mot · GP02U332 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:U332av m.fl. (kd)Säkerhetspolitiken Sammanfattning Säkerhetspolitikens utgångspunkt är varje människas rätt till liv och värdighet. Dess övergripande mål är att bidra till fred, frihet och säkerhet för alla människor i samhället och att solidariskt bidra till fredlig utveckling i omvärlden. Med säkerhetspolitik har vanligtvis menats de åtgärder en stat vidtar i syfte att skydda sig mot väpnade angrepp från andra stater. Globala förändringar har dock komplicerat säkerhetspolitiken. måste därför utforma en bredare säkerhetspolitik för att kunna hantera nya typer av hot och konflikter. Ekonomisk och teknisk utveckling för världens stater närmare varandra. Detta är i grunden positivt men orsakar även en gemensam sårbarhet. Framtidens konflikter kommer att uppstå i en gråzon där det är svårare att särskilja fred och krig och det civila och militära. Därför måste folkrätten förändras till förmån för skyddet av människor och mänskliga rättigheter. Debatten om huruvida det bör vara tillåtet att intervenera i inomstatliga konflikter går vidare. Humanitära interventioner har efter Natos ingripande i aktualiserats i den allmänna debatten såväl som inom politiken. Nationell säkerhet skapas i ökad grad genom avtalsbunden samverkan med andra stater, och deltagande i internationell krishantering och fredsfrämjande verksamhet blir allt viktigare. skall solidariskt och aktivt bidra till sådan verksamhet. Säkerheten i bör främst lösas med en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. skall fortsatt arbeta för ett starkare FN, och samarbetet med Nato bör ses som en naturlig del av svensk säkerhetspolitik. är militärt alliansfritt. Neutraliteten har spelat ut sin roll. Det är dags att lämna föråldrade doktriner till historien och bygga en modern säkerhetspolitik för . Innehållsförteckning Sammanfattning 8 Innehållsförteckning 9 Förslag till riksdagsbeslut 10 1 Varför säkerhetspolitik? 11 1.1 Rätten till liv 11 1.2 Behovet av demokratier 12 1.3 Rätten till försvar 12 2 Vad är säkerhetspolitik? 13 2.1 Sökandet efter trygghet ensam är stark eller säkerhetsgemenskap 13 2.2 Förändrad värld nya säkerhetspolitiska förutsättningar 14 2.3 Förändrade konflikter 14 2.4 Nya typer av hot 15 2.5 Ett vidgat säkerhetsbegrepp 16 2.6 Framtida konflikters karaktär 17 2.6.1 Gråzon mellan civilt och militärt och krig och fred 18 2.6.2 Vad är ett väpnat angrepp? 18 2.7 Folkrätt i förändring 19 2.7.1 Humanitära interventioner 20 2.7.2 Terrorism och folkrätt 20 3 Säkerhetspolitikens medel 21 3.1 Internationell krishantering och fredsfrämjande verksamhet 22 3.1.1 Olika begrepp 22 3.1.2 Konfliktförebyggande verksamhet 23 3.2 FN 24 3.3 Nato 24 3.4 EU/VEU/25 4 Omvärlden när och fjärran 26 4.1 Bortom närområdet 26 4.2 Samarbete och säkerhet i 27 4.3 28 5 En modern säkerhetspolitik för 29 5.1 Den militära alliansfriheten och neutraliteten 30 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att varje människas rätt till liv och värdighet skall vara säkerhetspolitikens utgångspunkt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att demokratier med respekt för mänskliga rättigheter skall vara fundamentet i arbetet med att bygga en säkerhetspolitiskt stabil och trygg värld. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att säkerhetspolitikens övergripande mål skall vara att bidra till fred, frihet och säkerhet för alla människor i samhället och att solidariskt bidra till en fredlig utveckling i omvärlden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de fyra kriterier och principer som måste uppfyllas och följas för att väpnat våld skall få användas i försvarssyfte. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att världssamfundet måste vidta åtgärder för att få vapenproduktion och illegal handel med lätta vapen under kontroll. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att hiv/aids skall bedömas som en säkerhetspolitisk risk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att förstärka effektiviteten i underrättelsetjänsten och förmågan att förutse hot, nya typer av hot och väpnade angrepp och konflikter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att folkrätten först och främst skall främja människors säkerhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kampen mot terrorism förutsätter internationellt samarbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den internationella säkerhetspolitiken alltmer bygger på solidarisk och avtalsbunden samverkan med andra stater och att bör aktivt delta i sådan samverkan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de centrala begreppen inom internationell krishantering och fredsfrämjande verksamhet bör definieras och tydliggöras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det konfliktförebyggande arbetet och preventiva åtgärder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att FN som organisation måste stärkas genom ökade resurser och ökad politisk vilja för att framgångsrikt kunna arbeta med global krishantering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett nära och öppet samarbete med Nato skall ses som en naturlig del av svensk säkerhetspolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att framtida hot mot säkerheten i företrädesvis bör lösas och hanteras gemensamt inom ett utvidgat EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det är av största vikt att solidariskt bidrar till den krishanteringsstyrka som i EU:s regi skall ha upprättats . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om risken för att Försvarsmakten inte kan fullfölja politiskt beslutade internationella åtaganden utan erforderliga resurser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att utveckla förtroendefulla relationer till och att ytterligare förstärka samarbetet med de nordiska och baltiska staterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bidra till att inlemma i en alleuropeisk och transatlantisk säkerhetsordning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en modern och verklighetsanpassad säkerhetspolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den svenska neutralitetspolitiken. 1 Varför säkerhetspolitik? Säkerhetspolitik påverkar oss alla, vare sig vi vill det eller ej. I en del regioner märks dess inverkan inte på mycket annat sätt än att det råder fred. På andra håll i världen upplevs effekterna av säkerhetspolitik på ett mer påtagligt och negativt sätt. Flera eller alla av de grundläggande positiva värden vi anser vara självklara och grundläggande element i vårt samhälle får många människor aldrig åtnjuta. Andra riskerar att förlora dem. Säkerhetspolitikens existensberättigande ligger i främjandet och försvaret av dessa värden och rättigheter. 1.1 Rätten till liv Vi kristdemokrater anser att säkerhetspolitikens utgångspunkt är varje människas rätt till liv och värdighet. Denna rätt är knuten till respektive individs existens och behöver med andra ord varken förvärvas eller förtjänas. Däremot behöver den kontinuerligt försvaras. Människan är en ofullkomlig varelse som existerar i spänningsfältet mellan gott och ont. Ofullkomligheten medför att vi ibland väljer fel, men också att det är mänskligt att fela. Det i sin tur innebär att för mycket makt inte får läggas i en enskild människas, grupps eller partis händer. Ofullkomlighet i kombination med makt kan i förlängningen leda till krig. Men i människans natur finns även kapaciteten att skilja mellan rätt och fel och att förändra människors villkor i positiv riktning, bort från fattigdom och förtryck och mot ett liv i fred och trygghet. 1.2 Behovet av demokratier Den moderna demokratin är historiskt sett den bästa styresformen när det gäller att bygga fredliga samhällen. Den utgår från tanken om alla människors lika värde och medfödda rättigheter och innehåller inbyggda restriktioner som gör det svårare för makthavare att dra in staten och dess medborgare i krig. Kompromissen är i demokratin institutionaliserad vana. Det brukar i sammanhanget poängteras att demokratier inte för krig mot andra demokratier. Etablerandet av demokratier med respekt för mänskliga rättigheter är därmed ett oundgängligt fundament i arbetet med att bygga en säkerhetspolitiskt stabil och trygg värld. Även om demokratiteoretiker inte alltid är överens om vilka element som krävs för att demokratiseringsprocesser skall kunna initieras, genomföras och efterhand förstärkas, så är naturligtvis fred en bättre utgångspunkt än motsatsen för demokratisk utveckling. Säkerhetspolitikens övergripande mål bör därför vara att bidra till fred, frihet och säkerhet för alla människor i samhället och att solidariskt bidra till en fredlig utveckling i omvärlden. 1.3 Rätten till försvar Rätten till liv och värdighet innefattar även rätten att försvara sig mot väpnade angrepp. Vi kristdemokrater anser att säkerhetspolitikens främsta skyddsobjekt är människor och inte stater. är det just staten som har huvudansvaret för dess medborgares säkerhet. I de fall stater inte lyckas skydda sina medborgare, eller systematiskt bryter mot mänskliga rättigheter, har vi en förpliktelse att ställa upp för utsatta medmänniskor. Ingen har rätt, i en attityd av neutralitet, att överge människor som utsätts för kränkningar av sitt människovärde. Det är i sig en paradox att använda militär makt för att skydda mänskliga rättigheter. Vi kristdemokrater anser att konflikter alltid i första hand skall lösas med fredliga medel och att varaktig fred aldrig kan byggas utan aktiva, förebyggande och skapande ansträngningar. Men förutsatt att samtliga fredliga möjligheter prövats, kan vapenmakt, med ett kristdemokratiskt synsätt, brukas som en sista utväg enligt följande principer och kriterier: För att förebygga att konflikter växer, främja uppbyggnad av fred och vara till stöd för samt skydda humanitära hjälpinsatser. Om det är ett försvarskrig, förutsatt att det gäller självförsvar, skydd av oskyldiga liv eller för att säkra grundläggande mänskliga rättigheter. Vapeninsatsen måste stå i proportion till det som avses försvaras och insatserna får inte riktas mot civila. Det måste finnas en seriöst grundad utsikt till framgång. Även försvarskrig förlorar sin legitimitet om det endast medför fortsatt lidande. 2 Vad är säkerhetspolitik? Säkerhetspolitik är ett i högsta grad otydligt begrepp. På ett grundläggande plan menar vissa att säkerhetspolitik är detsamma som utrikespolitik och försvarspolitik sammanslagna. Andra anser att säkerhetspolitiken är det som förenar utrikes- och försvarspolitiken. Det är huvudsakligen inom utrikespolitiken en stats förhållande till och överenskommelser med andra stater formas och hanteras. Medan utrikespolitikens fokus kan sägas vara de civila internationella frågorna, så hanteras de militära frågorna främst inom försvarspolitiken. Säkerhetspolitiken innefattar bådeoch. En vanligt förekommande och traditionell beskrivning av säkerhetspolitik är: de åtgärder en stats regering vidtar för att trygga statens självbestämmande mot yttre hot. Med yttre hot har vanligtvis menats militär aggression från andra stater. I och med det slut har säkerhetspolitikens innehåll blivit svårare att definiera. Det är svårare att urskilja vilka hot som är säkerhetspolitiska och inte. Hoten uppstår inte nödvändigtvis utifrån och det är inte alltid stater som står bakom. Det är svårare att definiera vad som i praktiken skall försvaras och skyddas med hjälp av de säkerhetspolitiska medlen. Det är också svårt att bestämma om, när och på vilka grunder de internationella säkerhetspolitiska allianserna och organisationerna bör ingripa i olika konflikter. Det som ändå är , oavsett säkerhetspolitikens innehåll, är staters ständiga sökande efter trygghet. 2.1 Sökandet efter trygghet ensam är stark eller säkerhetsgemenskap I sin strävan att finna trygghet agerar världens stater i ett internationellt system. Genom historien har detta system präglats av en dragkamp mellan oordning (anarki) och ordning. Vid allt för många kritiska tillfällen genom historien har anarki segrat över ordnat fredligt samarbete. Detta är negativt eftersom den anarkiska strukturen påverkas genom våld eller hot om våld. När stater istället samarbetar under ordnade former och i ömsesidigt beroende påverkas systemet istället genom manipulation av det ömsesidiga beroendet. Under det dominerades sökandet efter trygghet av nationella försvarsåtgärder, individuellt eller i allians med andra stater. Både (Nato) och huvudsakliga syfte var att avskräcka potentiella angripare. Begreppet Mutually Assured Destruction () fick stå som modell för ett säkerhetspolitiskt läge där bägge parter försökte hålla jämna steg i militär kapacitet den så kallade terrorbalansen. Genom hotet om massivt kärnvapenbestyckat våld medförde terrorbalansen paradoxalt nog en viss form av trygghet. Vetskapen om kärnvapnens fasansfulla verkningar, och att varje konflikt i det internationella systemet i förlängningen kunde leda till kärnvapenkrig, gjorde att supermakterna lade locket på i olika konflikter. Många av de etniskt grundade motsättningar och krig inom dåvarande område, som till synes poppade upp ur intet i övergången från 1980- , kan till viss del förklaras med denna grytlocksteori. Avskräckningsmomentet är fortfarande en väsentlig del av många staters försvarssystem och det internationella systemet av må vara anarkiskt i grunden: det fredliga mellan- och överstatliga samarbetet får trots det allt större betydelse. Det hindrar å andra sidan inte att vissa stater inte vill inkluderas i säkerhetsgemenskaper. Gemenskapen i sig kan uppfattas som ett hot. En global säkerhetspolitiskt stabil situation som av en viss andel stater anses vara trygg, kan av andra stater uppfattas som otrygg. För en otrygg stat kan en förändring av det säkerhetspolitiska läget ses som absolut nödvändig för att uppnå den eftersökta tryggheten. I sådana lägen är risken uppenbar att väpnade konflikter och krig uppstår. 2.2 Förändrad värld nya säkerhetspolitiska förutsättningar I och med händelserna har förutsättningarna för säkerhetspolitiken förändrats fundamentalt. Det internationella systemet präglas och kommer att präglas av två tydliga tendenser: globalisering å ena sidan och fragmentering å andra sidan. Globaliseringen drar stater närmre varandra, medan fragmenteringen skiljer en del av dem åt. Det finns fler suveräna stater än vad som var fallet under det och den globala maktstrukturen är inte längre bipolär utan multipolär om än med en dominant, . Det slut har bytt ut säkerhetspolitisk hög spänning och hög stabilitet mot generellt sett lägre säkerhetspolitisk spänning och lägre stabilitet. Den nya världsordningen har ökat möjligheterna att påverka faktorerna bakom konflikter eftersom konflikterna inte längre tystas ned av rädsla för kärnvapenkrig. är konflikterna mycket komplicerade, svårlösta och resurskrävande. Det ställer i sin tur stora, ibland orimliga, krav på multilaterala säkerhetsorganisationer som FN och med flera. Staten är fortfarande den huvudsakliga byggstenen i det internationella systemet, men icke-statliga aktörer har blivit allt viktigare genom, bland annat, globalisering, ekonomisk och teknisk utveckling samt allmänt ökade möjligheter att utöva påverkan. Det kan röra sig om allt från positiva aktörer såsom multinationella företag och internationella organisationer till negativa aktörer såsom terrorister och organiserad brottslighet. 2.3 Förändrade konflikter Världens konflikter har ändrat karaktär. Merparten av dagens konflikter är inomstatliga och inte mellanstatliga. De handlar om etnisk, religiös, språklig och annan identitet, skillnaden mellan nord-syd, sociala och ekonomiska rättvisor och naturtillgångar. Under det dominerade istället den ideologiska kampen mellan kommunism och demokrati och tillhörigheten till öst eller väst. Det tidigare överhängande hotet om användning av kärnvapen är svagare . Det finns dock en fortsatt hotbild, bland annat i form av risken för spridning där massförstörelsevapen kan hamna i terroristers händer. Detta till trots är det snarare de konventionella, lätta vapnen, dvs. främst handeldvapen, som är de farligaste . Dessa vapen skördar cirka en halv miljon människoliv . Enligt FN finns det mer än femhundra miljoner lätta vapen i cirkulation runt om i världen och i fyrtiosex av fyrtionio konflikter har vapen ur denna kategori varit de mest förekommande. Trots att lätta vapen dödar långt fler människor än alla andra typer av vapen, så finns inga globala avtal om icke-spridning vilket är fallet när det gäller kemiska, biologiska och nukleära vapen. Världssamfundet måste vidta åtgärder för att få vapenproduktionen och den illegala handeln med vapen under kontroll. 2.4 Nya typer av hot En invasion av hela eller delar av vårt territorium är inte längre aktuell som det stora hotet mot och dess befolkning. I dess ställe träder en mer komplex hotbild och sårbarhet fram. När man tidigare talade om försvar av främst territorium, talar man även om försvar av något mer abstrakt en gränslös gemenskap sammanfogad av ekonomiska, militära, teknologiska och andra system där skyddet av värden och värderingar blir allt viktigare. Hoten och sårbarheten bygger på andra grunder än bara de militära och medför andra konsekvenser än enbart de militära. I debatten består hotbilden av allt från miljökatastrofer, sårbar infrastruktur och kommunikationer, omfattande och okontrollerade flyktingströmmar, nationell och internationell terrorism till organiserad brottslighet. Just den internationella terrorismen blev vi alla brutalt påminda om genom de fruktansvärda händelserna i och . I en serie säkerhetspolitiska rapporter betonar Försvarsberedningen att fortsatt globalisering och internationalisering ökar det ömsesidiga beroendet mellan folk och stater. Det ömsesidiga beroendet är i grunden positivt för fred och stabilitet, men rymmer också en ny gemensam sårbarhet. Beredningen pekar konsekvent på några viktigare områden. När territoriella gränser gradvis minskar i betydelse kan lokala och inomstatliga konflikter få allvarliga konsekvenser långt bortom det specifika konfliktområdet. I förlängningen kan en sådan konflikt hota även internationell fred och säkerhet. Det medför indirekt att en stats säkerhetspolitiska planering måste inkludera allt större intresseområden, samt att en stat inte kan trygga sin säkerhet enbart genom inåtriktad nationell säkerhetspolitik, dvs. främst militärt försvar. Arbetet utåt i form av internationellt samarbete har vunnit allt större vikt. Teknisk infrastruktur, såsom elförsörjning, kommunikationer och IT-system, har fått mycket stor betydelse för samhällets grundläggande funktioner. Ju mer utvecklad, internationaliserad och allmänt tillgänglig tekniken blir, desto mer beroende och sammankopplade blir de tekniska systemen, såväl inom som över befintliga territoriella gränser. Detta skapar en ökad säkerhetspolitisk sårbarhet. Ny informationsteknik möjliggör för kriminella grupper, terrorister och icke-demokratiska stater att, oavsett var i världen de befinner sig, hota avsevärt fler samhällsområden än tidigare till betydligt lägre ekonomiska, politiska och militära kostnader . NBC-stridsmedel (nukleära, biologiska, kemiska) har också ökat i betydelse. Trots att dessa stridsmedel regleras i globala icke-spridningsavtal så kretsar problematiken huvudsakligen kring just spridningsrisken till ett ökat antal stater och grupper, samt de svårigheter som det internationella nedrustningsarbetet mött. Även här orsakar snabb teknisk utveckling ökade risker då nya vapentyper och ämnen kan komma att utvecklas. Särskilt problematiskt är detta i kombination med terrorism. Med tillgång till ett eller flera av dessa fasansfulla medel ökar möjligheterna ytterligare för terrorister att utöva påverkan och orsaka skada. Utöver dessa problem bör också spridningen av hiv/aids betonas. Politiskt sett så handlar kampen mot hiv/aids om utrikes- och biståndspolitik. Men eftersom de skräckbilder som målades upp , rörande hiv/aids, tyvärr har infriats så måste även detta ofantliga problem bedömas som en säkerhetspolitisk risk. Epidemien orsakar närmast ofattbar förödelse i form av utslagning av tiotals miljoner människor, nedbrytning av staters system, strukturer och administrationer. När samhällen bryts ned ökar risken för konflikter avsevärt. Totalt är cirka 36 miljoner människor i världen smittade. Den värst drabbade världsdelen är där mer än 25 miljoner människor är virusbärare. Men även i och det är utvecklingen mycket oroväckande. är i mångt och mycket ett föregångsland i bekämpningen av hiv/aids, och vi måste göra allt som står i vår makt för att bistå i kampen mot epidemien, såväl nationellt som globalt. Insatser mot hiv/aids är helt enkelt en fråga om mänskliga rättigheter. syn på hiv/aids ur ett globalt perspektiv ges i särskild motion. Det bör i sammanhanget betonas att uppkomsten av nya säkerhetspolitiska hot inte ersatt gårdagens problem. Invasionshotet mot må vara litet , men vi kan inte utesluta det. Noterbart är också att flera av de nya hottyperna främst drabbar utvecklade industriländer med avancerade infrastrukturer. I de mindre utvecklade länderna dominerar snarare mer traditionella hot, och det är traditionella vapen som fortsatt skördar bedövande många människoliv. 2.5 Ett vidgat säkerhetsbegrepp Nya typer av konflikter och hot leder till ett vidgat säkerhetsbegrepp där hoten alltså sträcker sig från den hårda kärnan av traditionella hot till dem som följer av det moderna samhällets sårbarhet. Stater har traditionellt sett sökt främst territoriell säkerhet, men i ökad grad även ekonomisk och funktionell säkerhet, vilket omfattar hela det ekonomiska systemet, valutahandel, börshandel, men också grundläggande, sårbara tekniska systemfunktioner såsom elförsörjning, tele-, data- och TV-kommunikationer. Man kan också tala om ekologisk säkerhet och skydd mot miljöförstöring samt kulturell säkerhet. Det senare rör ytterst skyddet av samhällets kollektiva värderingar. Många säkerhetspolitiska hot har sin grund i eller är kopplade till den snabba befolkningsutvecklingen i världen i kombination med svag ekonomisk utveckling och skevt fördelade resurser. Under de närmaste decennierna kommer den största befolkningsökningen i mänsklighetens historia, i absoluta tal, att äga rum. av ökningen kommer att ske i de fattigare delarna av världen. Detta kommer att ge upphov till, bland annat, migrationstryck, politisk och social instabilitet och påfrestningar på det ekologiska systemet. Denna tilltagande globala osäkerhet återspeglas tydligare i utrikes- och biståndspolitiken än vad som var fallet tidigare. Det är inom dessa politikområden som de nämnda problemen bäst hanteras. Av samma anledning bör potentiella förändringar när det gäller exempelvis allmän levnadsstandard, långsiktiga och negativa förändringar av handel, utarmning av naturresurser, sociala samhällsproblem, miljöförstöring och organiserad brottslighet inte ses som rena säkerhetspolitiska hot och risker, trots att de både kan och orsakar samhällen stor skada. Härav följer att det är viktigt att fastslå en bortre gräns för det vidgade säkerhetsbegreppet. Allt hör inte till säkerhetspolitiken. Det vidgade säkerhetsbegreppet, som en konsekvens av en bredare hotbild, belyser även två viktigare problem som måste lösas: behovet av effektivare underrättelsetjänst och vikten av hot- och konfliktanalys som tillsammans måste öka förmågan att kunna förutse hot och konflikter.