mot · GO02Fi17 · 2001-05-02 00:00:00 — Blir detscenariot verklighet kan avmattningen i bli både långvarig och djup. I deflesta prognoser ligger antagandet att produktivitetstillväxten i har stigitlångsiktigt, men skulle detta visa sig vara ett felaktigt antagande blirkonjunkturscenarierna således mörkare.Om någon eller några av dessa hotbilder blir verklighet kommerkonjunkturutvecklingen, i såväl som , att bli svagare än vadflertalet prognoser indikerar. Det finns all anledning att ta fasta på allvaretidessa signaler.Finns det då inga specifika inhemska risker, som riskerar att görakonjunkturnedgången i djupare än väntat?En avgörande fråga handlar om löneutvecklingen, och om resterande avtalhamnar högre än väntat. I så fall kan detta omöjliggöra önskvärdaräntesänkningar. Med uteblivna reformer på arbetsmarknaden är det osäkerthur lågt den öppna arbetslösheten kan falla utan att pressen påarbetsmarknaden ökar.Stigande inflation, bl.a. till följd av en svagare växelkurs, kan också göradet svårt för att sänka räntan. var inflationen (KPI) klarthögre än väntat, på årsbasis, vilket innebär att prisökningstaktenligger nästan exakt på målet om en inflation på . Den svagakronkursen innehåller betydande riskmoment.En annan inhemsk riskfaktor är naturligtvis krisen inom telekomsektorn iallmänhet och i synnerhet. Än är det förmodligen för tidigt attbedöma hela omfattningen av krisen, men klart är att den är värre än vad somtidigare var befarat. Värt att poängtera är att svaratför av exporten och av BNP-tillväxten.Ericssons stora betydelse för den svenska ekonomin innebär naturligtvisatt en rejäl nedgång för telekomföretagen kommer att slå hårt mot tillväxten.En fortsatt press på aktiemarknaden till följd av nedgången för Ericssoninnebär också en stor riskfaktor, då en svag börs i allmänhet hämmar deninhemska ekonomin, både på utbuds- och efterfrågesidan.MöjligheterBland möjligheterna, som kan göra avmattningen kort ochgrund, finns naturligtvis att den lättare penningpolitiken iUSA får en snabbt genomslag på konjunkturen och inteminst på aktiemarknaden. Om så blir fallet kan förtroendetbland konsumenterna återvända, med en positivkonsumtionsutveckling som följd. Även de amerikanskaskattesänkningarna kan komma att få en positiv inverkan påkonsumtionen och därmed på konjunkturutvecklingen.Efter den senaste tidens kraftiga börsfall i tyder också det mesta påatt de amerikanska börsföretagen, med rådande vinstprognoser, inte ärövervärderade. Detta tyder på att botten i börskurserna snart borde vara nådd,vilket å andra sidan inte är detsamma som att en snabb uppgång står fördörren.En annan möjlighet är att den högre produktiviteten i den amerikanskaekonomin verkligen är bestående. Det skulle kunna bidra till att avmattningenblir förhållandevis kortvarig. Överhuvudtaget finns det indikatorer på attnäringslivet i stort blivit effektivare. Förbättrade informationssystem ochdärmed bättre beslutsunderlag har förmodligen lett till en snabbareomställning av produktionen. Därmed kan i förlängningenkonjunkturdämpande lageruppbyggnader undvikas.Bland inhemska faktorer kan nämnas den svaga kronkursens positivainverkan på exporten. Denna positiva effekt uppvägs förmodligen av deproblem som den svaga kronkursen innebär för den inhemska utvecklingen,både vad gäller inflation, räntor och nytt företagande.SlutsatserVid bedömningar av riskbilder och möjligheter när det gällerkonjunkturutvecklingen, både den internationella och densvenska, är det tydligt att flertalet prognoser främst tagitfasta på möjligheterna. Avmattningen till trots så är de flestaprognoser relativt optimistiska. De ovan beskrivna riskernagör emellertid att risken för bakslag måste betraktas somstor. Den successiva nedskrivningen av prognoserna talarockså för att instituten tenderar att fokusera på möjligheternaoch undervärderar riskerna.Till detta kommer att det för finns särskilda skäl att ta ekonominsvarningssignaler om en sämre konjunkturutveckling på allvar. Erfarenheternasäger oss att ofta drabbas extra hårt vid globalakonjunkturavmattningar. Det starka beroendet av våra stora exportbolag görden svenska ekonomin känslig för vikande efterfrågan på exportmarknaden. Iförlängningen drabbar det även den inhemska marknaden då mindreunderleverantörer till de stora bolagen får problem, och resultatet blir lägresysselsättning och vikande konsumtion. är de offentliga finansernaextremt konjunkturkänsliga.Bokslut över 1990-taletsekonomiska politikUtgiftspolitiken skapade krisenI en bilaga till vårpropositionen redogörFinansdepartementet för upprinnelsen till den ekonomiskakrisen . Det är naturligtvis bra att ävenregeringen nu konstaterar det som alla andra bedömare redantidigare konstaterat, nämligen att det var 1980-taletsutgiftspolitik som lade grunden för krisen.Däremot är det fel att, som regeringen nu också gör, hävda att saneringenav statsfinanserna inleddes först i samband med den socialdemokratiskaregeringens tillträde 1994. Därmed skjuter regeringen undan fokus från denviktiga erfarenheten att det är de borgerliga utgiftsminskningarna som gett delångsiktigt uthålliga effekterna i saneringen av de svenska offentligafinanserna.Sanningen är i stället att den socialdemokratiska regeringen övertogbesparingar och besparingsbeslut från den tidigare borgerliga regeringen,besparingar som man ofta tidigare röstat emot. Saneringen av statsfinansernahar dessutom till stor del skett via skattehöjningar. De offentligautgifterna har i stället ökat även om den ekonomiska tillväxten och desjunkande räntorna gjort att utgiftskvoten trots detta har sjunkit.Det är därför det finns skäl till oro inför den ekonomiska avmattning somvi nu kan observera. går in i en period av lägre tillväxt med fortsatthögt utgiftstryck, höga skatter, hög arbetslöshet och i mångt och mycket ettoreformerat näringsliv. Tvärtemot vad regeringen hävdar så är Sverigesutgångsläge inte starkare , jämfört med tidigarekonjunkturavmattningar.Saneringen av statsfinansernaDen borgerliga regeringen vändestatsfinansernas utvecklingNär den dåvarande borgerliga regeringen i början av 1994lade fram budgeten /95 kunde en nedgång i deoffentliga utgifterna med redovisas, vilketvar den första minskningen av de offentliga utgifterna för ettbudgetår . Utgiftsminskningen var resultatetav den saneringspolitik som den borgerliga regeringenpåbörjade då den tog över en ekonomi med snabbtväxande utgifter, stigande arbetslöshet och vikandeekonomisk tillväxt.Utvecklingen av det svenska budgetunderskottet över tiden visar också attvändningen skedde före regeringsskiftet . Redan innan densocialdemokratiska regeringen tillträdde hade utvecklingen således vänt.Underskottet i de offentliga finanserna kvarstod visserligen till följd av attden borgerliga regeringens saneringsprogram inte nått full effekt.Diagram:4:1 Budgetsaldo, som andel av BNPDen borgerliga regeringens saneringsprogram omfattadetotalt . Till detta tillkom aviseradebudgetförstärkningar på , presenteradevåren 1994. Summan av genomförda, beslutade ochaviserade budgetförstärkningar uppgick således till 190miljarder kronor, motsvarande av BNP. Detborgerliga saneringsprogrammet var därmed 50 procentstörre räknat i budgetförstärkande åtgärder än detefterföljande socialdemokratiska.Det var emellertid inte bara storleken som skilde, utan även inriktningen.Ambitionen hos den dåvarande borgerliga regeringen var att statsfinansernaskulle saneras främst via utgiftsminskningar. Utgiftsminskningarna gavstarkare statsfinanser och skapade också utrymme för strategiskaskattesänkningar, som syftade till ett växande företagande och därmed högretillväxt. Det togs exempelvis beslut om sänkt skatt på arbete, avveckling avförmögenhetsskatten, sänkt reavinstskatt på aktier samt slopaddubbelbeskattning.Den dåvarande socialdemokratiska oppositionen kritiserade såvälbesparingarna som skattesänkningarna. Socialdemokraternas budgetmotionerinnehöll också i första hand förslag om kraftiga utgiftsökningar, höjdainkomstskatter med bland annat höjda marginalskatter som följd och ettåterställande av aktiebeskattningen.En aktiv reformagendaI samband med saneringen av statsfinanserna påbörjade denborgerliga regeringen också ett omfattande reformarbeteinom många områden av den svenska ekonomin:arbetsrättsliga reformer som gjorde arbetsmarknaden merflexibel, legalisering av privata arbetsförmedlingar,förutsättningarna för företagande, skärpning avkonkurrenslagstiftningen, privatiseringar och avregleringar,etableringsfrihet inom sjukvård och barnomsorg samtavregleringar av el-, tele- och transportmarknaderna.Socialdemokraterna kritiserade och var emot dessa reformer.Andra betydelsefulla reformer som genomfördes under den borgerligaregeringsperioden - inflationspolitiken och oberoende, EU-medlemskapet samt pensionsreformen - genomfördes efter långtsocialdemokratiskt motstånd.Det är helt klart att dessa reformer - de som inte senare revs uppav den socialdemokratiska regeringen - haft mycket stor positiv inverkan påden svenska ekonomin och varit starkt bidragande till de senaste årens starkatillväxt.Höjda skatter och utgifter med (s)-regering...När Socialdemokraterna övertog regeringsmakten revs storadelar av den borgerliga regeringens saneringsprogram upp.Det första saneringsprogram som presenterades av den nyasocialdemokratiska regeringen uppgick till knappt 80miljarder kronor i egna beslutade budgetförstärkningar,varav omkring hälften utgjordes av skattehöjningar (till dettakom som den tidigare borgerligariksdagsmajoriteten beslutat om). Vi hävdade redan då attdessa budgetförstärkningar inte var tillräckliga. senaretvingades regeringen utöka saneringsprogrammet till126 miljarder kronor. Men inriktningen mot skattehöjningarkvarstod. Flera av regeringens förslag var dessutom avengångskaraktär, utan några bestående effekter. "Återställarpolitik" blev ett begrepp då den nyasocialdemokratiska regeringen till stor del återvände till denekonomiska politik som i mångt och mycket orsakat krisen.Regeringen gjorde nämligen en felanalys då det antogs attden ekonomiska krisen bara rörde underskottet istatsfinanserna. Det handlade också om att en mångårigfelaktig politik hämmat tillväxten. Det var tillväxtproblemensom skapat underskottsproblemen.Många av den borgerliga regeringens reformer revs också upp av den nya(s)-regeringen, t.ex. de arbetsrättsliga reformerna, och privatiseringarnafördröjdes. Under (s)-regeringens första mandatperiod 1994-1998 ökadestatsutgifterna, exklusive räntor och bankstöd, betydligt snabbare än underden föregående (då den borgerligafyrpartiregeringen hade makten tre av åren), mot95 miljarder kronor, trots att vi genomgickbåde en inhemsk och global recession.Det som framförallt kännetecknade den socialdemokratiska regeringenspolitik var inriktningen på skattehöjningar. och fram tillår ökade statens skatteintäkter med , ellerknappt . Räknat ökade skatteintäkterna med i genomsnitt åttaprocent. ökade statens utgifter, exklusive ränteutgifter,med . Såväl skatteinkomster som utgifter ökadedärmed betydligt mer än både inflationen och den ekonomiska tillväxten.Upprepade skattehöjningar gjorde att den offentliga sektorn tog i anspråk två tredjedelar av den ekonomiskatillväxten.Diagram: 4:2 Den offentliga sektorn har tagit tvåtredjedelar av den ekonomiska tillväxten i anspråkKälla: KonjunkturinstitutetMyten att det var med en ansvarsfull utgiftspolitik somSocialdemokraterna efter 1994 sanerade ekonomiär just ingenting annat än en myt. Det är tvärtomutgiftsminskningar - som Socialdemokraterna röstade emot iopposition - som minskningen av räntesubventioner somgett den långsiktigt uthålliga effekten.De utgiftsminskningar om , varav en större delbeslutade före regeringsskiftet, som Socialdemokraterna genomförde i sittkonsolideringsprogram motsvaras på miljarden av de utgiftsökningar på 71miljarder kronor som regeringen genomfört i sitt reformprogram. Det ärdärför beklagligt att med bilagan till vårpropositionenodlar myten att det är utgiftspolitiken som lett till stabiliseringen avde offentliga finanserna. Historieskrivningen är inte överensstämmande medverkligheten och leder till fel slutsatser vid bedömningen av dagensutgiftspolitik.... och avstannad reformprocessRegeringsskiftet 1994 innebar också att den reformprocesssom den borgerliga regeringen inlett avstannade. Precis somman i opposition var emot många av de då genomfördareformerna så har Socialdemokraterna i regeringsställningavvisat ytterligare reformer.Trots de uppenbara fördelar som följde på avregleringarna av t.ex. tele-och elmarknaden så motsätter sig nu regeringen motsvarande avregleringarinom andra områden. Tydligast är detta när det gäller att öppna upp delar avden offentliga sektorn för konkurrens, där regeringen har tagit tillförbudslagstiftning för att bevara ett stelt och ineffektivt system.Socialdemokraternas motstånd mot avregleringar och ökat inflytande förden enskilde leder också till att de stora monopolsektorerna i svensk ekonomikvarstår. Det är också inom dessa oreformerade områden, som sjukvård,bostäder, arbetsmarknad och skola, som de stora problemen för svenskekonomi består. I slutändan är det naturligtvis medborgarna som är de storaförlorarna vad gäller regeringens dogmatiska politik. Det gäller såvälbristerna inom sjukvården och skolan som problemen inom bostadssektornoch arbetsmarknaden.Sveriges aktuella ekonomiska läge- en del av bokslutetFortsatt höga utgifter, höga skatter ochekonomisk eftersläpningAtt den socialdemokratiska regeringen främstvarit inriktad på skattehöjningar innebär att Sverigesekonomiska status relativt utlandet försvagats när det gällerlångsiktig konkurrenskraft. Detta understryks av att flertaletav våra stora konkurrentländer genomför och genomförtbetydande skattesänkningar i syfte att stimulera till fler jobboch ökat företagande.Det innebär att den ekonomiska eftersläpning vi sett sedan början riskerar att fortsätta. Främsta anledningen till kräftgång harnämligen varit höga skatter och höga offentliga utgifter. Det var också desnabba ökningarna av skattetrycket jämfört med OECD-genomsnittet somföregick 1990-talskrisen. Höga skatter hämmar arbete och tillväxt via högaskattekilar och ett dåligt företagsklimat, som höga utgifter och offentlig sektor tränger undan privata alternativ och försvårar förskattesänkningar.Diagram: 4:3 Kontinuerligt höjda skatter...Diagram: 4:4 ... ger ekonomisk eftersläpningDen ekonomiska eftersläpningen har gjort att halkatned rejält på den internationella välfärdslistan, från nummerfyra till nummer 22 (räknat i BNP per capita).Tabell: 4:1 BNP per capita (köpkraftsjustera), US-dollar(1998)Tabell 3: (1 16 )Källa: (2000)Värt att notera är att samtliga nordiska länder ochhuvuddelen av EU:s medlemsländer ligger före närdet gäller ekonomiskt välstånd per invånare. Deneftersläpning som höga skatter och en stor och omfattandeoffentlig sektor innebär är förenad med betydandevälfärdsförluster.Enligt beräkningar från SNS Ekonomiråd måste ha en tillväxtsom i genomsnitt överstiger snittet för med en procentenhetper år under för att vi på nytt skall hamna bland de tio rikaste länderna.Med tanke på att regeringen uppskattar långsiktiga tillväxt till 2procent, och inte avser att göra något åt denna begränsning, finns det i dagingenting som tyder på att vi inom överskådlig tid skulle vara på väg att återtaplatsen bland de tio rikaste länderna. Tvärtom är risken för fortsatteftersläpning betydande, vilket ju också framgår av regeringens egnaprognoser över utvecklingen i , , EU ochvärlden.Regeringens vårproposition förstärker detta intryck. Intepå några punkter föreslås strukturella reformer med syfte attstärka den långsiktiga tillväxtpotentialen. Regeringens"reformer" utgörs även av ökade utgifter ochbidrag, detta som vi ser att andra länder genomföravregleringar och skattesänkningar, ofta just medmotiveringen att stärka den långsiktiga ekonomiskautvecklingen.Förutom att höga utgifts- och skattekvoter slår mot tillväxten gör deekonomin känsligare för konjunkturnedgångar. Detta är viktigt inte minst medtanke på att vi nu ser en avmattning i ekonomin. Vad konjunkturkänsligaoffentliga finanser kan leda till finns fortfarande i färskt minne lågkonjunktur. Desto mer anmärkningsvärt är det att regeringen hållerpå att göra om samma misstag på nytt. Regeringens ståndpunkt att "Sverigestår starkt inför en internationell avmattning" är minst sagt en överdrift.Sverige avviker när andra sänker skatterMedan den fört en konsekventskattehöjarpolitik och cementerat det högaskattetrycket så har andra länder i gått åt det raktmotsatta hållet: mot lägre skatter. Många av dessa länderstyrs dessutom av socialdemokrater. När det är uppenbart attdet är de länder i som har sänkt skatterna de senasteåren, exempelvis , och ,som också är de länder som lyckats bäst med att höjatillväxtpotentialen och få ned den strukturella arbetslöshetenså är det inte underligt att också andra länder väljer sammaväg.Detta gäller inte minst de länder som tillhört de med de högre skatterna,framförallt vad gäller inkomstskatter.I finns en bestämd plan som går ut på att sänka de högstainkomstskatterna från dagens till år 2005.Inkomstskatterna för låginkomsttagare skall sänkas fråndagens till . Beslut finns också om att stegvis höjagrundavdraget till (15.000 = ca 70.000kronor). Den tyska regeringen motiverar sitt skattesänkningsprogram just medbehovet av att stärka tillväxtpotentialen och öka sysselsättningen.I finns också ett fastlagt skattesänkningsprogram, om än intelika omfattande som det tyska. (Å andra sidan har redan iutgångsläget lägre inkomstskatter än .) I är inriktningen attsänka skatterna för i första hand låginkomsttagare. skall den lägstamarginalskatten sänkas till . Den högstaskatten sänks till 52,5 procent.I har regeringen som målsättning att skatterna inom entioårsperiod skall ner till genomsnittlig Europanivå.I har kongressen godkänt ett omfattande och ambitiöst program försänkta skatter som bland annat kommer att leda till kraftigt sänkta skatter förlåginkomsttagare och till att amerikanska höginkomsttagare kommer attbetala en skatt som drygt motsvarar den som svenska låginkomsttagarebetalar i kommunalskatt.Vad gäller förmögenhetsskatten har det varit en tydlig trend de senasteåren att allt fler länder helt avskaffat skatt på förmögenhet. Efter det attbådeTyskland och slopade förmögenhetsskatten finnsdenna skatt, vad gäller EU-länderna, kvar i , , ,, och . Förmögenhetsbeskattningen har docklindrats i dessa länder. Brytpunkten för skatteuttag har i många fall höjts - iexempelvis ligger brytpunkten på - ochskattesatsen ligger i de allra flesta fall under en procent (tillhörundantagen med en skattesats på ).När dessa skattesänkningar realiseras kommer att bli än mersärklassigt i skattetoppen. har världens högsta skattetryck,uttryckt som totala skatter i relation till BNP. De svenska skatterna ligger merän över genomsnittet för EU-länderna, och 15procentenheter över genomsnittet för OECD-området.Diagram: 4:5 Skattetrycket i olika länderKälla: (2000)Högsta arbetslösheten i högkonjunkturSverige går med socialdemokratisk politik ut uren högkonjunktur med den högsta arbetslösheten någonsin.Det är en viktig del i bokslutet även för 1990-talet somregeringen inte nämner. Regeringen berömmer i stället sigsjälv för sin, i egen utsago, lyckade arbetsmarknadspolitik.Det sägs att sysselsättningen ökar och att arbetslöshetenminskar (något som å andra sidan borde vara det normalaunder en högkonjunktur). Om statistiken skärskådas träderemellertid en helt annan bild fram. Antalet sysselsatta ärfortfarande lägre jämfört med konjunkturtoppen 1990.Antalet sysselsatta var 1990 som mest 4,5 miljoner personermot 4,2 miljoner . Sysselsättningsgraden, andelensysselsatta av den arbetsföra befolkningen, låg för helåret1990 på , mot i dag.Än mer anmärkningsvärt är att andelen faktiskt sysselsatta i arbete - tillskillnad från andelen sysselsatta - överhuvudtaget inte har ökat de senasteåren, utan på grund av växande sjukfrånvaro ligger kvar på exakt samma nivåsom 1997.Sysselsättningen har visserligen nominellt ökat med 166.900 personerunder , vilket innebär en ökning avsysselsättningsandelen från . Men har andelensjukfrånvarande ökat från , vilket innebär att den faktiskasysselsättningen är oförändrad på . Regeringenssysselsättningsökning är inget annat än en bubbla.Diagram:4:6 Sysselsättningsökningen en bubblaSkulle sysselsättningen falla års nivå medoförändrad sjukfrånvaro så hamnar den faktiskasysselsättningsandelen på strax över 68 procent.Sysselsättningsläget inför en eventuellkonjunkturavmattning är därför väsentligt svagare än vadregeringen låtsas som. I grunden skyggar man för det behovav reformer som finns för att fler skall kunna få jobb och föratt produktion och välfärd skall kunna öka.Samtidigt som sysselsättningsökningen är en bubbla så är den fallandearbetslösheten till stor del en konsekvens av regeringens statistikpolitik därman medvetet inte räknar med alla som är arbetslösa.Att regeringen talar om arbetslösa beror på att endast enfjärdedel av alla arbetslösa räknas in i statistiken för öppen arbetslöshet. Förom även personer som omfattas av arbetsmarknadspolitiska åtgärder, latentarbetslösa och undersysselsatta räknas in så ser vi att den verkligaarbetslösheten är . Om även personer som omfattas avKunskapslyftet räknas, blir den totala arbetslösheten än högre, ca 16,5procent.Samtidigt är det brist på arbetskraft inom vissa branscher. Framför allthandlar det om regionala obalanser, där arbetslösheten är hög i vissa regioner,medan det i andra regioner, främst storstadsområdena, råder brist påbranschkunnig arbetskraft. Det tyder på en ineffektiv arbetsmarknad somfortfarande har stora strukturella brister.Enligt analyser från bl.a. har den svenska jämviktsarbetslösheten(NAIRU) ökat till över fem procents öppen arbetslöshet. Detinnebär att arbetslösheten ligger över den långsiktigt hållbaranivån. Även regeringen indikerar att dagens arbetslöshetsnivå knappast ärlångsiktigt hållbar då avmattningen ses som positiv ut inflationssynpunkt.Regeringen anger som en långsiktigt uthållig tillväxtnivå utan attdra slutsatsen att detta borde leda till reformer som ökar förutsättningarna förtillväxten.Kontinuerlig nettoutflyttning av arbetskraftVi har en kontinuerlig nettoutflyttningav kvalificerad arbetskraft. De senaste årens högkonjunkturhar inte ändrat på detta faktum. Det är inte negativt attsvenskar jobbar utomlands, men för att det inte ska bli frågaom ett kompetensunderskott krävs det också att utlänningarär villiga att flytta till . hardock utvandringen från varit större än invandringentill . Under ett högkonjunkturår som 1999 varnettoutflyttningen av ekonomer ca 300, medannettoutflyttningen av civilingenjörer var ca 200 . I en världsom blir allt mer kunskapsintensiv riskerar detta att på längresikt få mycket negativa inverkningar på Sverigeskonkurrenskraft.Såväl svenskar som väljer att flytta utomlands som utländska arbetsgivarei som har svårt att få tag på kvalificerad arbetskraft anger de högainkomstskatterna som den främsta anledningen.Även företag och företagande flyttar utomlands. Allt fler svenska företagsäljs till utländska aktörer. har det utländska ägandet påStockholmsbörsen ökat från (1991) till (2000). Till stordel har detta att göra med en internationell trend, som inte på något sätt ärnegativ, men uppenbart är också att svenska skatteregler har spelat in. Ochnär svenska företag säljs till utlänningar för att svenskt ägande på grund avskatteskäl är missgynnat - då är det negativt. Skatten på företagsägande är iSverige dubbelt så hög som snittet för både och EU-länderna .Följden blir att allt fler svenska, eller delvis svenska, företag väljer attplacera huvudkontoret och andra betydelsefulla enheter i utlandet. Även dettariskerar att leda till en kompetensdränering och också försämradkonkurrenskraft för Sverige.Sverige på väg halka efter ikunskapssamhälletSverige har i en internationell jämförelse en förhållandevislåg andel högutbildade.