mot · GO02Bo9 · 2001-04-06 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Bo9av , (-m)med anledning av prop. 2000/01:116 Förlängd giltighetstid för vissa bestämmelser om kommunala bostadsföretag1 SammanfattningVi motsätter oss regeringens förslag om en förlängning av den s.k.stopplagen. Förslaget utgör ett exempel på fortsatt bristande respekt förden lokala demokratin och den grundlagsstadgade kommunalasjälvstyrelsen.Kommunerna måste tillåtas fatta sina egna beslut och hitta de lösningarsom passar dem bäst, utan statliga pekpinnar och sanktionssystem sombakbinder de kommuner som valt andra vägar än de regeringen pekat ut. Detbehöver betonas att det alltid skall vara kommunen själv som avgör hurmycket eller hur litet av bostadsbeståndet som skall vara i kommunernas ägo.Vi menar att den demokratiskt uttryckta folkviljan i kommunerna måsterespekteras. Om bifaller förlängningen av stopplagen kommer dekommunalt folkvalda, även fortsättningsvis, att hindras att besluta i enlighetmed den politik de finner bäst gagnar kommunmedborgarnas intressen och förvilken de vunnit majoritet i fria och allmänna kommunala val.2 Förslag till riksdagsbeslutRiksdagen avslår regeringens proposition (2000/01:116) Förlängdgiltighetstid för vissa bestämmelser om kommunala bostadsbolag.3 StopplagenStopplagen syftar till att genom vissa sanktionsmedel avhålla kommunerfrån att avhända sig sina kommunala bostadsbolag. Stopplagen infördes1999 och medför att kommuner som säljer sina bostadsbolag straffas medminskade statsbidrag.Stopplagen, lagen (1999:608) om tillfällig minskning av det generellastatsbidraget vid avyttring av aktier eller andelar i eller utdelning frånkommunala bostadsföretag, m.m, innebär i huvudsak följande:Om en kommun säljer aktier eller andelar i ett kommunalt bostadsföretagi en sådan omfattning att kommunen förlorar det dominerande inflytandet iföretaget minskas det generella statsbidraget till kommunen. Har företagetgodkänts som allmännyttigt skall dessutom godkännandet återkallas.I det fall kommunen beslutar om en utdelning från bostadsbolaget somöverstiger en skälig avkastning på det ursprungliga aktiekapitalet minskas detgenerella statsbidraget. Även i det fall att ett kommunalt bostadsbolagbeslutar att träda i frivillig likvidation minskas statsbidraget.4 DispensregelnStopplagen medger en dispensmöjlighet för kommuner som, enligtregeringens uppfattning, har godtagbara skäl att vidta sådana åtgärdersom i annat fall skall bestraffas med minskade statsbidrag. Sådana skälkan vara att en rekonstruktion av det kommunala bostadsföretaget ärnödvändig, att kommunen befinner sig i en allvarlig ekonomisk situationoch att den nu aktuella åtgärden är nödvändig för att sanera kommunensekonomi eller om det annars finns särskilda skäl.Dispensregeln är ett exempel på vilka konsekvenser en lagstiftning avstopplagens karaktär kan få. Det är oacceptabelt att regeringen godtyckligtskall kunna avgöra vilka skäl som är tillräckliga för att en kommun skallkunna begära dispens. Det finns enligt vår uppfattning en uppenbar risk för attvälskötta kommuner kommer att bli lidande och att färgen på den politiskamajoriteten i kommunen i vissa fall kan bli avgörande för om dispens beviljaseller inte. Lagar som öppnar för sådana konsekvenser skall inte stiftas.5 Den lokala demokratinDet finns starka skäl att resa invändningar mot förlängningen avstopplagen. Enligt vår mening utgör förslaget ett exempel på fortsattbristande respekt för den lokala demokratin. Om bifallerförlängningen av stopplagen kommer de kommunalt folkvalda, ävenfortsättningsvis, att hindras att besluta i enlighet med den politik de finnerbäst gagnar kommunmedborgarnas intressen och för vilken de vunnitmajoritet i fria och allmänna kommunala val.Regeringen gör ingen hemlighet av att stopplagen har sin grund i att det ivissa kommuner förs en av regeringen oönskad politik. Att en sådan politik ärönskad av majoriteten av medborgarna i de berörda kommunerna anserregeringen uppenbarligen ointressant i sammanhanget.Vi menar att den demokratiskt uttryckta folkviljan i kommunerna måsterespekteras. Det är inte en statlig uppgift att fatta beslut om handhavandet avde kommunalt ägda bostadsföretagen. Sådana ställningstaganden måste istället göras i kommunerna, mot bakgrund av förhållandena i det enskildafallet och på det sätt den demokratiskt valda kommunmajoriteten, liksommajoriteten i företagets styrelse, finner lämpligt.Det är på den kommunala nivån som man bäst känner de lokala behovenoch förutsättningarna. Därför är det olyckligt att Socialdemokraterna,genom olika riksdagsbeslut försöker reglera denlokala bostadspolitik som kommunerna skall ha ansvaret för. Den s.k.stopplagen är ett av flera exempel på hur kommunernas möjligheter attsjälvständigt förfoga över sina bostadsföretag inskränkts. Samma syfte hadeförslagen i delbetänkande (SOU 2000:104) om attändra spelreglerna för beslutsfattandet i landets kommuner genom krav på tvåtredjedels majoritet för beslut om försäljning av kommunalt ägda fastigheter.År 2000 återinfördes också en bostadsförsörjningslag med pekpinnar om bådeden lokala bostadsplaneringen och den lokala bostadsförmedlingen.Regeringen har dessutom genomdrivit skärpta majoritetsregler för ombildningtill bostadsrätt.6 Den kommunala självstyrelsenRegeringsformens portalparagraf, RF 1:1, fastslår att den kommunalasjälvstyrelsen är en av de två grundläggande beståndsdelarna i densvenska demokratin.All offentlig makt i utgår från folket. Den svenska folkstyrelsenbygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt. Denförverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick ochgenom självstyrelse (RF 1 kap 1 §).En decentraliserad förvaltning har ansetts vara väsentlig från demokratisksynpunkt. I kommunen är det lättare att hålla fortlöpande kontaktermellan beslutsfattare och enskilda.Vi ser med stor oro på den tydliga tendensen att regeringen villkringskära den kommunala självstyrelsen. I flera fall rör det sig dessutom omaktioner riktade mot kommuner med annan politisk majoritet än regeringens,vilket gör inskränkningarna extra allvarliga och klandervärda.7 LagrådetVid införandet av stopplagstiftningen 1999 hade flera remissinstanserinvändningar mot förslaget. De menade att förslaget skulle strida mot denkommunala självstyrelsen.Regeringen ansåg dock att det inte fanns tid att inhämta Lagrådetsyttrande och hänvisade istället till ett tidigare yttrande. Lagrådet hadetidigare(prop.1995/96:213) godtagit en lag som medgav en minskning avstatsbidragen för en kommun som höjde den kommunala skattesatsen. Medhänvisning till detta, och att lagen föreslogs vara tidsbegränsad, ansågregeringen att stopplagen var förenlig med den kommunala självstyrelsen.Genom ett ingripande av bostadsutskottet inhämtades emellertidLagrådets yttrande. Lagrådet uttalade att det fanns skillnader mellanstopplagstiftningen och det av regeringen åberopade ärendet. Ärendet rörandeden kommunala skattesatsen byggde på ett samband mellan ökadeskatteintäkter och minskade statsbidrag. När det gällde stopplagstiftningenvar sambandet inte lika starkt gällande, eftersom det generella statsbidragetanvänds som sanktion mot ett oönskat beteende inom ett enskilt område avden kommunala verksamheten. Lagrådet påpekade också att i de fallkommunerna säljer sitt bostadsföretag uteslutande av ideologiska skäl, saknasett sådant ekonomiskt samband.Lagrådet uttalade vidare att förslaget var avsett att ge samma resultat somen långtgående förbudslagstiftning eller mycket restriktiva tillståndsregler.Lagrådet ansåg dessutom att det knappast kan ha varit avsikten med detgenerella statsbidraget att det skulle kunna användas som ettpåtryckningsmedel gentemot enskilda kommuner för speciella ändamål.Sammanfattningsvis ifrågasatte Lagrådet allvarligt om en inskränkning i denkommunala självstyrelsen borde göras på detta sätt.Lagrådets yttrande förbisågs av regeringen och stödpartierna som medmajoritet i fattade beslutet om införandet av stopplagen.8 Förlängningen av stopplagenRegeringen har i en proposition till föreslagit att stopplagensgiltighetstid skall förlängas. Även har regeringen avstått frånatt inhämta Lagrådets yttrande. Regeringen har hänvisat till att Lagrådetredan tidigare granskat den aktuella lagen. Detta yttrande har dock intebifogats propositionen.Lagrådet var, som ovan redogjorts för, kritiskt till stopplagen och deinskränkningar av den kommunala självstyrelsen de medförde. Fram till år1999 var direkta inskränkningar av den kommunala självstyrelsen ett ovanligtinslag i politiken. Införandet av stopplagen föregicks, och följdes, av hetadebatter.Nästan två år senare har ingrepp i den kommunala självstyrelsen blivit enåterkommande företeelse. Socialdemokraterna och dess stödpartier har vidupprepade tillfällen visat att de inte godtar folkets val tillkommunfullmäktige. Att förhindra försäljning av kommunala bostadsbolag,entreprenad av akutsjukhus eller att tvinga kommuner att anordnabostadsförmedlingar förefaller vara viktigare för regeringen än denkommunala självstyrelsen.Regeringens politik hindrar demokratiskt valda majoriteter, med en annanpolitisk åskådning än den regeringen företräder, från att genomföra denpolitik som de gått till val på. Konsekvenserna av regeringens centralstyrningkan bli långt mer förödande än någon försäljning eller förändring beslutad omi kommun och landsting. Människors tilltro till politiker, och till den egnamöjligheten att påverka politiska beslut, riskerar att gå förlorad genomregeringens upprepade attacker mot den kommunala självstyrelsen.Mot bakgrund av detta bör avslå propositionen.Stockholm den 4 april 2001Knut ()()()()()()()()