldreboende måste också efterlevas i praktiken. Vi föreslår att ett system med äldrepeng införs. Det ger större möjligheter att välja det boende och den hemtjänst man trivs med och som passar det egna behovet. Detta borde vara möjligt för alla och inte bara för dem som bor i borgerligt styrda kommuner. Utgångspunkten måste alltid vara den enskilde äldres och de anhörigas önskemål och uppfattningar om sina egna behov och önskemål, inte kommunala politikers och tjänstemäns uppfattningar. 7.4 Barnomsorg Det finns inte som Socialdemokraterna tror någon entydigt bästa omsorgslösning för alla föräldrar och barn. I glesbygd är barnomsorg ofta ett opraktiskt eller mindre realistiskt alternativ. Många tvingas ändå välja denna eftersom dagens familjepolitik gör att det ofta saknas alternativ. De som hittar egna lösningar får inte del av den maxtaxa som Socialdemokraterna beslutat införa. är de ändå tvungna att bidra till den via kommunalskatten. Det kan inte vara rimligt att tvingas finansiera sina egna barns barnomsorg helt ur egen ficka som man tvingas betala för andras. Förutom att ta ifrån föräldrarna vardagsmakt upplevs maxtaxan av många föräldrar som djupt orättvis. På flera håll i landet har föräldrauppror startat för att få till stånd en mer neutral fördelning av det stöd som enbart går till kommunalt finansierad barnomsorg. Vi menar att Socialdemokraternas familjepolitik försvårar ett liv i glesbygden. Denna bild förstärks av att behovet av barnomsorg i glesbygden ökat . Borta är den tid då en hel familj kunde försörja sig på en normalstor gård utan att behöva ett förvärvsarbete bredvid. För många jordbrukare är jordbruket bara en deltidssysselsättning. För att försörja sig behöver de även annat arbete. Med vårt förslag till barnkonto på per barn ges ytterligare utrymme att göra egna val efter barnens och familjens individuella behov och önskningar. Med moderat familjepolitik ges lands- och glesbygdens familjer möjlighet att på ett helt annat sätt än styra över sin vardag efter de förutsättningar som gäller. Med moderat familjepolitik får dessa familjer en större del av välfärden. 7.5 Post, bank och övrig grundläggande samhällsservice För att kunna garantera att lands- och glesbygdsbefolkningen skall få tillgång till en tillfredsställande grundläggande service bör nya lokalt anpassade lösningar prövas. Det måste skapas möjligheter för småföretagare eller ekonomiska föreningar med entreprenörsanda att ta över serviceverksamheter som post, apotek, systembolag och liknande. Genom lokal samverkan mellan olika verksamheter kan den service som på många håll är hotad bibehållas och utvecklas. Samlokalisering av olika verksamheter praktiseras redan med framgång på flera håll i landet. Genom att ge privata och kooperativa aktörer möjligheten att utföra grundläggande samhällsservice utifrån de lokala behoven ökar möjligheterna att skapa flexibla lösningar. Lösningarna kan därmed anpassas efter människors behov i respektive område snarare än att som tvinga människorna att anpassa sina behov efter statens eller kommunens servicemall. Regeringens förslag om införande av lokala utvecklingsprogram för kommersiell service innebär ingen lösning på rådande problem. 7.6 Jord- och skogsbruk Förutom vikten av ett allmänt förbättrat klimat för arbete och företagande är det för landsbygden av särskild betydelse att förutsättningarna för de traditionella landsbygdsnäringarna förbättras. De arealanknutna näringarna jord- och skogsbruk, trädgård, jakt och fiske är, och kommer att förbli, avgörande för försörjningen av en stor del av lands- och glesbygd. Produkterna från skogen utgör viktigaste exportvara, och det svenska jordbruket tillhör de mest effektiva i världen. Trots detta dras jord- och skogsbruket med lönsamhetsproblem, framförallt beroende på omfattande svenska särskatter. Grunden för den gemensamma jordbrukspolitiken inom EU är att de olika medlemsländernas jordbrukare skall kunna konkurrera på likvärdiga villkor. I har jordbruket produktionsskatter på en nivå som ger de svenska lantbrukarna en betydande konkurrensnackdel. Vi menar att detta är ohållbart och föreslår därför betydande skattesänkningar vad gäller jord- och skogsbrukets skatter på diesel och handelsgödsel. De familjeägda jord- och skogsbruksföretagen utgör grunden i näringen. Det saknas rimliga möjligheter till generationsväxlingar, vilket är en nödvändighet för att de familjeägda företagen skall kunna bestå. För företagen, inte minst inom skogs- och jordbruksnäringen, är det viktigt att skattelagstiftningen vad gäller reavinster inte försvårar eller hämmar generationsskiften. Även övriga skatter som påverkar övergången från en generation till nästa, såsom arvsskatt och gåvoskatt, är ofta förödande. Det finns exempel på barn till jord- och skogsbrukare som inte har råd att ärva sina föräldrar på annat sätt än att totalskövla eller sönderstycka fastigheten ifråga. Detta minskar framtidstron och hämmar utvecklingen på landsbygden. Den socialdemokratiska regeringen har satt upp som mål att den ekologiska livsmedelsproduktionen skall uppgå till av den totala produktionen. Vi anser inte att det är politikens uppgift att sätta upp den typen av kvantitativa mål. Det är inte fel med alternativa produktionsformer, men utgångspunkten måste vara att den ekologiska produktionsvolymen, som på vilken marknad som helst, får anpassas till efterfrågan utan statlig inblandning. kommer basen i det svenska jordbruket att utgöras av den konventionella produktionen såväl ur ett produktions- som ett miljöperspektiv. Det konventionella jordbrukets konkurrenskraft på den allt mer globaliserade livsmedelsmarknaden är avgörande för att åstadkomma en positiv utveckling av den svenska landsbygden. Grunden för en hållbar utveckling och en livskraftig lands- och glesbygd är därför ett lönsamt och konkurrenskraftigt jord- och skogsbruk. 8 Djurtillsyn Regeringen har för avsikt att föreslå att en ny djurskyddsmyndighet inrättas. Syftet sägs vara att förstärka djurskyddet och ytterligare lägga fokus på djurskydds- och djurhälsofrågor. Om regeringens syfte är att skapa debatt så är det ett lyckat drag av regeringen att föreslå inrättandet av en djurskyddsmyndighet. Är syftet däremot att förbättra djurskyddet och säkerställa att dagens regelverk följs är det inte rätt metod att inrätta en ny myndighet. Det viktigaste för att förbättra djurskyddet är att förbättra tillsynsarbetet. Dagens tillsyn är bristfällig och varierar starkt i olika delar av . Vi motsätter oss därför bildandet av en djurskyddsmyndighet. Vi föreslår i stället i vår motion med anledning av budgetpropositionen att tillförs ökade resurser för att förbättra djurskyddstillsynen. 8.1 Äganderättskonflikter inom renskötselområdet Inom renskötselområdet, och då framför allt på de s.k. vinterbetesmarkerna, är den privata äganderätten under diskussion. I utredningen om 169 framgår det att bör genomföra förändringar i lagstiftningen i syfte att stärka renskötselns rättigheter på annans mark för att skall kunna ratificera konventionen. Dessa förändringar skulle leda till att markägarens rättigheter minskar och att renskötelns rättigheter stärks i motsvarande mån. Mot bakgrund av denna rättighetsförskjutning motsätter vi oss en svensk ratificering av 169. Det pågår rättsliga processer mellan markägare och olika samebyar beroende på konflikter om samernas sedvanerätt till vissa vinterbetesmarker. Mot bakgrund av detta är det viktigt att en tillsätts skyndsamt. Det är svårt att hitta former för samråd och samexistens om man inte löser problematiken med vad som är samernas vinterbetesmark. 8.2 Turism Turismen är en näring med betydande tillväxtmöjligheter. Dess andel av BNP är , och antalet sysselsatta kan beräknas till drygt 140 000. En fördubbling av all turism skulle motsvara cirka 100 000 nya arbetstillfällen, och möjligheterna för branschen att växa är betydande. Turistnäringen är mycket intressant, inte minst i ett regionalpolitiskt perspektiv. Den är spridd över hela landet och möjligheterna att skapa en turistprodukt finns varhelst det finns en turistentreprenör. Vinterturismen i norr och sommarturismen i söder kompletterar varandra. Just möjligheten att hela landet kan exploatera sina turistiska tillgångar gör den ytterligare värd att satsa på. I finns turismens råvaror i riklig mängd; natur, kultur, evenemang och allehanda aktiviteter. Det som fattas är bättre villkor för turismen som näring. Turistindustrin är personalintensiv. Det innebär att branschen blir mycket känslig för förändrade lönekostnader. Höga kostnader för personal medför färre anställda. Beskattningen av arbete i är mycket hög i förhållande till beskattningen i andra länder inom EU. För att klara konkurrensen måste skatten på arbete sänkas. Därvidlag skiljer sig turistnäringen på intet sätt från annat företagande. Sänkta skatter på arbete innebär nya arbetstillfällen. Förutom sänkt skatt på arbete måste också reglerna på arbetsmarknaden anpassas till turismens karaktär. Det kommunala engagemanget på turismens område innebär svårigheter för turistföretagen eftersom konkurrensen inte sker på lika villkor. Detta hämmar utvecklingen av befintliga och nya företag, och för småföretagaren kan det vara svårt att hävda sina intressen gentemot kommuner ifall tvist skulle uppstå. Kommunerna bör inte engagera sig i aktiviteter som bättre kan drivas av privata företagare. Turismen är en servicenäring och regler och förordningar måste anpassas på ett sådant sätt att de möjliggör, inte stjälper, turistisk verksamhet. De insatser som gjorts på turistområdet har ej gynnat företagen nämnvärt. Antalet myndigheter som är inblandade i turismen är för övrigt stort, vilket riskerar att orsaka onödigt byråkratiskt krångel när olika tillstånd skall sökas. 9 Framtidens boende kräver nya grepp 9.1 Ett system i kris Regeringen vill i den regionalpolitiska propositionen ge fortsatt statligt stöd till kommuner med stort bostadsöverskott. har staten betalat ut ca till 36 kommuner med bostadsöverskott. skall utbetalningarna fortsätta genom att en organisation inrättas med uppgift att ge fortsatt statligt stöd till omstruktureringar av kommunala bostadsföretag. Inledningsvis kommer ca att behövas. Totalt kommer ca att ha pumpats in i kommunala bostadsföretag . Dessutom beräknas utbetalningarna fortsätta även efter 2004 eftersom problemen med bostadsöverskott väntas kvarstå. finns många kommuner med bostadsbolag i kris. Över 40 000 lägenheter i det kommunala beståndet beräknas vara outhyrda . , de allmännyttiga bostadsföretagens samarbetsorganisation, har beräknat allmännyttans kostnader för tomma lägenheter till . 9.2 Problemen permanentas Utan hänsyn till reellt behov och efterfrågan har de kommunala bostadsföretagen byggts upp med hjälp av skattebetalarnas pengar. skall skattebetalarnas pengar användas till att reda upp den situation en havererad bostadspolitik åstadkommit. Resultaten av subventioner skall räddas med nya subventioner. Att lära sig av sina misstag är en lika gammal som klok visdom. Tyvärr är detta inte någonting som Socialdemokraterna anammat. Trots att Socialdemokraternas subventionspolitik resulterat i stora problem väljer regeringen att fortsätta att dela ut subventioner för byggande. Subventioner är kostnadsdrivande, konkurrenshämmande och kortsiktiga. Byggsubventioner riskerar dessutom att bidra till byggande där det inte efterfrågas. Där efterfrågan på bostäder är stor resulterar subventionerna i ingenting, eftersom det är andra förändringar som krävs för ett ökat byggande. Trots att både forskare och byggbransch gång på gång påtalar att det krävs ett sänkt skattetryck, ett friare hyressättningssystem, förenklingar i plan- och byggprocessen, ökad konkurrens, ökade vägsatsningar och lättnader i strandskyddsreglerna händer inget på dessa områden. Regeringen envisas med fortsatta subventioner. Något som med facit i hand framstår som obegripligt. 9.3 Allmännyttan är allmänonyttig Regeringen säger sig vilja slå vakt om en allmännyttig bostadssektor. Men till vilket pris? Vi anser inte att det är rimligt att spendera skattebetalarnas pengar enbart för att bevara ett icke fungerande system. Det är heller inte rimligt att ha en ordning som driver upp hyresnivån i en hel kommun bara därför att kommunens bostadsbolag har dålig ekonomi eller har misskötts av politikerna. Det är just i avfolkningsorter som allmännyttan håller hyresnivån långt över marknadshyran. Utan allmännyttan skulle hyran med största sannolikhet vara lägre. Dagens system för hyressättning gör det dyrare att bo i många delar av landet. Det förvärrar den regionala obalansen, bidrar till avfolkningen och försätter dessutom många bostadsföretag i en svår ekonomisk situation. kan vi dock inte biträda regeringens förslag om att inrätta en organisation med uppgift att ge fortsatt statligt stöd till en omstrukturering av kommunala bostadsföretag. Det kan dock inte helt uteslutas att staten skall ta ett ansvar för problem som uppstått på grund av svårligen förutsedda förändringar i befolkningsunderlaget. Riktlinjerna för statens ansvar skall i sådana fall vara mycket klara och väl avgränsade. Det finns många kommunala bostadsföretag som saknar kommersiell spänst. Att hålla dåligt skötta bostadsföretag under armarna är också att bevara makten åt sittande företagsledningar. Regeringen belönar kommuner med konkursmässiga bostadsföretag genom att tillskjuta nya skattepengar. straffas kommuner med välskötta bostadsföretag genom att dessa kommuner hindras sälja lägenheterna till de boende. Det senare hindrar en aktiv förvaltning av kommunala bostadsföretag. Innebörden blir att välmående och välskötta bostadsbolag riskerar att få problem . 9.4 En ny bostadspolitik Byggande och ägande av bostadsföretag innebär ett betydande ekonomiskt risktagande som kan gå ut över kommunala kärnverksamheter som vård, skola och omsorg. Även om en kommun inte har problem med sitt kommunala bostadsbolag kan det uppstå betydande problem . Vår principiella uppfattning är att kommunala fastighetsinvesteringar skall ske i exempelvis barnstugor och äldrebostäder inte i reguljära hyreshus. Ytterst måste det dock ankomma på varje kommun att själv avgöra hur och i vilka former kommunens bostadspolitiska ansvar skall tas. Också respekten för det kommunala självstyret talar för detta.