mot · GP02Fö10 · 2001-10-12 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Fö10av och ()med anledning av prop. 2001/02:10 Fortsatt förnyelse av totalförsvaret 1 Innehållsförteckning 1 Innehållsförteckning 43 2 Förslag till riksdagsbeslut 44 3 Inte ens en tummetott 45 4 Efter attacken mot (kap 4 och 5) 46 4.1 Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken 47 4.2 Europeisk krishantering 49 4.3 Nato-utvidgningen 50 4.4 Kärnvapenutvecklingen och missilförsvar 51 4.5 52 5 De svarta hålen (kap 6) 53 6 Sårbarhet och säkerhet (kap 7, 9 och 10) 54 6.1 IT-säkerhet och skydd mot informationsoperationer 55 6.2 TETRA ett exempel på regeringens bristande förmåga att agera och konsekvenserna av detta 56 7 Försvarets ledning och inriktning (kap 9, 11, 12) 57 7.1 Ledning av och inom det militära försvaret 57 7.2 Internationell förmåga 58 7.3 Luftburen bataljon 58 7.4 Helikopterverksamhet 59 8 En modern personalförsörjning inom totalförsvaret (kap 14) 59 8.1 Könsneutral värnplikt 59 8.2 Visstidsanställning/tidsbegränsade anställningar 59 8.3 Totalförsvarspliktens dimensionering 60 8.4 Frivillig försvarsverksamhet 61 8.5 Mångfald och diskriminering inom försvaret 61 9 Materialförsörjning och internationellt samarbete (kap 12 och 15) 62 10 Underrättelseverksamhet (kap 17) 62 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om regeringens hantering av frågorna kring sårbarhet och säkerhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om regeringens syn på den internationella utvecklingen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konsekvenserna för svensk säkerhetspolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den ekonomiska utvecklingen inom det militära försvaret. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett nationellt krishanteringsorgan knutet till . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den nya planeringsmyndigheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att lägga ned ÖCB, SFP och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en helhetssyn på samhällets hantering av informationssäkerhet och skydd mot informationsoperationer. begär att regeringen återkommer till med förslag till en struktur för samhällets hantering av informationssäkerhet och skydd mot informationsoperationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om TETRA-systemet och nödvändigheten att lösa de problem som finns avseende kommunikation mellan olika delar av det svenska samhällets samlade räddningstjänst. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de centrala ledningsfunktionerna inom det militära försvaret. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ersätta beteckningen ÖB för chefen för med en mer tidsenlig form. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Försvarsmaktens internationella förmåga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en luftburen bataljon. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den militära och civila helikopterverksamheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en könsneutral värnplikt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om visstidsanställning eller tidsbegränsad anställning av yrkesofficerare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om dimensioneringen av värnpliktsuttaget. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om frivillig försvarsverksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mångfald och diskriminering inom försvaret. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om materielförsörjning och internationellt samarbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om underrättelseverksamheten. 3 Inte ens en tummetott Regeringens proposition Fortsatt förnyelse av totalförsvaret är en makalös uppvisning av nonchalans och handlingsförlamning. Redan i försvarsbeslutet påtalade den ökade sårbarhet som det fredstida samhället uppvisar inför nya hot och påfrestningar. Regeringen skulle återkomma till med en helhetssyn och förslag till hur den nya sårbarheten skall hanteras inför försvarsbeslutet . Först beslutade regeringen om en utredning om en bättre helhetssyn rörande svåra påfrestningar på samhället i fred. Utredningen skulle lägga förslag , så att i sitt uppföljningsbeslut skulle kunna fatta återstående beslut rörande försvarsbeslutsperioden 20022004. Genom en makalös häpnadsväckande försening tillsattes inte utredaren förrän . dröjde ytterligare någon månad. Som en följd härav fick utredningen ytterligare på sig, och betänkandet SOU 2001:14 Säkerhet i en ny tid presenterades . Betänkandet från Sårbarhets- och säkerhetsutredningen är en utmärkt genomgång av de olika områden som aktualiseras. Utredningen presenterar en väl underbyggd helhetssyn på hur sårbarhetsfrågorna ska hanteras över sektorsgränserna. Utredningen innehåller också ett väl underbyggt förslag till helhetslösning av hur sårbarhetsfrågorna ska hanteras organisatoriskt från nationell över regional till lokal nivå. Förslaget har mött stort gensvar och motsvarar i hög grad de förväntningar som politiska partier i bred enighet ställt. Kritik mot har kommit från en vägrarfront av i huvudsak fem myndigheter, som i olika konstellationer uppvisar en provkarta på hur gamla organisationer slår vakt om egna revirgränser, även när verkligheten för länge sedan sprungit ifrån denna indelning. Vägrarfronten har tillsammans med motsvarande revirkamp inom satt regeringen under hårt tryck. Trots att en bred riksdagsmajoritet står bakom de förslag som lagts av manifesterat bl a i försvarsberedningens betänkande Ds 2001:44 föreföll regeringen inte orka fram till den proposition som utlovats till . Efter terrorattacken mot kom fokus på ett osedvanligt tydligt sätt att sättas på de frågor och de behov som presenterat. Om inte förr så framstod de nya hoten och de utmaningar de ställer det öppna och fredstida samhället inför som en påtaglig och ofrånkomlig verklighet. Det fanns anledning att tro att regeringen mot denna bakgrund skulle kunna uppamma erforderlig handlingskraft och presentera de omfattande förslag till helhetssyn och struktur som redan föreligger. Av detta blev intet. I prop 2001/02:10 Fortsatt förnyelse av totalförsvaret finns inga konkreta förslag till åtgärder och beslut för att fatta. 278 sidor text, där regeringen drygt 30 gånger förklarar att den avser att återkomma till . Tror regeringen att de nya hoten kan besvärjas av oändliga ordmassor likt gammaldags trollformler? De enda beslut som föreslås är att lägga ned två helikopterbataljoner i och att riva upp det beslut om geografisk lokalisering av den operativa insatsledningen som fattade . Regeringens hantering av sårbarhetsfrågorna är inte acceptabel och visar på en enastående nonchalans och handlingsförlamning. 4 Efter attacken mot (kap 4 och 5) Terrorattackerna mot och lyfte på ett ofattbart tragiskt och skoningslöst sätt fram de nya förutsättningarna för internationell fred och säkerhet som råder sedan det upphörde. Under det utgjorde konfrontationen mellan supermakterna tillika kärnvapenmakterna det ojämförligt största hotet mot vår säkerhet. i och utgör ett allvarligt hot mot såväl , som , men också mot , och . I kampen mot internationell terrorism kan alla globala och regionala stormakter enas, vilket visats av de eniga resolutioner som antagits av veckorna efter attentaten mot och Pentagon. Attentaten visar att de nya hoten kan slå till både med massförstörelsevapen, som till ansågs vara stormakternas monopol, men också med lågintensiva vapen som vanliga knivar. Hoten ligger inte i teknologinivån utan i effekterna av de hänsynslösa attentat som utförs utan förvarning mot civila människor och mål. De civila trafikflygplan som kallblodigt flögs rakt in i skyskraporna på och det amerikanska försvarshögkvarteret visar inte att diskussionen om hur man försvarar sig mot missiler och massförstörelsevapen skulle vara fel. De visar däremot att hotbilden är vida mer mångfacetterad och kräver ett bredare angreppssätt. Men kanske också att det moderna samhället och dess fundament av öppenhet, fri rörlighet och allt större beroende av högteknologiska kommunikationsnät blivit allt mer sårbart. Framför allt visar terrorattacken mot att ingen säkerhet kan uppnås annat än i gemenskap. Kampen mot terrorismen formas i en allians mellan världens stater. ser nu tydligare värdet i att agera inom ramen för ett FN som måste bli starkare, mer handlingskraftigt och därigenom mer legitimt och trovärdigt som världssamfundets samlade företrädare för fred och säkerhet, frihet och mänskliga rättigheter. När det öppna, civila, demokratiska samhället utmanas samlar sig EU till en enad front tillsammans med . Inom Nato uttalar dess medlemmar sin unisona lojalitet genom att hänvisa till den solidaritet som Artikel 5 i Nato-fördraget föreskriver. Även i svensk debatt förekommer det att nostalgiska neutralitetskramare hänvisar till svält, fattigdom och ofred för att förklara varför utsatta människors hat riktas mot . Men hatet mot är ett resultat av makthungriga agitatorers hänsynslösa exploatering av människors lidande. Grunden för utsatta människors hopplöshet är framför allt egna, ofta feodala makthavares hänsynslösa begär efter rikedom och makt. Där terroristerna härskar är kvinnor dömda till tystnad, osynlighet och frånvaro av rätten att forma sina egna liv. Demokrati och respekt för grundläggande mänskliga fri- och rättigheter är ett villkor för att människor ska kunna ta sig ur maktlöshet och misär. Marknadsekonomi och frihandel är vägen till en ekonomisk utveckling som kommer de många människorna till del. Krig, ofrihet och fåtalsvälde berikar de redan rika och gör de fattiga fortsatt utblottade. Att uttala att vi efter alla är amerikaner innebär inte att identifiera sig med allt vad kan stå för. Det innebär att se att den internationella terrorismen riktar sig mot grundvalarna för det öppna och demokratiska samhälle vi själva valt och vill se allt fler människor runt om i världen kunna leva i. I söker sig alla demokratiska stater in i ett allt tätare och mer integrerat samarbete såväl på det ekonomiska området som när det gäller säkerhet mot inre och yttre hot. EU och Nato är för praktiskt taget alla demokratiska stater i det naturliga målet för gemensam säkerhet. EU och Nato måste utgöra bålverk i kampen för fred, frihet och demokrati och därför stå öppna för varje europeisk demokrati som önskar vara med och delta på samma villkor. På samma sätt är det viktigt att allt fler av världens stater kvalificerar sig för medlemskap i världshandelsorganisationen , för att på så sätt integreras i det internationella regelverk som detta samarbete bygger på. 4.1 Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken Den svenska säkerhetspolitiska doktrinen militära alliansfrihet, syftande till att vårt land skall kunna vara neutralt i händelse av krig i vårt närområde, har spelat ut sin roll. Vår självklara och ovillkorliga solidaritet med andra fria och demokratiska stater har kommit till tydligt uttryck efter de tragiska händelserna . Svensk säkerhetspolitik formas av verklighetens krav och inte i slutna seminarieövningar kring formuleringar av den svenska säherhetspolitiska doktrinen. Med vårt medlemskap i lämnade vi uttryckligen den traditionella neutralitetspolitiken bakom oss. Som medlem i EU kan aldrig stå neutralt inför en extern aggression mot en annan medlem i EU. Som medlem av de fria demokratiska staternas gemenskap skulle inte heller kunna stå neutralt vid en extern aggression mot någon av våra tre baltiska systernationer. En sådan aggression skulle innebära en åtminstone indirekt men av alla händelser mycket kraftig inskränkning i säkerhetspolitiska förutsättningar. Trots att den militära alliansfriheten bara är ett faktiskt uttryck för att inte är med i någon bindande försvarsallians, ser sig regeringen fortsatt tvungen att på hemmaplan förklara varför olika svenska internationella bidrag till att förverkliga en alleuropeisk fredsordning inte står i strid med alliansfriheten. Detta medför onödiga låsningar och bidrar felaktigt till att ge intryck av att alliansfrihet fortfarande skulle vara ett övergripande mål i sig för svensk säkerhetspolitik. Vår framtida säkerhet skapar vi tillsammans med andra fria och demokratiska stater. Det är en följd av att vi tillsammans slår vakt om grundläggande gemensamma värden. Det förutsätter ett aktivt svenskt deltagande i alla fora som erbjuds såväl i byggande av den framtida europeiska säkerhetsstrukturen som i kris- och konflikthantering. De europeiska demokratiernas säkerhet har garanterats av Nato. Detta samarbete mellan och är viktigt också . En ny svensk säkerhetspolitisk doktrin bör utgå från att aktivt ska bidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning. ska därför, i likhet med de tre baltiska staterna, omgående söka medlemskap i . I vårt eget närområde skulle det vara av stor betydelse om , de tre baltiska staterna och vilket självfallet förutsätter att det finska folket så önskar blev medlemmar av Nato i nästa utvidgningsomgång. Neutraliteten/alliansfriheten valdes av i syfte att hålla vårt land utanför stormaktskonflikter i och särskilt i . Med det slut, , gradvisa normalisering som en europeisk demokrati och utbyggnaden av de europeiska samarbetsorganen föreligger inte längre det konfliktmönster som vår traditionella säkerhetspolitik var avsedd för. Denna mycket positiva och välkomna utveckling av och dess framtida roll i det europeiska samarbetet underlättas inte av att vare sig , Natoländer eller självt fortsätter att framställa som en motpol och ett särfall i . Det vore en djupt olycklig demonisering av . Under ledarskap har allt tydligare visat att det ser sin framtid i ett allt närmare samarbete med det övriga . I efterdyningarna av attacken mot har ytterligare markerat sin hemvist i det nya och dess allt närmare samarbete i och med säkerhets- och samarbetsstrukturer. Huvudsyftet att kunna vara neutralt vid en konflikt i vårt eget närområde förefaller inte heller vara annat än en rent teoretisk konstruktion. Med vårt eget medlemskap i och övriga Östersjöstater som fullvärdiga medlemmar av EU föreligger ingen reell neutralitetsoption. Vår egen säkerhet förutsätter tvärtom solidaritet inom den europeiska gemenskapen. Såtillvida är det i praktiken ingen skillnad mellan de förpliktelser ett EU-medlemskap innebär och de som ett Natomedlemskap skulle innebära. Det rör sig i båda fallen om ömsesidig solidaritet mellan demokratier. Regeringen hävdar att våra förpliktelser inom EU formella och reella inte försvagat möjligheter att driva traditionella svenska ståndpunkter i det internationella samarbetet. Det finns ingen anledning att utgå från att det skulle vara annorlunda vid ett svenskt medlemskap av Nato. Det är ytterst avhängigt viljan och förmågan hos den . har givetvis inflytande över gemensamma operationer med Natoländer där också deltar. Vid politiskt mer komplicerade omständigheter talar emellertid allt för att fullvärdiga medlemmar av Nato får större inflytande än samarbetspartner utanför Nato. Och när det gäller Natos fortsatta utveckling från att enbart vara en försvarsallians till att vara en av huvudpelarna i europeisk krishantering är det givetvis främst en fråga för Natos medlemmar. Den viktiga fortsatta utvecklingen av Nato ställer vi oss utanför utan ett fullt medlemskap. Det är i det perspektivet en klar motsättning i den budskap att vi bör hålla oss utanför Nato p g a att det är en försvarsallians med kärnvapendoktrin och å andra sidan framhålla vikten av Natos roll i byggandet av den framtida europeiska säkerhetsstrukturen och särskilt fortsatta fysiska närvaro i vårt eget säkerhetspolitiska närområde. Den retoriska kullerbyttan syftar enbart till att legitimera traditionell svensk benägenhet att kunna ställa sig vid sidan av när det bränner till i vårt eget närområde. inbjöd regeringen riksdagspartierna till överläggningar om säkerhetspolitiska doktrin. Regeringen valde inledningsvis att ställa liberalerna utanför samtalen, med hänvisning till att vi inte längre slår vakt om alliansfriheten. I stället valde regeringen att söka uppnå enighet om formuleringen av säkerhetspolitiska doktrin med de partier som ställer sig avvisande till huvuddragen i den säkerhetspolitik regeringen aktivt för inom ramen för Europeiska unionen samt i nära samverkan med Nato. Dessa partier förordar en fortsatt, av den redan övergiven, svensk neutralitetspolitik. Förutsättningarna för regeringens överläggningar har om inte förr så efter händelserna visat sig tillhöra gårdagen. framtida säkerhet formar vi i praktisk handling i gemenskap med andra demokratiska stater. Det är ingen tillfällighet att det när verkligheten tränger sig på visar sig att det är och som ställer sig vid sidan av det politiska solidaritet med den demokratiska världen. När i full enighet förmår ta sitt ansvar för internationell fred och säkerhet, ställer sig dessa två partier tveksamma till världsorganisationens roll som uttolkare av och folkrätten. Det visar vilka partier som kan forma vår framtida säkerhetspolitik på en gemensam värderingsgrund. 4.2 Europeisk krishantering Kosovokampanjen visade med all tydlighet på frånvaron av verkningsfulla instrument för att hantera kriser med militära inslag i . Det blev startskottet för utvecklingen av en europeisk krishanteringsförmåga inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i EU. måste i högre grad kunna samla sig till åtgärder av såväl civil som militär karaktär för att hantera kriser och konflikter i vårt närområde utan att alltid behöva förlita sig på aktiv närvaro från sida. Däremot är det viktigt att se denna utveckling av en europeisk krishanteringsförmåga i nära samarbete med inom det transatlantiska samarbetet. Varje försök att se dessa ansträngningar som ett sätt att hävda mot måste kraftfullt motverkas. EU och Nato har en fortsatt viktig roll för att upprätthålla fred och därmed skapa förutsättningar för en hållbar fredlig samlevnad och utveckling på . Närvaron i Kosovo kommer att behöva fortgå . Ännu är det långt kvar innan de institutioner skapats och blivit verkningsfulla som ska möjliggöra fredlig samlevnad mellan olika folkgrupper i Kosovo. Det är också en absolut förutsättning för att våld och terrorism i Kosovo inte ska tillåtas spridas till omgivande stater. Oförmågan att avväpna den forna i Kosovo är den främsta orsaken till att bringades till randen av öppet inbördeskrig. Denna oförmåga kommer att kräva en fortsatt krishanteringsnärvaro också i för överskådlig tid. 4.3 Natoutvidgningen EU:s och Natos successiva utvidgningar till att omfatta allt fler av demokratier är viktiga bidrag till att stärka de institutionaliserade strukturer som främst främjar fred och säkerhet i . Det bidrar kraftfullt till att förebygga, möta och hantera konflikter såväl inom som mellan stater i . Institutionaliserade säkerhetsstrukturer av denna art bidrar till att öka transparens och förutsägbarhet. Den fortsatta utvidgningen bygger på att nya medlemmar uppfyller de kriterier som de båda organisationerna förutsätter. Däremot bör ingen bortre gräns vare sig geografiskt eller tidsmässigt ställas upp för denna utvidgning. Det innebär t ex att också , som naturligen hör hemma i det nya som växer fram, kan kvalificera sig för medlemskap om och när det så önskar. , och har valt att söka medlemskap i både EU och Nato. Det utomordentligt gynnsamma säkerhetspolitiska läget i skulle ytterligare befästas med medlemskap i de båda organisationerna. Det skulle skapa både stabilitet och förutsägbarhet också i denna del av . Att stödja , och ansökningar om medlemskap i såväl EU som Nato gagnar således den säkerhetspolitiska utvecklingen i vårt eget närområde. Det bör därför uttryckligen stödjas av . Alltmer talar nu för att Nato vid sitt toppmöte i kommer att fatta beslut om inbjudningar till en fortsatt utvidgning att omfatta också svenska grannar i . beskriver numera sitt säkerhetspolitiska vägval som alliansfrihet under rådande förhållanden. Efter i kan diskrepansen mellan svensk säkerhetspolitik i inhemska doktrinsamtal och praktisk politik därför mycket snabbt bli avgrundslik. I är det bara och som för egen del uttryckligen utesluter medlemskap i . 4.4 Kärnvapenutvecklingen och missilförsvar Det är fortsatt mycket angeläget att medverkar i internationella ansträngningar för rustningskontroll och rustningsbegränsningar inom kärnvapenområdet. De åtaganden som kärnvapenmakterna äntligen gjorde i anslutning till icke-spridningsavtalets (NPT) granskningskonferens är därför mycket välkomna. Tyvärr finns det anledning att misstänka att den främsta orsaken härtill ligger i de indiska och pakistanska provsprängningarna , som för de fem kärnvapenmakterna visade på de betydande spridningsriskerna med en fortsatt ovilja att komma de icke-kärnvapeninnehavande staterna till mötes. hörde under en lång rad av år till de pådrivande när det gällde att utkräva åtaganden från kärnvapenmakterna. När dessa uteblev och den kinesiska kärnvapenupprustningen fortsatte, till icke ringa del riktad mot , såg detta land ytterligare skäl att beträda den nu inslagna vägen. Det är djupt beklagligt att kärnvapenmakternas långa förhalning av egna rustningsbegränsande åtaganden nu lett till ytterligare kärnvapeninnehavare. Riskerna med de amerikanska planerna på missilförsvar inom NMD/TMD-området om de trots allt skulle förverkligas i öppen konfrontation, vilket måste bedömas som mindre sannolikt är betydande inte minst i förhållande till ingångna avtal och då främst . Å andra sidan bör riskerna med pågående kärnvapenrustning i och då främst på allvar uppmärksammas. Det kinesiska kärnvapenprogrammet är ett växande hot mot en rad länder i , som inte har eller till valt att inte skaffa egna kärnvapen. Till detta kommer de allt större riskerna för spridning av såväl kärnvapen som missiler med lång räckvidd till s k rough states eller till rena terrorgrupper. De amerikanska planerna på NMD/TMD är därför inte tagna ur luften utan ett sätt, om än riskfyllt, att svara på en allt allvarligare utveckling. Det går inte att förneka att avser en helt annan geopolitisk och vapenteknologisk verklighet än dagens. slöts 1972 mellan och de enda stater som då bedömdes vara berörda. avsåg exklusivt dessa två staters kärnvapenhot mot varandra. torde inte vare sig eller (som efterföljare) utgöra eller se den andra som ett hot i detta avseende. främsta ambition är därför att i samverkan med sina allierade i och med nå en lösning på frågan om missilförsvarsfrågorna. Mycket talar allt mer för att det finns gemensamma amerikanska och ryska intressen att hitta en lösning, som tillgodoser båda parter. Detta kommer säkerligen att vara ett inslag i den amerikanskryska dialogen om bl a en fortsatt Natoutvidgning. Även mellan och förs en dialog om de amerikanska missilförsvarsplanerna, som får ses som en del av de framtida amerikanskkinesiska relationerna. Först med Bush-administrationens tillträde har de amerikanska missilförsvarsplanerna på allvar börjat utvecklas. Successivt har den nya administrationen i påbörjat en seriös dialog med sina allierade i och i liksom med och med kring dessa frågor. Det förefaller som om alltfler nu riktar in sig på fortsatt dialog i stället för konfrontation. En svensk Alleingang, där den amerikanska politiken beskrivs i ordalag som är mer ryska eller kinesiska än dessas upphovsmän, kan förvisso ge internationell uppmärksamhet men riskerar att ställa helt offside. Det är ytterst anmärkningsvärt att regeringen i sin proposition efter attentaten i och framhärdar i en så dogmatisk och anti-amerikansk beskrivning av politik.