mot · GO02Ju6 · 2001-02-16 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Ju6av , ()med anledning av skr. 2000/01:62 Brott kan förebyggas! Utvecklingen av det brottsförbyggande arbetet1 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om nödvändigheten av att polisen och kriminalvården ges utökaderesurser.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om vikten av en fungerande normbildning.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förebyggande åtgärder mot narkotikaproblem.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om insatser för att motverka segregationen.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om målsättningen med närpolisens verksamhet.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om vikten av att verksamheten med medling fortsätter.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om kriminalvårdens roll i det brottsförebyggande arbetet.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om ökade insatser för brottsoffer och vittnen.2 InledningDen här motionen är väckt med anledning av regeringensskrivelse /01:62 Brott kan förebyggas! Regeringenberättar i skrivelsen vad den gjort och ämnar att göra för attdet brottsförebyggande arbetet skall ge gynnsamma resultat.Skrivelsen får dock inte bara stanna vid vackra skrivna ord.Trots att regeringen verkar ha ambitioner så tillskjuts inte nogmed resurser. Det behövs ett samlat grepp där det krävs atträttsväsendet samverkar med många olika samhällsområden.Glädjande nog har även regeringen börjat att inse detta efterpåtryckningar från bland annat . I denföreliggande skrivelsen föreslår regeringen en delförändringar. Mycket har gjorts och mycket är bra men vi kandock konstatera att det behövs en del kompletteringar för attfå det brottsförebyggande arbetet tillräckligt bra.3 UppbyggnadI arbetet att stödja och främja det brottsförebyggande arbetetär det av största vikt att fortsätta vända sig mot enskildamedborgare, företag, föreningar, näringslivet, kommunalamyndigheter och olika organisationer. Att det finns 196lokala brottsförebyggande råd runt om i landet är väldigtpositivt. Eftersom detta arbete är under uppbyggnad, fårregeringens skrivelse inte bara stanna vid löften utan detmåste verkligen till ett reellt stöd både ekonomiskt ochorganisatoriskt. En del av de avsatta pengarna bör ävenanvändas i ett uppmuntrande syfte. Så att de som engagerarkänner att de får det erkännande som de såväl förtjänar. Detär även nödvändigt att t ex närpolisen och kriminalvården gesökade resurser så att även dessa områden har möjlighet attpåverka det brottsförebyggande arbetet på ett konstruktivtoch positivt sätt. Vad som ovan sagts om utökade resurser tillpolisen och kriminalvården bör ges regeringen till känna.4 Att förebygga brottSkrivelsen har tyvärr inte tillräckligt betonat vikten av enfungerande normbildning. Regeringen får inte glömma bortatt varje samhällssystem bygger på en normbildning somreglerar rätt och fel i umgänget mellan människor. Såvälskrivna som oskrivna regler är viktiga för ett samhällesfunktion och påverkar dess utformning. Denna normbildningspelar en avgörande roll för att förhindra brott. En modernfamiljepolitik, som utgår från barns rätt att känna trygghetunder uppväxten, måste förenas med en samhällelig dialogom normer och värderingar samt om familjens ansvar för devärderingar man förmedlar till barnen. Samhället måstenaturligtvis erbjuda familjerna stöd i detta arbete.Det viktigaste ansvaret för barns normbildning och därigenom dengrundläggande brottsförebyggande verksamheten ligger hos familjen. Det ärfrämst i familjen som barn ges de värderingar och normer som de därefterföljer hela livet. Det är familjen och den närmaste omgivningen som kanhjälpa till att avhålla barn och ungdomar från att begå brott eller då brottredan begåtts kan hjälpa till att sätta gränser och reda ut orsakerna tillbrottet.Såväl barn som vuxna har ett behov av trygghet. All erfarenhet visar attden uppväxande individen behöver ett visst mått av trygghet för att utvecklastill en stark, trygg och empatisk människa. Det går inte att blunda för attgraden av trygghet och kärlek i familjen ofta har en avgörande betydelse förett barns framtida utveckling. Barn som inte kan känna en trygg förankring irelationen till sina föräldrar eller till andra personer i sin omgivning fåroftalivslånga skador i sin egen förmåga till kärlek, empati och respekt för andramänniskor.Skola och barnomsorg har också ett stort normbildningsansvar.Diskussionen om rätt och fel måste börja . Skolans personal har godamöjligheter att följa barns och ungdomars utveckling. De kan tidigt upptäckasociala problem och begynnande kriminella tendenser.Det utvecklade svenska föreningslivet har också stor betydelse förnormbildningen. Genom att barn och ungdomar deltar i föreningsverksamhetlär de sig att respektera demokratiska värderingar. Föreningslivet skaparockså möjligheter till meningsfulla fritidssysselsättningar.Engagemanget från allmänheten och de ideella organisationerna måstebättre tas tillvara. Det är viktigt att dessa ideella människor ochorganisationerfår det rätta stödet. Samordningen och samarbetet mellan myndigheter,enskilda och olika organisationer måste därför stärkas och utvecklas. Vadsom ovan anförs om vikten av en fungerande normbildning bör gesregeringen till känna.5 Drogförebyggande arbetebland ungdomarInsatser som syftar till att minska efterfrågan på narkotika ärav avgörande betydelse för den framtida drogutvecklingen.Det finns stora problem, främst brister i information ochkunskapsspridning. Vidare så saknas det kunskap ochresurser att nå utsatta barn och ungdomar. anseratt skolan är den viktigaste platsen för drogpreventioneftersom det här finns möjlighet att nå ungdomarna. I skolanfinns också de bästa förutsättningarna att tidigt observeraavvikande beteende och vidta åtgärder. De viktigasteförutsättningarna för ett framgångsrikt preventivt arbetemåste vara att arbetet präglas av flexibilitet, långsiktighet ochstruktur samt att insatserna utgår från ett socialthelhetsperspektiv. Vad som ovan anförs om förebyggandeåtgärder mot narkotikaproblem bör ges regeringen till känna.6 Insatser mot segregationRegeringen slår i skrivelsen fast att ett av de övergripandemålen för storstadspolitiken är att bryta den sociala ochetniska segregationen i storstadsregionerna och att verka förjämlika levnadsvillkor. välkomnar attregeringen kommit till insikt om detta. Det finns idagsegregerade områden i med stor arbetslöshet ochomfattande sociala problem, vilket ofta leder till ett ökatutanförskap och i förlängningen till en ökad kriminalitet. Isådana områden finns risken att människor tapparframtidstron och tilltron till samhällets förmåga. I ett läge därtilltron till samhället går förlorad finns det uppenbara riskeratt grupper skapar egna normsystem som inte är förenligamed det övriga samhällets normer och lagar. Det är främst isådana miljöer som gängbildningar, drogproblem och grovkriminalitet kan få fäste bland ungdomar. Detta måstesjälvklart motverkas.Det finns två viktiga skäl till ökad brottslighet. Det är dels det ökandeantalet tillfällen till brott i samhället, dels bristande social kontroll.Därförkrävs ett omfattande arbete med att öka både självkontrollen och den socialakontrollen. Detta arbete kan inte enbart skötas av de rättsvårdandeinstitutionerna. Det är ytterst en fråga om allas ansvar, välfärd ochfördelningspolitik. Den av regeringen förda invandrarpolitiken har i stortriktat sig till invandrare som grupp och inte som enskilda individer med olikabakgrund och förutsättningar. Det har bidragit till att invandrarskapförknippats med "annorlundaskap". Invandrarpolitiken, tillsammans med densärskilda administration som byggts upp för att genomföra den, har kommitatt på ett olyckligt sätt förstärka en uppdelning av befolkningen i "vi" och"dom". Politiken har således motverkat sitt eget syfte och medverkat till attskapa det utanförskap många invandrare och deras barn upplever i detsvenska samhället. Strävan i gemenskapen måste vara att människor kännersig behövda, accepterade och att de fyller en funktion i samhället. Vad somovan anförts om insatser för att motverka segregationen bör ges regeringentill känna.7 BoendesituationenI allt fler undersökningar kan man utläsa att allt fler känner otrygghet i våra bostadsområden. Många känner en oroför inbrott, överfall, våldtäkt och andra kriminella handlingari den egna hemmiljön. Vi måste kunna känna oss trygga i vårtboende, hur ska vi annars kunna utveckla en harmoni isamhällslivet i övrigt? Det är till stor del vardagstillvaronsom formar oss som människor.Kommunerna bör i sin planeringsprocess systematiskt gå igenom allaåtgärder som kan genomföras för att framför allt kvinnor och ungdomar skakänna trygghet där de bor eftersom det är dessa grupper som känner sig mestutsatta. Ett första steg kan vara att lyssna på vad kvinnorna och ungdomarnahar att säga om var och när de känner sig otrygga. Åtgärderna kan handla omutformningen av den fysiska miljön eller att kvinnor och ungdomar som oftastkänner sig utsatta lätt kan få den hjälp och det stöd de behöver. Framför allthandlar det dock om att föra ut diskussionen om kvinnofrid och ungdomsfridpå skolor, arbetsplatser och i bostadsområdena. Kvinnofrid och ungdomsfridbör vara en del av det dagliga samtalet.Ett viktigt förebyggande arbete är att planera bostadsområden sommotverkar kriminalitet. Sterila, storskaliga och anonyma bostadsmiljöerfungerar som katalysatorer för vandalism och skadegörelse i alla former. Vi ärövertygade om att det går att skapa ökad trygghet i bostadsområden om manplanerar varma och välkomnande miljöer. Det går att göra mycket för attförvandla anonyma och sterila gårdar och gator till levande och tryggamiljöer. Det är viktigt att de boende själva får möjlighet att föreslåförändringar och medverka i genomförandet. Eftersom anser attbrottsförebyggande aspekter alltid bör tas med i såväl planeringen avbostadsområden som samhällsplanering i övrigt är vi positiva till attregeringen tänker ge BRÅ i uppdrag att fortsätta stödja kommunernas arbetemed att beakta de brottsförebyggande aspekterna i stads- ochbebyggelseplaneringen.8 Polisens roll i detbrottsförebyggande arbetetI skrivelsen redogör regeringen för vikten av en fungerandenärpolis och behovet av att den polisiära verksamhetentillförs mer medel. Det är dock hög tid att tillse att dettaomvandlas i praktisk politik och inte fortsätter att bara varatomt prat. som regeringen bara pratar kan vi se runtom i landet hur kritiskt läget är när det gällernärpolissituationen.Polisorganisationen måste vara uppbyggd på ett effektivt ochändamålsenligt sätt samt kontinuerligt tillföras såväl materiella sompersonella resurser som möjliggör ett högkvalitativt polisarbete. Samhälletmåste ta detta ansvar i hela landet. Detta är något som nuvarande regeringmåste komma till insikt med.I stängs 10 närpolisstationer trots att att dessa poliserär utomordentligt värdefulla bl a för att komma tillrätta med det växandeungdomsvåldet och de rasistbetonade övergreppen. Enligt en undersökningutförd av uppger att de inte kan utföra sinanärpolisuppdrag trots att regeringen anser att det var ett så kallat prioriteratområde.Situationen är nu så allvarlig att det uppenbarligen inte längre går attförebygga och bekämpa brottsligheten på ett effektivt sätt. Detta får enfungerande rättsstat aldrig acceptera.Tanken med närpolisreformen var att skapa förutsättningar för ett merlokalt utformat polisväsende. välkomnade en sådandecentralisering, eftersom det bland annat möjliggör att polisens arbete ihögre grad kan utformas efter lokala behov och förutsättningar samt dåmöjligheterna för polisen att förebygga och förhindra brott ökar. Närpolisernamåste vara synliga och därmed vara ute i samhället så mycket som möjligtinom sitt närpolisområde. För att det ovanstående skall bli realistisktgenomförbart måste det till mer resurser.Centerpartiet konstaterar att närpolisen och dess problemorienteradearbetssätt spelar en viktig roll i det brottsförebyggande arbetet av flera skäl.Det problemorienterade arbetssättet innebär bland annat attnärpolisverksamheten skall bedrivas i samverkan med dem som bor ochverkar i området samt att de poliser som är verksamma i närpolisområdetskall arbeta mot brotts- och trygghetsrelaterade mål, där varje polis tilldelasett personligt ansvarsområde (geografiskt eller funktionellt). Arbetssättetinnebär vidare att arbetet skall inriktas mot vardagsbrottsligheten inomnärpolisområdet, mot de där förekommande ordningsproblemen samt isynnerhet mot vålds- och narkotikabrott. Ungdomsbrotten skall så långt sommöjligt handhas av närpolisen. Vad som ovan anförts angående målsättningenmed närpolisens verksamhet bör ges regeringen till känna.9 UngdomsbrottslighetMånga ungdomar bryter mot lagen. Det är dockviktigt att erinra sig att de allra flesta ungdomar inte fortsättermed brottslig verksamhet eller fastnar i en brottsbana.Huvuddelen av de ungdomar som begår brott kommer inte attbli kriminella som vuxna. Det finns dock ett fåtal unga sombehöver tydligare signaler från samhällets sida för att förståatt de överträtt lagen och att de är inne på fel spår. Därföranser att samhällets reaktion på ungdomsbrottmåste präglas av snabbhet och ett fast och konsekventagerande.Under 1999 pågick en försöksverksamhet med medling i . Medlingär ett möte där gärningsman och brottsoffer träffas tillsammans med enopartisk medlare. Målet med medling är att ge tillfälle för ungdomar ochderas brottsoffer att gemensamt reflektera över det som hänt och hur detpåverkat dem. Brottsoffret får upprättelse och en möjlighet att bearbetaföljderna av brottet. Den unge gärningsmannen får möjlighet att ta ansvar försina handlingar och ställa till rätta efter sitt brott. ställersigpositivt till denna verksamhet och anser att den bör fortsätta. Vad som ovananförts om medling bör ges regeringen till känna.10 Kriminalvårdens roll idet förebyggande arbetetAntalet unga i häkte har ökat, vilket har medfört problem,eftersom dessa inte kan hållas skilda från äldre häktade som iflera fall dessutom är återfallsförbrytare. Vidare har detframkommit att intagna under placeras tillsammansmed äldre intagna runt om i landets fängelser. Detta går emotuppsatta regler för kriminalvården och måste snabbt åtgärdasså att de yngre intagna får ökade möjligheter att fjärma sigbort från de tyngre kriminellas inflytande.En utgångspunkt för kriminalvården måste vara att den intagne direkt närverkställigheten påbörjas får möjlighet att förbereda "livet utanför murarna";en laglydig tillvaro utanför anstalten. De intagna måste få alla möjlighetertillatt utveckla det personliga ansvaret genom bl a grundläggande utbildning ocharbetsträning. Dessutom bör målet alltid vara att få bort narkotikan från våraanstalter. Att förbättra de intagnas förutsättningar i dessa avseenden äravgörande för att minimera risken för återfall i brott.Om det finns särskilda skäl kan en intagen i enlighet med § 34 lagen omkriminalvård i anstalt, medges att vistas utanför anstalten under lämplig tidför att bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta hansanpassning i samhället. sker det ofta att anstalter säger nej tillansökningar från de intagna att få behandling enligt § 34 med hänvisning tilldet ekonomiska läget. Detta är tyvärr ett problem som regeringen väljer attinte beröra i skrivelsen vilket är beklagligt. I skrivelsen ger regeringeniställetförslag på att utveckla § 34-placeringar vilket i sig är bra men vad hjälper detnär det inte finns resurser till att efterleva givna direktiv. Vad som ovananförts om kriminalvårdens roll i det brottsförebyggande arbetet bör gesregeringen till känna.11 Insatser för brottsofferoch vittnenBrottsoffrens situation måste uppmärksammas ytterligare.Därför är det beklagligt att regeringen väntat så länge medpropositionen angående förbättrat stöd till brottsoffren ochdet nationella handlingsprogrammet för att skydda vittnen. Iskrivelsen lovar dock regeringen att dessa snart skallpresenteras för . Det är viktigt att regeringen tarmed sig att hänsynen till offrens berättigade krav på skyddmot gärningsmannen alltid måste prioriteras. De som utsättsför brott eller är nära berörda av brott får ofta men för livet.Tyvärr har samhället inte alltid ansett sig ha råd atthjälpa och stödja brottsoffren.Att förhindra våld mot kvinnor och barn måste få ökad prioritet i helasamhället, inte minst inom polisorganisationen. Organisation och rutiner böranpassas till detta synsätt. Det behövs exempelvis tydliga rutiner för tidigtbeslut om förundersökning och en aktiv förundersökningsledning. Äveninformationen inom polisen måste förbättras. är det t ex inte självklartatt närpolisen i området där kvinnan bor blir informerad om misshandeln.I situationer där kvinnor utsätts för våld drabbas ofta även barn. Våld somförvandlar kvinnors och barns trygghet till en tillvaro i skräck och sominskränker kvinnors frihet måste bekämpas effektivare. Samhällets mål måstevara en "nollvision" för våld mot kvinnor och barn. För att uppnå detta krävsomfattande åtgärder. Alla samhällets aktörer måste inventera vilkamöjligheter som finns och samverka kring dessa för att öka kvinnors trygghetoch förebygga brott.Den vanligaste typen av brott mot homosexuella är hotelser, trakasserieroch våld. Polisen och rättsväsendet i övrigt måste få ökade kunskaper omhomosexualitet genom förbättrade utbildningsinsatser. I det lokalabrottsförebyggande arbetet bör samarbete mellan polis och bi/homosexuellasorganisationer ske för att effektivt hindra brott.Ett väl fungerande rättssystem förutsätter att en process får fortgå ostörd.Centerpartiet ser med stort allvar på händelser då vittnen hardragit tillbaka sina vittnesmål under hot eller press utifrån. Brottsligheten iSverige har förändrats genom en ökad organiserad brottslighet. Detta har letttill att hot och press gentemot målsägande och vittnen har ökat. Vittnenasställning som en central del av rättsväsendet måste tryggas genom att skyddetför målsäganden och vittnen förbättras.Centerpartiet anser att det finns skäl att förstärka skyddet för vittnen ochmålsägare. Vittnen bör i ökad omfattning ges stödpersoner, som kan hjälpatill såväl under en förundersökningsprocess som under självadomstolsförhandlingarna. Det finns vidare skäl att se över om domstolarnastillträdeskontroll bör skärpas och i vilken mån domstolarnas utformningpåverkar vittnenas situation. Det är t ex inte acceptabelt att vittnen ellermålsäganden inför en förhandling tvingas sitta i samma rum som den åtalade.Kunskapen och medvetenheten om brottsoffers situation måste få störreuppmärksamhet inom rättsväsendet och i högre grad påverka rättsväsendetsprioriteringar. Vad som ovan anförts om ökade insatser för brottsoffer ochvittnen bör ges regeringen till känna.Stockholm den 14 februari 2001Gunnel (c)()()()()()()()