mot · GP02U256 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:U256av Per m.fl. (mp, m, v, kd, c)Fallet till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att i sina kontakter med kräver efterlevnad av konventionen om de mänskliga rättigheterna i fallet . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen ifall inte situationen för Vanunu klart förbättras bör föra upp frågan på FN:s agenda för brott mot de mänskliga rättigheterna. Det är nu den då 32-årige kidnappades och dömdes för att han i avslöjat hemliga kärnvapenprogram (tillverkning av plutonium, litium och andra isotoper) i kärnteknikanläggningen Dimona, där han arbetade som tekniker 197685. Han dömdes inom lyckta dörrar för landsförräderi och avslöjande av statshemligheter. Straffet blev i isoleringscell (2x3 m). Detta föranledde en våg av protester och upprop över hela världen, bl.a. från en stor grupp Nobelpristagare och ledande vetenskapsmän. Arbetet för hans frigivning har därefter pågått oavbrutet. 1987 tilldelades han . För mänsklighetens skull Vanunu ansåg att kärnvapenprogrammet var en angelägenhet som måste avslöjas för hela mänskligheten. I ett brev från fängelset skriver han så här: Jag är en människa med samvete som gjorde det av en stark övertygelse, efter mycket funderingar och många tvivel. Jag hade inget val. Jag var tvungen. Det fanns ingen annan som skulle göra det om inte jag gjorde det. Jag var rädd men redo att betala priset. Han har fått betala ett alldeles för högt pris för sitt mod att avslöja sanningen och personligen handla efter Nürnbergprincipen om att mänsklighetens säkerhet gäller förmer än lojaliteten mot det egna landet. Ett grymt, omänskligt och förnedrande straff betecknar Vanunus isoleringsstraff som grymt, omänskligt och förnedrande och har krävt hans omedelbara frigivning. Trots detta och hänvisningar till att skrivit under konventionen om mänskliga rättigheter och tortyrkonventionen har alla vädjanden, även genom resolutioner i , om lättnader varit förgäves. Ändå väcktes hoppet hos många, när Vanunu plötsligt tilläts komma ut ur sin isoleringsbur i Ashkelonfängelset. Hans mentala hälsa var då allvarligt hotad. Skulle han släppas i samband med firandet av 50-årsjubileum? Nej, det som såg ut att äntligen bli en upplösning av en lång pina visade sig alltså vara falska förhoppningar. Förhållandena har istället hårdnat för Vanunu. stängdes han åter in i isoleringscellen . Han utsätts också fortsättningsvis för svåra trakasserier. Dessutom censureras posten, breven klipps i bitar och/eller når inte mottagaren . Man låter honom ha en dator (som skrivmaskin), men inget av det han skrivit på den får han ta med sig när han till slut lämnar fängelset. Enligt domstolen blir det först . Det finns också uppgifter om att han därefter kan hållas i husarrest under hårda restriktioner vad gäller kommunikationen med omvärlden. Hämnd och prestige Straffet har inga proportioner till det s.k. brottet. Det är bara en utdragen hämnd som inte får accepteras av omvärlden. Alla eventuella militära hemligheter 1986, som han skulle kunna komma ihåg, är inaktuella. Den enda hemligheten, som ytterligare kan avslöjas och som förvisso är komprometterande för några, är hur, av vem och på vems order Vanunu kidnappades . Men dessa uppgifter väger lätt mot det helvete som Vanunu har utsatts för och fortsätter att utsättas för. Vanunu måste friges krävs bl.a. kraftiga markeringar från den i direkta samtal med med krav på omedelbar frigivning. Har inte det effekt, måste snabbt få upp Vanunus fall på FN:s agenda. År har frågan lyfts i utan att det lyckats skapa tillräcklig uppslutning för ett tillkännagivande till regeringen. Regeringen har å sin sida heller inte tagit några reella initiativ i frågan . Allmänna uttalanden räcker inte! Vanunu är en osjälvisk människa, som fått lida mer än nog för sitt mod och rättspatos. Om situationen för den 47-årige skall kunna förbättras, måste hans fall aktualiseras på alla nivåer. Varje chans till påtryckning, varje försök att få Vanunu fri är något av en medmänsklig skyldighet. Vanunu har blivit en symbol för fredskampen och för våra mänskliga och demokratiska fri- och rättigheter. Vi får inte svika honom! Per () () () () ()