mot · GP02Kr205 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Kr205av m.fl. (m)Kulturpolitiken 1 Sammanfattning En ny tid kräver en ny kulturpolitik. Sedan 1996 senast fattade ett principbeslut om inriktningen av kulturpolitiken, d.v.s. , har mycket hänt inom kulturen. Internet är snart var mans dagliga redskap, MPEG har förändrat vårt sätt att lyssna på musik, ICQ har över 100 miljoner användare jorden runt som kommunicerar med varandra i realtid och byter freeware, bilder och mycket annat med varandra, digital TV kommer snart att finnas i de flesta hushåll och DVD-spelare börjar ta över videons roll. Kulturen har blivit allt mer gränslös. Gästspel av teatergrupper från andra världsdelar, konstutställningar med konstnärer från hela världen och författare från andra språkområden är tillgängliga för allt fler. Vi föreslår en strategi för en mer dynamisk kulturpolitik. Det är en strategi som tar hänsyn till att kulturlandskapet i och världen förändras i en allt snabbare takt. Staten måste renodla sitt kulturansvar. Staten skall göra mindre, men det som den skall göra skall göras mycket bättre än vad fallet är och med inriktningen på sådant som ingen annan kan göra. Funktionshindrades självklara rätt till tillgång på ett rikt och varierat kulturliv betonas också. Vår utgångspunkt är att staten skall koncentrera sina kulturpolitiska insatser till i princip tre områden: Befrämja barn- och ungdomskultur. vårt gemensamma kulturarv. Ge landets kulturskapare ordentliga förutsättningar för sitt konstnärsarbete. 2 Innehållsförteckning 1 Sammanfattning 9 2 Innehållsförteckning 10 3 Förslag till riksdagsbeslut 11 3.1 Inledning 12 4 Moderata utgångspunkter 13 5 Kulturmiljöfrågor 14 6 Museer 15 7 Folkbildning och amatörkultur 16 8 Litteratur 16 9 Teater 17 10 18 11 Musik 18 12 Film 20 13 Form och design 21 14 Funktionshindrade och kulturen 22 15 Regional försöksverksamhet 23 16 Kulturskaparnas villkor 24 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utgångspunkten för kulturpolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturmiljön. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om museipolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om folkbildningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om amatörkulturen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om litteraturens betydelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om teatern. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om dansen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om musiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om genrecenter för musiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om folkmusiken. begär hos regeringen en utvärdering av filmavtal i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om form och design. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mötesplatser för designer och formgivare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om funktionshindrade och kulturen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den regionala försöksverksamheten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kulturskaparnas villkor. 4 Inledning gick en protestvåg över världen. Från president, generalsekreterare och till EU:s kulturministrar och religiösa ledare i och var man enig i sina vädjanden om att diktaturregimen i inte skulle förstöra landets ovärderliga konstskatter. Bakgrunden var att den talibanska regimen (en regim som för övrigt bara erkänts av , och ) i en förordning beslutat att all för-islamsk och buddistisk konst skulle förstöras. Bland de konstskatter som bokstavligt talat skulle smulas sönder var världens största buddastatyer i Bamiyan. Detta beslut kom för övrigt bara efter det att talibanerna bett världssamfundet, i detta fall , om hjälp att bevara de unika afghanska kulturskatterna. Trots en hel världs protester förstördes oersättliga konstskatter på landets museer och kulturinstitutioner. var också turen kommen till de unika buddastatyerna. Dessa statyer, som det tog att hugga ut ur de massiva bergväggarna, smulades sönder på och var därmed för alltid borta. På bilder som kablades ut över världen står stolta talibansoldater vid grushögar som utgjort en viktig och central länk inte bara i utan i hela och världens kulturhistoria. Händelserna i senvintern 2001 visar med all önskvärd tydlighet hur skört vårt kulturarv är. förstördes föremål som det hade tagit att utveckla, som varit en del av arv och historia. Helt plötsligt finns det inte längre. Kultur och kulturhistoria är en del av vårt liv. Den omsluter oss överallt. Vi som lever nu har en skyldighet att bevara det som vi erhållit i arv. Men kulturen måste också utvecklas så att dagens generationer överlämnar sin kultur och sin kulturhistoria till nästa generation. Att så sker är inte bara ett privilegium, utan lika mycket en skyldighet. Särskilt i då trender och modeväxlingar går med blixtens hastighet är det viktigt att vi värnar historia och kultur. En trend kunde tidigare ta att komma till . handlar det om kanske en månad. Det som är inne på den kan vara största mode i , och . Vi har tidigare skrivit att en hiphopare i ofta har mer gemensamt med en annan hiphopare i än med sin närmaste granne. I takt med att världen blir mindre, d.v.s. tekniken gör det möjligt att på nolltid få kontakt med människor över allt på vår jord, har också nationalstatens definition av kultur och kulturarv med nödvändighet förändrats. Kulturyttringar blir också fler. Det handlar naturligtvis bl.a. om det tillskott som olika invandrargrupper har bidragit med. Dessutom har gästspelen från utländska teatergrupper och danskompanier ökat. Turnerande orkestrar och solister har berikat musiklivet. Konstutställningar med konstnärer från andra världsdelar har samlat besökare i stort antal. Författare från andra språkområden förekommer allt oftare även i svensk översättning. Hiphoparen i har en dator hemma. I datorn har han bl a en webcam och IRC (Internet Relay ) respektive ICQ (kommunikationsprogram som gör det möjligt att kommunicera i realtid). Det gör att han kan kommunicera i form av rörliga bilder med sin kompis i eller träffa någon ny i i . Allt sker i realtid. En överföring tar knappt någon tid alls. Utvecklingen inom den nya tekniken går hissnade fort. Vi anser, till skillnad från socialdemokraterna, att denna utveckling är av godo och inte bör begränsas och försvåras. Det är mot denna bakgrund vi har sagt nej till den nuvarande kulturministerns hjärteprojekt marksänd digital TV. Detta är ett exempel på en politikers sista desperata försök att styra kulturlivet i då människor har tillgång till närmare 100 TV-kanaler genom satelliter och kan kommunicera med hela världen och ta emot och besöka över en miljard webbplatser med hjälp av sin dator oavsett om man bor i eller . Socialdemokraternas försök att kontrollera TV och radio är bevis på en politik som inte förstått att världen ser annorlunda ut nu än vad den gjorde 1975. Den socialdemokratiska regeringen bedriver en kulturpolitik som saknar en klar linje. Den ger anslag med ena handen, men tar med den andra. Det senaste exemplet är ökningen av medel till ökad säkerhet på landets centrala museer. Det är gott i sig. Problemet är bara att regeringen minskar stödet till utåtriktad verksamhet, vilket innebär att museerna i och för sig blir säkrare, men utan något ordentligt att visa. Ett annat exempel på dålig kulturpolitik är det förfall som tyvärr kännetecknar det unika i . Tack vare två helt unika gåvor, bl.a. från , har en helt fantastisk samling inte minst av kinesiska kulturföremål. Genom den politik som socialdemokraterna bedriver mot denna kulturinstitution, där bl.a. upprättandet av ett etnografiskt museum i (som för övrigt ännu inte står färdigt trots planering och diskussion) utgör huvudorsaken, riskerar dessa unika konstsamlingar att förfalla. Vi anser att det är viktigt att renodla statens uppgifter på kulturområdet. Statens uppgift skall enligt vår mening koncentreras till tre områden det handlar om kultur för barn och ungdom, bevarandet av vårt kulturarv och att kulturskaparna ges långsiktiga villkor. 5 Moderata utgångspunkter Vi menar att kulturen har sina egna värden. Den behöver varken förklaras eller försvaras. Men kulturen är även en viktig del i infrastrukturen: som (ut)bildningstillgång, som besöksattraktion och som fritidsmöjlighet. Kulturen som ekonomisk faktor och lokaliseringsfaktor kan också vara väsentlig. Kulturarvet i dess många former är ett samhälles gemensamma minne. Därför har staten ett extra ansvar på detta område. Kulturarvets kontinuitet är legitimitetsskapande för ett folk. Det är viktigt att arvet brukas och vävs ihop med det nya som skapas. Ett dött arv ger bara kostnader. Det är också nödvändigt att sprida kulturutbudet till så många som möjligt, att även de väl inarbetade institutionerna öppnar sig för den nya teknikens landvinningar. Digital teknik, elektronisk interaktivitet och mycket annat utvecklas ständigt och måste nyttiggöras för kulturområdet. Ett samhälle som vill vara ett kultursamhälle håller sig med bibliotek, arkiv och andra dokumentationssamlingar och föremålssamlingar, som t.ex. museer. De är nödvändiga för såväl utbildningen som folkbildningen. För ett sunt samhälle är bildning lika omistligt som utbildning. Kulturen kan sägas bestå av två delar att ta del av och att ta del i kulturverksamhet. Det är viktigt med professionella utövare både för att kunna njuta av ett högklassigt utbud och för att få goda förebilder. Sådana förebilder ger också en bättre möjlighet till egenskapande och personlig utveckling. Det är t.ex. därför det är viktigt att skolbarn får ta del av god professionell teater och inte bara ägna sig åt dramalek. Skolan är den viktigaste kulturinstitutionen. Där kan alla nås på lika villkor oavsett hemförhållanden och bakgrund. I skolan kan man bibringas kunskaper om den egna kulturen och andras. Traditioner och annat som möter i vardagssamhället kan ges en förklaring. är det viktigt att man tränas i kritisk granskning och kritiska värderingar även av kultur. Med en sådan grundläggande kunskap är det sedan lättare att träffa egna val vad gäller kulturen. Det är därför man också kan hävda att t.o.m. på gymnasienivån bör besök på museer och arkiv vara avgiftsfria och att alla bör kunna få ta del av musik, teater och dans vid ett antal tillfällen , utan att brist på ekonomiska resurser skall utgöra ett hinder. Som vuxen har man förmågan att träffa egna val vad gäller kulturaktiviteter och därmed också själv möjligheten att avgöra på vad man vill lägga sina pengar. Det är inte det offentligas uppgift att styra kulturval, men däremot att stödja delar av kulturverksamheten. Förvaltandet av kulturarvet betalas gemensamt, men bruket av kulturutbudet (till egen lyst) måste vara vars och ens eget beslut och ekonomiska prioritering. Nedan redogör vi för huvuddragen i den politik för en levande kultur som vi menar är nödvändig. Av naturliga skäl blir en sådan genomgång inte heltäckande, men den ger en bild av en ny kulturpolitik som bygger på nytänkande, värnandet om kulturarvet samt ett ökat individuellt deltagande. 6 Kulturmiljöfrågor Ansvaret för att bevara och vårda kulturmiljön delas av många. Först och främst vill vi understryka det enskilda ägandets betydelse för bevarandet av kulturarvet. Det breda intresset för kulturmiljöfrågor som manifesteras genom inte minst det livliga arbete och engagemang som sker bl.a. inom ramen för alla landets frivilliga hembygdsföreningar har emellertid också stor betydelse. Inget kan ersätta detta folkliga och frivilliga engagemang. Statens ansvar bör yttra sig i att skattemedel skall kunna användas för att säkra de ekonomiska förutsättningarna. Även enskilda ägare skall kunna få bidrag. Vid en kulturmiljöförklaring skall ägaren tillförsäkras full ekonomisk ersättning. Privata fastighetsägare skall kunna få renoveringsstöd för bevarandeåtgärder på för kulturmiljön värdefulla byggnader. Även kommuner skall kunna ge bidrag till insatser för kulturmiljön. Nedsättning av taxeringsvärden skall kunna göras för att möjliggöra att insatserna inte blir orimligt betungande. Ägaransvaret utgör en positiv kraft i kulturvårdsarbetet, men kan ibland behöva förstärkas. Pedagogiska upplysningsinsatser är då att föredra framför myndighetspåbud. Länsmuseernas kompetens bör kunna användas i detta sammanhang. () roll skall renodlas till att vara central sektorsmyndighet, utan egna genomföranderesurser. Verksamheten vid bl.a. skall överföras till annan huvudman. bör entreprenörer användas för skötsel och visning av anläggningen. RAÄ skall inte ägna sig åt arkeologiska undersökningar i egen regi. Lagen om offentlig upphandling () skall tillämpas vid upphandling av arkeologiska undersökningar. Privata alternativ som kan bidra till metodutveckling och rationaliseringar skall uppmuntras, förenat med starka krav på vetenskaplighet. Arbetsföretagets kostnader för undersökningen skall kunna vägas mot dess omfattning. Ej undersökta områden skall kunna säkras för eventuella senare undersökningar. Kostnaden för undersökningar som krävs för att privata fastigheter skall kunna exploateras skall stå i rimlig proportion till exploateringens lönsamhet. Överkostnader skall täckas med statliga eller andra bidrag. 7 Museer Museerna är en av de viktigaste förvaltarna av det gemensamma arvet. Sektorn präglas av en bred folklig uppslutning. Många frivilliga krafter ägnas åt t.ex. hembygdsföreningarna, men också åt specialmuseer av olika slag. Det kan noteras att den vedertagna definitionen av museum utestänger merparten av dessa från att delta i t.ex. gemensamma marknadsföringsprojekt. Deras framtid är osäker. En möjlighet för dem som gör en arbetsinsats för kulturarvet att få göra avdrag för sina kostnader på samma sätt som t.ex. idrottsengagerade, skulle kunna fungera som ett verkningsfullt kulturstöd. Nya museer, som inte kan räkna med bidrag från stat eller kommun, kan på så sätt få hjälp att utveckla sin verksamhet. Den statliga museisektorn behöver få en tydligare struktur. Myndighetsfunktionerna kan samordnas, som den utåtriktade verksamheten präglas av decentralisering och fördelat ansvar. Behovet av stödfunktioner, som administration och lönehantering men också magasinering och konservering, kan lösas genom upphandling. Gemensamma magasin skulle kunna erbjuda rationella förvaringsmöjligheter för känsliga föremål. Detta utesluter inte att det finns välordnade studiesamlingar i museernas närhet. Begreppet nationella uppdrag behöver utvecklas på museiområdet. De nuvarande ansvarsmuseerna bör ersättas med en ordning där olika museer, oberoende av huvudman, tilldelas väldefinierade nationella ansvarsuppdrag, där den statliga finansieringen regleras i ett flerårigt avtal. Stor flexibilitet måste finnas när detta system utvecklas, det kan gälla ansvar för allt från samordningen av en hel museisektor till att vårda och visa ett enskilt föremål av stort nationellt värde. En liknande metod bör kunna användas när det gäller det regionala och lokala ansvaret. Uppdragen skall, när så är lämpligt, upphandlas. Det är enligt vår mening också viktigt att museerna inte ges nya uppgifter och ansvar utan att statsmakten tillförsäkrar museerna extra pengar för att täcka en tillkommande utgift. Ett exempel på vad vi avser är de nya kraven på ökat brand- och inbrottsskydd, som lagts på landets statliga museer utan att dessa fått extra medel för att klara av denna viktiga uppgift. Vi vill poängtera museernas betydelse för forskningen. Vi vill också understryka vikten av att de ges goda förutsättningar att kunna bedriva god forskning. Frågan om hyressättning för ändamålsfastigheter måste bringas till en lösning, där berörda institutioner får större möjlighet att påverka kostnaderna för lokaler. 8 Folkbildning och amatörkultur Vi hävdar att det blir allt mer irrelevant att ha ett gemensamt anslag för bidragen till folkhögskolorna och studieförbunden. När detta samband är upphävt kan avskaffas. Det kan då finnas skäl att överväga en organisatorisk och anslagsmässig samordning där studieförbunden kopplas ihop med amatörkulturen. Studiecirklar med kulturanknytning har alltid utgjort en väsentlig del av studieförbundens verksamhet, kulturverksamheten samlar allt fler deltagare och många amatörteatergrupper, körer och orkestrar samarbetar med ett studieförbund. finns alltså många beröringspunkter. I har man valt att organisera såväl studieförbund som bl.a. amatörkulturorganisationer i . Vårt förslag är att den statliga översyn av folkbildningen som snart påbörjas också får i uppdrag att se över samordningsvinsterna med den föreslagna lösningen. 9 Litteratur Boken är en viktig kulturbärare, men den är också en symbol för det fria ordet och tryckfriheten. Tack vare boken och litteraturen har idéer skapats, tankar brutits mot varandra och gränslöshetens möjligheter uppstått. Vår bestämda åsikt är att statsmakterna i så liten utsträckning som möjligt skall reglera det fria ordet. Tidig kontakt med litteraturen kan lägga grunden till ett framtida allmänt kulturintresse. Författare skall, precis som andra kulturskapare, genom ändrade skatteregler, ges bättre möjligheter att leva på sitt författarskap. Genom våra förslag skulle alla kulturskapare, d.v.s. också författare, ges goda möjligheter att leva på sitt skapande utan att vara beroende av stipendier och statliga förmåner. Biblioteksersättningen är en viktig inkomstkälla. Reglerna bör utformas så att en större del tillfaller de författare vars böcker varit mycket utlånade. Statistiken behöver förbättras och aktualiseras. Även de författare som publiceras i tidskrifter skall få del av de upphovsrättsliga ersättningarna. Författarfondens myndighetsroll måste förändras. Biblioteken, både folkbiblioteken och skolbiblioteken, är viktiga kulturinstitutioner. Huvudmännen skall uppmuntras att utnyttja de möjligheter som informationstekniken erbjuder. Samarbete mellan bibliotek skall stimuleras. Regionala biblioteksfunktioner kan upphandlas liksom driften av folkbibliotek. Bibliotekslagen måste upphävas. Lagen är en papperstiger, eftersom den de facto egentligen inte garanterar någonting. I stället för att garantera att det finns bibliotek över landet, riskerar lagen att innebära ett hinder för förnyelse och mångfald. Risken finns nämligen att det i längden kommer att tillskapas idealbibliotek, som kanske tillfredsställer beslutsfattare i stat och kommun, men inte dem som biblioteken är till för: de enskilda låntagarna. Sakta men säkert har det offentliga redan tagit över folkbiblioteken som frivilliga organisationer och kvävt frivilligheten och därmed variationen. Vi menar att ett avskaffande av lagen skulle befrämja tillkomsten av andra former av biblioteksverksamhet. Olika driftsformer och olika profilering skulle ges större utrymme. 10 Teater Teater som kulturell uttrycksform kan vara såväl underhållning som debattverktyg. I teatern tas de eviga relationsproblemen upp, men pjäserna utgör också tidsdokument, som måste förvaltas. Teater är det som uppstår i mötet mellan de agerande och publiken. Spel för mer eller mindre tomma salonger är inte teater. Det är alltså viktigt för båda parter att de som producerar teater känner sin publik och dess förväntningar, som man skapar utifrån egna konstnärliga utgångspunkter. Teater måste spela både smalt och brett. Mycket av förnyelse sker genom oberoende s.k. fria grupper. De svarar också för en mycket stor del av det utbud som riktas till skolor och ungdomsgrupper. Det bör vara en självklarhet att man underlättar för dessa gruppers innovativa verksamheter. Anslaget till de fria teatergrupperna behöver ökas betydligt. Teater bör vara ett naturligt inslag i skolans kulturförmedling. Teater kan vara ett verksamt pedagogiskt instrument. Men det är mycket viktigt att det är bra teater och inte något med bristande professionalitet. Unga människor måste få lära känna riktig teater, s.k. dramalek är inte teater. Liksom på andra områden inom kulturen finns ett statligt gemensamt ansvar för förvaltandet av arvet. Teaterverksamheten bör dock i större utsträckning än nu vara ett ansvar för respektive region eller kommun. Genom en samverkan om distribution, teknik m.m. borde arrangörer och regionbaserade teatrar kunna bygga ett nätverk som både skapar valfrihet och ger ett bredare utbud. Gemensamt skulle man också kunna svara för specialensembler, som var och en är för små för att kunna härbärgera, t.ex. musikal- och dansensembler. Detta skulle kunna bli en verklig riksteater. Ett specialfall inom teatersfären utgör musikteatern. Förutom nationalscener bör det ligga i en kulturnations intresse att garantera existensen för ett par musikteatrar (för opera, operett, musikal, dans) som ges en god möjlighet att täcka landet med sin verksamhet. Levande teater och teater via elektroniska media eller film är inte detsamma. Transmitterad teater (överförd utan anpassning till annat medium) ger oftast en kvalitativt mycket sämre upplevelse. Anpassade (adapterade) föreställningar ger mycket mera, men är också kostsammare. Genom samarbete mellan teatrar och medieföretag skulle mycket kunna åstadkommas inom detta område. Ett sådant samarbete skulle ligga i bådas intresse och gagna teaterintresset. skulle delar av landet, som ligger långt från teatercentra, och där t.ex. skolornas elever har svårt att komma till teatern, kunna nås av det utbud som alla till en del är med och betalar. 11 konstform som har diskuterats mycket är dansen. Vi anser att bör ha några regionalt placerade danskompanier, som kan täcka en stor del av landet med sin verksamhet utan alltför långa resor för varken agerande eller publik. Dessa professionella danstrupper kan tjäna som förebilder för andra dansare och samverka i en danstrupp, som skulle kunna ge hela landet ett bättre utbud än det som har erbjudits genom . Dansen är också en konstform som liksom musiken kan spela en väsentlig roll i utbildning och i terapi och därför borde nyttjas bättre även i sådana sammanhang. Vi anser att det stöd som går till de fria dansarna bör höjas. 12 Musik Musiken finns överallt i vardagslivet. Inte minst ungdomskulturen är präglad av musiken. Musik betyder mycket redan som en del av den första tidens relation mellan föräldrar och barn. För dem som tidigt ja t.o.m. redan i moderlivet har mött musik är den ett omistligt inslag under hela livet. Musik skapar harmoni. Den ger möjlighet till både eget skapande och att avnjuta andras musicerande. Insikten om musikens betydelse för terapi vid sjukdomsbehandling och rehabilitering har varit dålig, men är en väsentlig fråga där ytterligare kunskaper måste inhämtas. Musiken är och har alltid varit en viktig del i förskolans och skolans verksamhet. Den spelar en stor roll inte bara som ett ämne, som skänker avkoppling och ger ombyte, utan kan rätt använd, liksom många andra kulturformer, vara ett mycket verksamt pedagogiskt verktyg. Viktigt är att alla barn får en chans att efter sin förmåga aktivt deltaga i musikverksamhet. I ett system med fria skolor finns också en helt annan möjlighet att skapa skolor med en egen kulturprofil, t.ex. med musik som viktigaste inslag. Alla möjligheter måste tas tillvara för ett bra samarbete mellan kommunala musikskolor, privata musiklärare och aktiva musiker i traktens olika musikinstitutioner. En viktig gren inom sådan verksamhet är den som bedrivs t.ex. av kyrkor och religiösa samfund. Många av dagens främsta musiker har börjat sin bana där. Ungdomens egen musikkultur har stor betydelse för fritiden. Som regel önskar man inte offentliga pekpinnar, och vill inte vara beroende av ekonomiskt stöd i gängse former.