mot · GP02U319 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:U319av m.fl. (fp)Säkerhetspolitiken Sammanfattning Den främsta lärdomen att dra från terroristattacken mot och dess konsekvenser är att genuin och stabil säkerhet inte kan uppnås annat än i gemenskap. En ny svensk säkerhetsdoktrin bör utgå från att aktivt ska bidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning. Med vårt och övriga Östersjöstaters medlemskap i föreligger ingen reell neutralitetsoption. bör möjligt söka medlemskap i . Det finns ingen skillnad mellan de förpliktelser ett EU-medlemskap innebär och de som ett Natomedlemskap skulle innebära. Utvecklingen av den europeiska krishanteringsförmågan bör ske i nära samråd och samarbete med inom det transatlantiska samarbetet. EU:s och Natos successiva utvidgningar är viktiga bidrag till att stärka de institutionaliserade strukturer som främjar fred och säkerhet i . , såväl som , och anslutande till EU och Nato bör därför stödjas fullt ut. De amerikanska planerna på ett nationellt missilförsvar utgör ett naturligt svar på reella och allvarliga hot, och bör här välja dialog istället för konfrontation. Innehållsförteckning Sammanfattning 15 Innehållsförteckning 16 Förslag till riksdagsbeslut 17 Säkerhetspolitiken inför nya utmaningar 18 Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken 19 Den internationella utvecklingen 21 Europeisk krishantering 21 Natoutvidgningen 22 Kärnvapenutvecklingen och missilförsvar 23 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den svenska säkerhetspolitiska doktrinen militära alliansfrihet, syftande till att vårt land skall kunna vara neutralt i krig i vårt närområde har spelat ut sin roll. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att med sitt medlemskap i uttryckligen lämnade den traditionella neutralitetspolitiken bakom sig. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att , som medlem i EU, aldrig kan stå neutralt inför en extern aggression mot en annan medlem i EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att framtida säkerhet skapar vi tillsammans med andra fria och demokratiska stater. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om deltagande i byggandet av den framtida europeiska säkerhetsstrukturen och i internationell kris- och konflikthantering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en ny svensk säkerhetspolitisk doktrin bör utgå från att aktivt skall bidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i likhet med vad de tre baltiska staterna gjort bör söka medlemskap i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det nya Nato. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att gradvisa normalisering som en europeisk demokrati är att välkomna och att det europeiska samarbetet inte underlättas av att , eller andra parter, fortsätter att framställa som en motpol och ett särfall i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det i praktiken inte är någon skillnad mellan de förpliktelser ett EU-medlemskap innebär och de som ett Natomedlemskap skulle innebära. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det inte finns någon anledning att utgå från att ett Natomedlemskap skulle försvaga möjligheter att driva traditionella svenska ståndpunkter i det internationella samarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det är viktigt att se utvecklingen av en europeisk krishanteringsförmåga inom ramen för ett nära samarbete med inom det transatlantiska samarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att EU:s och Natos successiva utvidgningar till att omfatta alltfler av demokratier är viktiga bidrag till att stärka de institutionaliserade strukturer som främst främjar fred och säkerhet i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utvidgningarna inte bör begränsas vare sig geografiskt eller tidsmässigt, utan att alla länder som uppfyller de kriterier som organisationerna (EU och Nato) satt upp skall ha tillträde till medlemskap. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att även skall kunna kvalificera sig för medlemskap i de säkerhetspolitiska strukturer som växer fram i EU och Nato. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skall ge de baltiska staterna fullt stöd i deras ansökan om medlemskap i såväl Nato som EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de amerikanska planerna på NMD (National Missile Defence)/TMD (Theatre Missile Defence) utgör ett legitimt svar på en allt allvarligare utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att genom sitt förhållningssätt till de amerikanska missilförsvarsplanerna riskerar att ställas helt vid sidan av. Säkerhetspolitiken inför nya utmaningar Terrorattackerna mot och lyfte på ett ofattbart tragiskt och skoningslöst sätt fram de nya förutsättningarna för internationell fred och säkerhet som råder sedan det upphörde. Under det utgjorde konfrontationen mellan supermakterna tillika kärnvapenmakterna det ojämförligt största hotet mot vår säkerhet. är hotbilden i grunden en annan. Ett i tiden näraliggande exempel är i och al , som utgör ett allvarligt hot mot såväl , som , men också mot , och . Men, till skillnad från situationen under , kan i kampen mot internationell terrorism alla globala och regionala stormakter enas, vilket visats av de eniga resolutioner som antagits av veckorna efter attentaten mot och Pentagon. Terroristattentaten mot visar att de nya hoten kan slå till både med massförstörelsevapen, som till ansågs vara stormakternas monopol, men också med så enkla vapen som vanliga knivar. Hoten ligger inte i teknologinivån utan i effekterna av de hänsynslösa attentat som utförs utan förvarning mot civila människor och mål. De civila trafikflygplan, som kallblodigt flögs rakt in i skyskraporna på och det amerikanska försvarshögkvarteret, visar inte att diskussionen om hur man försvarar sig mot missiler och massförstörelsevapen skulle vara fel. De visar däremot att hotbilden är vida mer mångfasetterad och kräver ett bredare angreppssätt. Men kanske också att det moderna samhället och dess fundament av öppenhet, fri rörlighet och allt större beroende av högteknologiska kommunikationsnät blivit allt mer sårbart. Framför allt visar terrorattacken mot att ingen säkerhet kan uppnås annat än i gemenskap. Kampen mot terrorismen formas i en allians mellan världens stater. ser nu tydligare värdet i att agera inom ramen för ett FN som måste bli starkare, mer handlingskraftigt och därigenom mer legitimt och trovärdigt som världssamfundets samlade företrädare för fred och säkerhet, frihet och mänskliga rättigheter. När det öppna, civila, demokratiska samhället utmanas samlar sig EU till en enad front tillsammans med . Inom Nato uttalar dess medlemmar sin unisona lojalitet genom att hänvisa till den solidaritet som Artikel 5 i Natofördraget föreskriver. Även i svensk debatt förekommer det att nostalgiska neutralitetskramare hänvisar till svält, fattigdom och ofred för att förklara varför utsatta människors hat riktas mot . Men hatet mot är snarare ett resultat av makthungriga agitatorers hänsynslösa exploatering av människors lidande. Grunden för utsatta människors hopplöshet är framför allt egna, ofta feodala makthavares hänsynslösa begär efter rikedom och makt. Där terroristerna härskar är människor dömda till tystnad, osynlighet och frånvaro av rätten att forma sina egna liv. Demokrati och respekt för grundläggande mänskliga fri- och rättigheter är ett villkor för att människor ska kunna ta sig ur maktlöshet och misär. Marknadsekonomi och frihandel är vägen till en ekonomisk utveckling som kommer de många människorna till del. Krig, ofrihet och fåtalsvälde berikar de redan rika och gör de fattiga fortsatt utblottade. Att uttala att vi efter alla är amerikaner innebär inte att identifiera sig med allt vad kan stå för. Det innebär att se att den internationella terrorismen riktar sig mot grundvalarna för det öppna och demokratiska samhälle vi själva valt och vill se allt fler människor runt om i världen kunna leva i. I söker sig alla demokratiska stater in i ett allt tätare och mer integrerat samarbete såväl på det ekonomiska området som när det gäller säkerhet mot inre och yttre hot. EU och Nato är för praktiskt taget alla demokratiska stater i det naturliga målet för gemensam säkerhet. EU och Nato måste utgöra bålverk i kampen för fred, frihet och demokrati och därför stå öppna för varje europeisk demokrati som önskar vara med och delta på samma villkor. På samma sätt är det viktigt att allt fler av världens stater kvalificerar sig för medlemskap i världshandelsorganisationen , för att på så sätt integreras i det internationella regelverk som detta samarbete bygger på. Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken Den svenska säkerhetspolitiska doktrinen militära alliansfrihet, syftande till att vårt land skall kunna vara neutralt i händelse av krig i vårt närområde har spelat ut sin roll. Vår självklara och ovillkorliga solidaritet med andra fria och demokratiska stater har kommit till tydligt uttryck efter de tragiska händelserna . Med vårt medlemskap i lämnade vi uttryckligen den traditionella neutralitetspolitiken bakom oss. Som medlem i EU kan aldrig stå neutralt inför en extern aggression mot en annan medlem i EU. Som medlem av de fria demokratiska staternas gemenskap skulle inte heller kunna stå neutralt vid en extern aggression mot någon av våra tre baltiska grannationer. En sådan aggression skulle innebära en, möjligen indirekt men i alla händelser mycket kraftig, inskränkning av säkerhetspolitiska förutsättningar. Trots att den militära alliansfriheten bara är ett faktiskt uttryck för att inte är med i någon bindande försvarsallians ser sig regeringen fortsatt tvungen att på hemmaplan förklara varför olika svenska internationella bidrag till att förverkliga en alleuropeisk fredsordning inte står i strid med alliansfriheten. Detta medför onödiga låsningar och bidrar felaktigt till att ge intryck av att alliansfrihet fortfarande skulle vara ett övergripande mål i sig för svensk säkerhetspolitik. Vår framtida säkerhet skapar vi tillsammans med andra fria och demokratiska stater. Det är en följd av att vi tillsammans slår vakt om grundläggande gemensamma värden. Det förutsätter ett aktivt svenskt deltagande i alla forum som erbjuds såväl i byggande av den framtida europeiska säkerhetsstrukturen som i kris- och konflikthantering. De europeiska demokratiernas säkerhet har garanterats av Nato. Detta samarbete mellan och är viktigt också . En ny svensk säkerhetspolitisk doktrin bör utgå från att aktivt ska bidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning. ska därför, såsom de tre baltiska staterna gjort, omgående söka medlemskap i . I vårt eget närområde skulle det vara av stor betydelse för den säkerhetspolitiska situationen om , de tre baltiska staterna och blev medlemmar av Nato i nästa utvidgningsomgång. Neutraliteten/alliansfriheten valdes av i syfte att hålla vårt land utanför stormaktskonflikter i och särskilt i . Med det slut, , gradvisa normalisering som en europeisk demokrati och utbyggnaden av de europeiska samarbetsorganen föreligger inte längre det konfliktmönster som vår traditionella säkerhetspolitik var avsedd för. Denna mycket positiva och välkomna utveckling av och dess framtida roll i det europeiska samarbetet underlättas inte av att vare sig , Natoländer eller självt fortsätter att framställa som en motpol och ett särfall i . Det vore en djupt olycklig demonisering av . Under ledarskap har allt tydligare visat att det ser sin framtid i ett allt närmare samarbete med det övriga . Huvudsyftet att kunna vara neutralt vid en konflikt i vårt eget närområde förefaller inte heller vara annat än en rent teoretisk konstruktion. Med vårt eget medlemskap i och övriga Östersjöstater som fullvärdiga medlemmar av EU föreligger ingen reell neutralitetsoption. Vår egen säkerhet förutsätter tvärtom solidaritet inom den europeiska gemenskapen. Såtillvida är det i praktiken ingen skillnad mellan de förpliktelser ett EU-medlemskap innebär och de som ett Natomedlemskap skulle innebära. Det rör sig i båda fallen om ömsesidig solidaritet mellan demokratier. Regeringen hävdar att våra förpliktelser inom EU formella och reella inte försvagat möjligheter att driva traditionella svenska ståndpunkter i det internationella samarbetet. Det finns ingen anledning att utgå från att det skulle vara annorlunda vid ett svenskt medlemskap av Nato. Det är ytterst avhängigt viljan och förmågan hos den . har givetvis inflytande över gemensamma operationer med Natoländer där också deltar. Vid politiskt mer komplicerade omständigheter talar emellertid allt för att fullvärdiga medlemmar av Nato får större inflytande än samarbetspartner utanför Nato. Och när det gäller Natos fortsatta utveckling från att enbart vara en försvarsallians till att vara en av huvudpelarna i europeisk krishantering är det givetvis främst en fråga för Natos medlemmar. Den viktiga fortsatta utvecklingen av Nato ställer vi oss utanför utan ett fullt medlemskap. Det är i det perspektivet en klar motsättning i den budskap att vi bör hålla oss utanför Nato p g a att det är en försvarsallians med kärnvapendoktrin och å andra sidan framhålla vikten av Natos roll i byggandet av den framtida europeiska säkerhetsstrukturen och särskilt fortsatta fysiska närvaro i vårt eget säkerhetspolitiska närområde. Den retoriska kullerbyttan syftar enbart till att legitimera traditionell svensk benägenhet att föredra att kunna ställa sig vid sidan av när det bränner till i vårt eget närområde. inbjöd regeringen riksdagspartierna till överläggningar om säkerhetspolitiska doktrin. Regeringen valde redan från början att ställa liberalerna utanför samtalen, med hänvisning till att vi inte längre slår vakt om alliansfriheten. I stället valde regeringen att söka uppnå enighet om formuleringen av säkerhetspolitiska doktrin med de partier, som ställer sig avvisande till huvuddragen i den säkerhetspolitik, vilken regeringen i praktiken aktivt för inom ramen för Europeiska unionen, samt i nära samverkan med Nato. Dessa partier förordar en fortsatt, av den redan övergiven, svensk neutralitetspolitik. Förutsättningarna för regeringens överläggningar har visat sig tillhöra gårdagen. framtida säkerhet formar vi i praktisk handling i gemenskap med andra demokratiska stater. Den internationella utvecklingen Europeisk krishantering visade med all tydlighet på frånvaron av verkningsfulla instrument för att hantera kriser med militära inslag i . Det blev startskottet för utvecklingen av en europeisk krishanteringsförmåga inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i EU. måste i högre grad kunna samla sig till åtgärder av såväl civil som militär karaktär för att hantera kriser och konflikter i vårt närområde utan att alltid behöva förlita sig på aktiv närvaro från sida. Däremot är det viktigt att se denna utveckling av en europeisk krishanteringsförmåga inom ramen för ett nära samarbete med inom det transatlantiska samarbetet. Varje försök att se dessa ansträngningar som ett sätt att hävda mot måste kraftfullt motverkas. EU och Nato har en fortsatt viktig roll för att upprätthålla fred och därmed skapa förutsättningar för en hållbar fredlig samlevnad och utveckling på . Närvaron i Kosovo kommer att behöva fortgå . Ännu är det långt kvar innan de institutioner skapats och blivit verkningsfulla, som ska möjliggöra fredlig samlevnad mellan olika folkgrupper i Kosovo. Det är också en absolut förutsättning för att våld och terrorism i Kosovo inte ska tillåtas spridas till omgivande stater. Oförmågan att avväpna den forna i Kosovo är den främsta orsaken till att bringades till randen av öppet inbördeskrig. Denna oförmåga kommer att kräva en fortsatt krishanteringsnärvaro också i för överskådlig tid. Natoutvidgningen EU:s och Natos successiva utvidgningar till att omfatta allt fler av demokratier är viktiga bidrag till att stärka de institutionaliserade strukturer som främst främjar fred och säkerhet i . Det bidrar kraftfullt till att förebygga, möta och hantera konflikter såväl inom som mellan stater i . Institutionaliserade säkerhetsstrukturer av denna art bidrar till att öka öppenheten och förutsägbarheten. Den fortsatta utvidgningen bygger på att nya medlemmar uppfyller de kriterier som de båda organisationerna förutsätter. Däremot bör ingen bortre gräns vare sig geografiskt eller tidsmässigt ställas upp för denna utvidgning. Det innebär t ex att också , som naturligen hör hemma i det nya som växer fram, kan kvalificera sig för medlemskap om och när det så önskar. , och har valt att söka medlemskap i både EU och Nato. Det utomordentligt gynnsamma säkerhetspolitiska läget i skulle ytterligare befästas med medlemskap i de båda organisationerna. Det skulle skapa både stabilitet och förutsägbarhet också i denna del av . Att stödja , och ansökningar om medlemskap i såväl EU som Nato gagnar således den säkerhetspolitiska utvecklingen i vårt eget närområde. Det bör därför uttryckligen stödjas av . Alltmer talar nu för att Nato vid sitt toppmöte i kommer att fatta beslut om inbjudningar till en fortsatt utvidgning att omfatta också svenska grannar i . beskriver numera sitt säkerhetspolitiska vägval som alliansfrihet under rådande förhållanden. Efter i kan diskrepansen mellan svensk säkerhetspolitik i inhemska doktrinsamtal och praktisk politik därför mycket snabbt bli avgrundslik. I är det bara och som för egen del uttryckligen utesluter medlemskap i . Kärnvapenutvecklingen och missilförsvar Det är fortsatt mycket angeläget att medverkar i internationella ansträngningar för rustningskontroll och rustningsbegränsningar inom kärnvapenområdet. De åtaganden som kärnvapenmakterna gjorde i anslutning till icke-spridningsavtalets (NPT) granskningskonferens är därför mycket välkomna. Tyvärr finns det anledning att misstänka att den främsta orsaken härtill ligger i de indiska och pakistanska provsprängningarna , som för de fem kärnvapenmakterna visade på de betydande spridningsriskerna med en fortsatt ovilja att komma de icke-kärnvapeninnehavande staterna till mötes. hörde under en lång rad av år till de pådrivande när det gällde att utkräva åtaganden från kärnvapenmakterna. När dessa uteblev och den kinesiska kärnvapenupprustningen fortsatte, till icke ringa del riktad mot , såg detta land ytterligare skäl att beträda den nu inslagna vägen. Det är djupt beklagligt att kärnvapenmakternas långa förhalning av egna rustningsbegränsande åtaganden nu har lett till ytterligare kärnvapeninnehavare. Riskerna med de amerikanska planerna avseende NMD (National Missile Defence)/TMD (Theatre Missile Defence) om de trots allt skulle förverkligas i öppen konfrontation, vilket måste bedömas som mindre sannolikt är betydande inte minst i förhållande till ingångna avtal och då främst . Å andra sidan bör riskerna med pågående kärnvapenrustning i och då främst på allvar uppmärksammas. Det kinesiska kärnvapenprogrammet är ett växande hot mot en rad länder i , som inte har eller tills har valt att inte skaffa egna kärnvapen. Till detta kommer de allt större riskerna för spridning av såväl kärnvapen som missiler med lång räckvidd till t ex terrorgrupper. De amerikanska planerna på NMD/TMD är därför inte tagna ur luften utan ett sätt, om än riskfyllt, att svara på en allt allvarligare utveckling. Det går inte att förneka att avser en helt annan geopolitisk och vapenteknologisk verklighet än dagens. slöts 1972 mellan och de enda stater som då bedömdes vara berörda. avsåg exklusivt dessa två staters kärnvapenhot mot varandra. torde varken eller (som efterföljare) utgöra eller se varandra som ett hot i detta avseende. främsta ambition är därför att i samverkan med sina allierade i och med nå en lösning på frågan om missilförsvarsfrågorna. Mycket talar allt mer för att det finns gemensamma amerikanska och ryska intressen att hitta en lösning, som tillgodoser båda parter. Detta kommer säkerligen att vara ett inslag i den amerikansk-ryska dialogen om bl a en fortsatt Natoutvidgning. Även mellan och förs en dialog om de amerikanska missilförsvarsplanerna, som får ses som en del av de framtida amerikansk-kinesiska relationerna. Först med Bush-administrationens tillträde har de amerikanska missilförsvarsplanerna på allvar börjat utvecklas. Successivt har den nya administrationen i påbörjat en seriös dialog med sina allierade i och i liksom med och med kring dessa frågor. Det förefaller som alltfler nu riktar in sig på fortsatt dialog i stället för konfrontation. En svensk Alleingang, där den amerikanska politiken beskrivs i ordalag som är mer ryska eller kinesiska än dessas upphovsmän, kan förvisso ge internationell uppmärksamhet men riskerar att ställa helt vid sidan av. () () () () ()