mot · GP02So3 · 2001-10-03 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:So3av m.fl. (m)med anledning av prop. 2000/01:149 Avgifter inom äldre- och handikappomsorg Oberoende, självbestämmande och trygghet i stället förvanmakt och förmynderi 1 Sammanfattning Vi vill genomföra en grundläggande förnyelse av äldreomsorgen. Begränsningar hindrar de äldre från att välja omsorgsgivare och att flytta över kommungränserna. Att kunna påverka sin situation blir inte mindre viktigt . Tvärtom ökar behovet av mångfald och alternativa lösningar när fysiska begränsningar sätter in. Det är nu dags att ta nästa steg mot valfrihet inom äldreomsorgen. Dagens äldreomsorg är, trots stora påfrestningar, bättre än . Men det finns också många kvarvarande brister. Dessa bottnar både i att äldres behov och önskemål ännu bestäms av ett förlegat kollektivt synsätt på äldre och åldrandet och att de medicinska kunskaperna om åldrandets sjukdomar är dåliga. Vi föreslår en statligt finansierad äldrepeng. Äldrepengens storlek avgörs av den enskildes omsorgsbehov. Pengen tillfaller den omsorgsgivare den enskilde väljer. Valfrihet på lika villkor för alla med behov av omsorg blir därmed verklighet. Det fria valet skapar möjlighet för omsorgstagarna att välja mellan olika omsorgsgivare oavsett i vilken regi omsorgen sker. Högre kvalitetskrav på omsorgen och en mångfald av serviceinriktningar främjas. Det fria valet ger den trygghet som kommer ur att efter individuella behov och önskemål kunna påverka sin vardag. Förbehållsbelopp och enhetliga omsorgsavgifter ger den ekonomiska trygghet som det innebär att kunna spara till sin ålderdom och veta att ett omsorgsbehov inte avgiftsbeläggs av ett godtyckligt fördelningspolitiskt system. Som en garanti för att den som står för omsorgens drift inte skall ansvara för tillsyn, föreslår vi en statlig oberoende tillsynsmyndighet. Denna skall ställa samma krav på alla omsorgsverksamheter, oavsett om de drivs i offentlig eller annan regi. 2 Innehållsförteckning 1 Sammanfattning 5 2 Innehållsförteckning 6 3 Förslag till riksdagsbeslut 7 4 Den demografiska utmaningen 8 5 Dagens äldreomsorg 9 5.1 Valfrihet är långt ifrån en självklarhet 9 5.2 Bristande inflytande hämmar utveckling 10 5.3 Problem som måste lösas 10 5.3.1 Brist på valfrihet 10 5.3.2 Alternativ regi ger inte mångfald per automatik 11 5.3.3 Otympligt skatteutjämningssystem 12 5.3.4 Brister i tillsyn 12 6 Propositionens förslag 12 7 Våra förslag med anledning av propositionen 14 7.1 Pengarna skall följa den som har omsorgsbehov 14 7.2 Valfriheten garanteras 14 7.3 Produktion och finansiering skiljs åt 14 7.4 Skatteutjämningssystemet reformeras 15 7.5 Tillsynen måste förbättras 16 8 Ett friskt och oberoende åldrande 16 8.1 Förlegade attityder till äldre 16 8.2 Långa väntetider drabbar de äldre 17 8.3 Brister i omvårdnad av äldre 18 8.4 Läkemedel 19 8.5 Ställföreträdarfrågan måste lösas 19 8.6 Bättre förutsättningar för anhöriga och frivilliga insatser 19 8.7 Subventionerad hemtjänst 20 9 Omsorgen står inför akut personalbrist 20 10 Man måste kunna leva på sin pension 21 11 Bostadstillägg för pensionärer 22 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om avsaknad av valfrihet och brister i äldreomsorgen. beslutar att socialtjänstlagen utformas så att rätten att flytta till annan kommun garanteras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rätten till omsorg för dem som är i behov av sådan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reformer för valfrihet, alternativ och kvalitet i äldreomsorgen. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring i socialtjänstlagen innebärande ökad valfrihet genom en nationellt samordnad äldrepeng. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skilja produktion och finansiering av äldreomsorgen åt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunernas yttersta ansvar för att äldreomsorg finns tillgänglig. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om reformering av det kommunala utjämningssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om enhetliga avgifter. beslutar att 8 kap. 4 § socialtjänstlagen utformas på ett sådant sätt att det framgår att kommunen skall göra en sammanläggning av inkomsterna som grund för avgiftsberäkning endast i de fall kommunerna tar ut inkomstrelaterade avgifter och då detta är till fördel för makarna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av klargörande beträffande dem som har mindre än förbehållsbeloppet kvar innan avgifterna betalats. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en förstärkt oberoende tillsyn på äldreomsorgsområdet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rätten att överklaga biståndsbedömningen via förvaltningsbesvär. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om äldreomsorgens långsiktiga finansiering. begär att regeringen tillsätter en utredning om äldreomsorgens framtida finansiering i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samarbete mellan olika medicinska specialiteter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avveckla apoteksmonopolet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa en frivillig läkemedelsförsäkring. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ställföreträdarfrågan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att uppmärksamma och stödja anhöriga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att anhörigbegreppet bör utvidgas till ett närståendebegrepp. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förutsättningarna för frivilliga insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om subventionerade hushållstjänster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rekrytering och personalutveckling inom vård- och omsorgssektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om minskad skattebelastning för pensionärer. 4 Den demografiska utmaningen Västvärldens äldre lever glädjande nog allt längre. De blir också allt friskare. Just nu befinner sig den svenska befolkningen på en demografisk platå. Trettiotalskullarna är små och fyrtiotalisterna väntar ännu på sin pension. Först omkring börjar andelen äldre öka. Men problemet är att diskussionen om åtgärder ofta börjar långt efter det att problemen redan blivit akuta. Utanför gränser är debatten om åldrandet längre kommen. De flesta är överens om att vårdkostnaderna kommer att öka när fyrtiotalisterna blir gamla. Men frågan är hur stor ökningen blir och exakt när den kommer. kommer en äldreboom i alla rika länder. Den kommer först att märkas i . kommer andelen yngre äldre att öka, men först kommer andelen äldre äldre att bli den största . Antalet som är kommer att uppgå till 750.000. Det kan jämföras med dagens 450.000. En alternativ prognos pekar på att det kan bli så många som 830.000. Vissa prognoser pekar på att vårdkostnaderna i så fall kommer att öka fram . Men enligt långtidsutredningen kommer kostnaderna att öka med . Denna ändrade uppskattning beror på att synen på de framtida äldres hälsa tidigare ansetts alltför pessimistisk. Oavsett utvecklingen av de äldres hälsa finns risker för obalans när allt färre skall försörja alltfler. som livslängden ökar sjunker födelsetalen. Detta hot mot välfärden bör inte ignoreras. Den demografiska utmaningen måste tas på allvar. 5 Dagens äldreomsorg 5.1 Valfrihet är långt ifrån en självklarhet Äldre människors liv kringskärs av ett fördomsfullt kollektivt synsätt och av en socialdemokratisk tradition som sätter politik och system framför människor. Det kollektiva synsättet ser äldre människor som en homogen grupp, med samma behov och intressen bara för att de har det enda gemensamt att de är gamla. Detta har format såväl äldrevårdens och äldreomsorgens som arbetsmarknadens politik och kultur. Resultatet är en äldreomsorg med ytterst begränsade valmöjligheter och en arbetsmarknad som stänger ute de äldre. I många kommuner i synnerhet i de med borgerligt styre görs omfattande försök att öka inflytandet för dem som är i behov av omsorg. Men med ett system där omsorgen på grund av kommunala budgetar inte får ses ur de enskilda människornas perspektiv, kan aldrig valfrihet och inflytande bli verklighet. En svårt MS-sjuk kvinna är förtvivlad. har hon tillbringat med sin familj på . Men vill sommarkommunen bara betala för omsorgspersonal . Problemet med dagens system är att kommunerna tvingas se omsorgsbehövande personer som en ekonomisk belastning. skrev tidningarna om en äldre dam som ville flytta till ett äldreboende i en annan kommun för att komma närmare sin son. I den nya kommunen sade man nej, eftersom det skulle innebära ökade kostnader. rekommendation till kommunerna att låta henne och andra med omsorgsbehov flytta var inte till någon hjälp. Fallet kom att föranleda en förändring av socialtjänstlagen, där det slogs fast att äldre och sjuka har rätt att flytta till annan kommun, oavsett sjukdom eller vårdbehov. Mellan 1998, då lagändringen trädde i kraft, och , inkom 2000 ansökningar om flytt till äldreboende i annan kommun. Trots lagen bifölls endast 950 av dessa. Bland skälen till avslag förekom att det inte fanns ett varaktigt behov av omfattande vård- och omsorgsinsatser. I andra hand hänvisade man till brist på platser i särskilt boende. Trots lagändringen har man inte kunnat skapa den valfrihet och det självbestämmande för gamla och sjuka människor i behov av vård och omsorg, som var intention. har utvärderat lagen. Den visar att kommunerna har synpunkter på de äldres motiv för att flytta och ser det som ett irritationsmoment att somliga söker till flera kommuner och att det ofta handlar om att flytta korta sträckor för att få en eller ett par mil närmare till sina anhöriga samt att inflyttningskommunen ibland ser sig tvingad att göra biståndsbedömning på distans. Reaktionerna visar att äldre- och omsorgspolitiken sätter systemet, kommunens, politikernas och åsikter före enskilda människors behov och självbestämmande. Det är oacceptabelt att det inte är möjligt att flytta till eller vistas temporärt i en annan kommun och ha rätt till omsorg. Att det inte rör sig om mer än ett par tusen personer som ansöker, gör inte frågan mindre viktig. Det är dessutom omöjligt att uppskatta eventuella mörkertal, d.v.s. hur många som skulle vilja flytta men inte ens tycker att det är lönt att ansöka. 5.2 Bristande inflytande hämmar utveckling publicerade en artikel om Guldbröllopshemmet på i . Där står de boendes välbefinnande högst på prioriteringslistan. Städning och annat får vänta tills det passar den boende. Här utgår man från att ingen är den andre lik och att alla skall få vara som de är. Var och en äter och duschar när de vill och det finns tid över för fritidsaktiviteter. Personalen är välutbildad, har lång erfarenhet och stannar . Man har flextid och gör sina egna scheman. Guldbröllopshemmet är kommunalt och det har inte mer pengar än något annat äldreboende. Det goda ryktet lockar studiebesök ända från . Hemligheten bakom framgången är engagemang, tydligt ledarskap, flexibilitet och kunskaper. På Guldbröllopshemmet prioriteras allas välbefinnande framför strikta rutiner. Alla behandlas som unika individer med egna intressen och önskemål. Problemet är att alltför få har möjlighet att välja denna typ av omsorg. Inte heller har alla möjlighet att välja bort det som är mindre bra eller en serviceinriktning man inte trivs med. Det finns många bra äldreboenden i , men det finns också många som får klagomål och anmäls till tillsynsmyndigheterna. Trots att omsorg i alternativ drift och försök till individanpassning blivit vanligare, ser omsorgen i stor utsträckning fortfarande likadan ut i hela landet. De särskilda boendena är oftast enahanda och opersonliga. Alla förväntas ha samma behov och önskningar bara för att de har det gemensamt att de är gamla och i behov av omsorg. I stället för att enskilda människor själva får bestämma är det politikernas uppfattning om vad äldreomsorgen skall innehålla som avgör hur de äldres vardag ser ut. I det avseendet präglas den svenska äldreomsorgen fortfarande av överförmynderi. Valfrihet och självbestämmande är långt mer än bara principfrågor. När valfriheten saknas kan äldres efterfrågan och önskningar endast påverka verksamheten marginellt. I värsta fall kan de inte påverka alls. Ökad insikt om vikten av självbestämmande har nåtts. Men i en äldreomsorg utan lyhördhet och möjlighet till inflytande riskerar utvecklingen att stagnera. 5.3 Problem som måste lösas 5.3.1 Brist på valfrihet För oss är målet att alla äldre skall kunna göra ett aktivt val av omsorg. Valfriheten har i första hand gällt alternativ inom den egna kommunen. Borgerligt styrda kommuner inledde tidigt valfrihetsreformer. Flera Stockholmskommuner utvidgar nu valfriheten med möjligheter för omsorgstagare att fritt välja mellan alternativ i den egna kommunen genom en s.k. äldrepeng. Detta ger valfriheten större mening och innehåll. Utvecklingen är mycket positiv, men det är främst i moderata och borgerligt styrda kommuner som människor med omsorgsbehov kan få välja mellan olika alternativ. Det är politikens uppgift att skapa bästa möjliga förutsättningar för att enskilda människor skall få inflytande över sitt vardagsliv och själva göra sina livsval. Det gäller inte minst när fysiska begränsningar sätter in. Friheten att välja äldreomsorg är därför inte bara viktig. Den måste kunna garanteras. De äldre har, och kommer framför allt att ha, en större medvetenhet om sina rättigheter och är vana vid att ställa krav, både som individer med egna intressen och i egenskap av konsumenter. De kommer inte att nöja sig med att bli behandlade enligt den kollektivistiska och snäva syn på äldre och åldrandet som är allenarådande i många sammanhang. En undersökning från , Livskvalitet inom äldreomsorgen nu och , beskriver denna utveckling på följande sätt: Dagens äldre ser sig som mottagare av service medan morgondagens äldre betraktar sig mer som köpare av en tjänst med krav på valfrihet, kvalitet och tillgänglighet. I den nära framtiden kommer detta att ställa större krav både på omsorgens innehåll och valmöjligheter mellan alternativ. Därtill växer antalet äldre som invandrat till och som inte har samma bild av äldreomsorgen som den svenska traditionen påbjuder. För dem kan rätten att välja omsorg både vara en fråga om att bli förstådda och att få tala sitt modersmål. 5.3.2 Alternativ regi ger inte mångfald per automatik Äldre saknar i stort sett konsumentinflytande över de omsorgstjänster de efterfrågar som omsorgsgivarna inte vinner något på att göra sina tjänster attraktiva. Äldreboenden, som många äldre också från andra kommuner vill flytta till på grund av gott rykte eller speciell inriktning, innebär en belastning för kommunernas ekonomi. Vi välkomnade den lagändring som syftade till att komma till rätta med den geografiska inlåsningen av äldre i den egna kommunen. Men med fortsatt finansiering och det faktum att alltfler äldre vill flytta finns risk för att kommunerna inte stimuleras att förbättra omsorgen. Det är en paradox att kommunerna riskerar att förlora på att kunna erbjuda bra omsorg och att det kan löna sig att erbjuda sämre omsorg. varnade för att en oligopolmarknad snarare än en mångfald av omsorgsgivare, växer fram. Uppluckringen av de offentliga monopolen leder inte ensamt till att en mångfald står omsorgstagarna till buds. Det är friheten att välja, som tillsammans med möjligheterna till alternativ regi, ger den mångfald som gör skillnad för enskilda omsorgstagare. 5.3.3 Otympligt skatteutjämningssystem Att det kommunala utjämningssystemet inte tar hänsyn till kommunernas faktiska kostnader för äldreomsorg, utan endast till kommunernas åldersstruktur, gör det omöjligt att se exakt hur stor del av äldreomsorgen som finansieras av utjämningssystemet. Det är ett rimligt antagande att en stor andel äldre invånare leder till högre omsorgskostnader för en kommun. Men det finns betydande inslag av orättvisa och principiella fel i ett system som inte tar hänsyn till olika kommuners faktiska förutsättningar. Risken finns att utjämningssystemet inte kompenserar för genuina skillnader mellan olika kommuner. Det kommunala utjämningssystemet är bland annat avsett att kompensera för åldersrelaterade kostnadsskillnader i kommunerna. Men det innebär att pengarna inte följer den enskilde vårdtagaren utan ännu fortsatt tillfaller den kommun som omsorgstagaren tidigare hade som hemkommun. Detta ger, i kombination med rätten att flytta till en annan kommun, upphov till ekonomiska problem för den kommun omsorgstagaren flyttar till. Den gamla hemkommunen slipper en utgift medan den nya får en kostnad. Av ekonomiska skäl ser sig kommunerna därför ofta tvingade att sätta gränser för enskilda människors möjligheter att flytta. Detta är rationellt, sett ur den enskilda kommunens perspektiv, men oklokt om man ser saken ur hela samhällets synvinkel. Utjämningssystemet syftar till att åstadkomma likartade ekonomiska villkor för äldreomsorgen i hela landet. Men eftersom pengarna kanaliseras via de enskilda kommunernas budgetar blir det som är fullt logiskt för den enskilda kommunen ett svårt brott mot den enskildes rätt till fri rörlighet. 5.3.4 Brister i tillsyn Många far illa i äldreomsorgen. Undernäring, felmedicinering och dålig omvårdnad är vanliga problem. Tillsyn och kvalitetskontroll är därför avgörande för de äldres trygghet och välbefinnande. Offentlig tillsyn kan emellertid aldrig ensamt garantera att alla har det bra och får sina omsorgsbehov tillgodosedda. Det krävs också att den enskilde har möjlighet att välja bort alternativ som han eller hon uppfattar som mindre bra för att i stället välja något som på ett bättre sätt motsvarar de egna behoven och önskemålen. 6 Propositionens förslag avstår många äldre från hemtjänst på grund av att de inte har råd eller tycker att det är för dyrt. Många kommuner har låtit omsorgsavgifterna fungera som fördelningspolitiskt instrument och kostnadsregulator. Ett komplicerat avgiftssystem, med regler styrda av lokala traditioner och rutiner som skiljer sig från kommun till kommun, har gjort det näst intill omöjligt för omsorgstagaren att själv räkna ut storleken på avgifterna i förhand. Det krävs gedigna kunskaper om vilka regler som gäller i just den kommun där man råkar bo. Att inte kunna förutsäga hur den ekonomiska situationen kommer att te sig skapar naturligtvis otrygghet. Vi har länge hävdat att dagens system är oacceptabelt. Att man råkar ha behov av omsorg får inte medföra att man skinnas på såväl inkomst som besparingar. Avgiftssystemet får inte vara utformat så att äldre ser sig tvingade att avgiftsplanera genom att skriva över sina tillgångar på andra för att hemmavarande maka eller make inte skall få sin ekonomi raserad. Vi anser att omsorgsavgifterna måste vara förutsägbara och att det måste löna sig att spara till sin ålderdom. Regeringen visar med förslaget till likadana regler för avgiftsberäkning i alla kommuner och förslaget till förbehållsbelopp att man insett att dagens system leder till orättvisor och godtycke. Vi ser positivt på att man nu hörsammat vår och andras kritik och välkomnar därför regeringens förslag. Men det är ett faktum att många kommuner redan har ett generösare förbehållsbelopp än det som regeringen nu föreslår. Det är lätt att bibringas uppfattningen att ett lagstadgat förbehållsbelopp är den summa alla vårdbehövande minst kommer att ha kvar när avgifterna är betalda. Så är emellertid inte fallet. De som har mindre än förbehållsbeloppet kvar innan avgifterna är betalda befrias endast från avgifterna och kommer inte heller att kompenseras på annat sätt. Vi hade gärna sett att regeringen klargjort detta i propositionen för att undvika missuppfattningar. Vi konstaterar att regeringen med sitt förslag även i fortsättningen håller öppet för inkomstrelaterade omsorgsavgifter. Vi anser att avgifterna för omsorg, precis som avgifterna för läkemedel och för besök hos läkare eller sjukgymnast, bör vara enhetliga. Det är något vi förespråkat . Vi har också förespråkat ett högre förbehållsbelopp som utgör ett skydd för främst dem med låga inkomster. För att ytterligare stärka den enskildes skydd anser vi att regeringens förslag måste kompletteras med att en sammanläggning av makars inkomst som grund för avgiftsberäkning endast skall göras om detta är till fördel för makarna. Trots att regeringens förslag innebär en ekonomisk lättnad för stora grupper löser de inte äldre- och handikappomsorgens grundläggande problem; brist på valfrihet och mångfald. Så länge kommunerna har totalansvaret för såväl produktion som finansiering av omsorgen kommer de äldres villkor att dikteras av kommunala beslut. Kommunerna kommer att bestämma vad de äldre skall ha och behöver. Den geografiska inlåsningen kommer att bestå. Målen om valfrihet och självbestämmande kommer inte att förverkligas. 7 Våra förslag med anledning av propositionen 7.1 Pengarna skall följa den som har omsorgsbehov Vi vill genomföra en grundläggande förnyelse av den gemensamt finansierade äldreomsorgen. I det följande anger vi riktlinjerna för en sådan förnyelse. Vi vill att alla omsorgsbehövande i hela landet skall ha möjlighet att välja just det som passar dem. Vi har föreslagit att pengarna för sjukvård skall vara knutna till den enskilda patientens vårdbehov och tillfalla den vårdgivare som patienten väljer. Även inom äldreomsorgen skall resurserna följa den som har behov av omsorg. När pengarna tillfaller omsorgsgivarna är valet fritt att flytta dit man vill bo och välja den omsorg man vill ha. Det gör det också möjligt för äldre med omsorgsbehov att vistas temporärt i annan kommun. Ett sådant system välkomnar omsorgsbehövande personer till det boende eller till den hemtjänstproducent de väljer, i stället för att de ses som en kostnad och en belastning för kommunen. Vi vill göra dem med omsorgsbehov till en värdefull tillgång som man värnar och tar hand om på bästa sätt. Den mångfald mellan omsorgsgivare som uppstår med det fria valet frammanar också kvalitetsförbättringar som omsorgsbehövande går miste om . 7.2 Valfriheten garanteras Valfriheten öppnar också för mindre vårdgivare att kunna erbjuda omsorg med särskilda inriktningar. Problemet är att den ökande andelen omsorgsgivare i alternativ drift ännu inte förmått eller fått erbjuda så mycket mer än den gängse kommunala omsorgen, eftersom alternativ drift upphandlas av kommunen. Det är därför vi vill införa en fri etablering så att det blir möjligt för människor att välja omsorg efter sina egna preferenser. För den enskilde är det egentligen ointressant vem som står för driften. Omsorgen kan ges av stiftelser, kooperativ, religiösa rörelser, aktiebolag eller offentliga organisationer. Det viktiga är att valfriheten öppnar en mängd olika omsorgsgivare som förmår att tillföra varje enskild människa med behov av omsorg ett mervärde. 7.3 Produktion och finansiering skiljs åt Äldreomsorgen står inför stora ekonomiska utmaningar. Enbart den demografiska utvecklingen gör att många kommuner kommer att få stora svårigheter att ekonomiskt klara äldreomsorgen. Vi anser det angeläget att en parlamentarisk beredning tillsätts med uppgift att komma med förslag på hur äldreomsorgens finansiering långsiktigt skall lösas för att, likt pensionsuppgörelsen, söka en uppgörelse som håller och över val. Den förnyelse av äldreomsorgen som vi förespråkar med valfrihet, mångfald, förbättrad kvalitet och möjlighet att välja bostads- och vistelseort kan inte lösas på ett godtagbart sätt med dagens finansieringsansvar för äldreomsorgen.