mot · GO02Fi20 · 2001-05-02 00:00:00 — Frågan om en internationell skatt påvalutatransaktioner, den s k Tobinskatten, som Attac-rörelsen lyfter fram som den allra viktigaste, är varkennågon lösning på möjligheten att minska riskerna förfinansiella kriser eller på problem. Införandet aven Tobinskatt skulle snarare i hög grad drabba u-ländernasjälva. Historiskt sätt har med strängavalutaregleringar påverkats mycket negativt av sådanarestriktioner och protektionism. Fria kapitalrörelser gerdäremot stora möjligheter. Kapital från denindustrialiserade världen kan användas till värdefullainvesteringar i . En skatt på valutatransaktionerskulle även bli mycket kostsam för då devanligen är den mottagande parten vid kapitaltransaktioner.Vårt eget ökade beroende av den internationella utvecklingen, det sombrukar kallas för globaliseringen, påverkar förutsättningarna för den politiksom kan föras även i . Detta är inget nytt - den utlandsberoende delenav ekonomin har oftast vuxit snabbare än den inhemskt inriktade. av att utgjorde exporten av BNP mot idag.Under olika skeden har dock denna utveckling gått snabbare än annars.Det är högst sannolikt att vi nu befinner oss i ett sådant skede. Under desenaste tio åren har faktorer som IT-utvecklingen, den finansiellarevolutionen och avregleringar förändrat förutsättningarna för de ramar somden ekonomiska politiken kan föras inom. Detta skildras ibland som enutveckling som minskar demokratin. Det är helt fel tänkt. Vårt välstånd ärbyggt på att vi som nation deltagit i den internationella arbetsfördelningen.Våra företag har kunnat växa sig stora och bli internationellt inriktade därföratt de gått utanför den egna hemmamarknaden. Men en förutsättning för dettahar varit att svenska företag haft möjlighet att gå in på nya marknader ochsälja eller etablera sig där. Då måste vi som nation uppvisa samma öppenhetmot andra. När eller andra vill sälja till oss, och därmed kanskekonkurrera ut inhemsk tillverkning, är det samma fenomen som när svenskaföretag kunnat konkurrera och växa sig starka på världsmarknaden. Det skullevara utomordentligt anmärkningsvärt om ett land som , som i så höggrad byggt sitt välstånd på internationalisering, skulle vilja neka andra sammamöjlighet.Självfallet skulle - om svenska folket i demokratisk ordning såbeslutade - kunna avstå från att delta i det internationella arbetsutbytet. Detäregentligen fel när internationaliseringens kritiker hävdar att "marknadentvingar oss" att föra en viss politik. Vi kan visst försöka minska ner vårtinternationella beroende - om vi är beredda att betala priset! Vi liberaler seringa fördelar med en sådan utveckling. Vi kommer att ta debatten motnyprotektionisterna. Om vi inte kan övertyga den hårda spetsen avvåldsinriktade, socialistiska demonstranter, kan vi kanske få några av demsom står bakom, för att de känner solidaritet med världens fattiga, att inse attde kan vara för både handel och bistånd, både "trade" och "aid", därför attbåda verktygen bidrar till att minska fattigdomen i världen.Fattigdomen och svälten i dagens värld beror inte på marknadsekonomioch frihandel utan på socialistiska diktaturer, protektionism och bristandesolidaritet från de rika länderna.Återställ enprocentsmålet!Globaliseringen har skapat och skapar oerhörda möjligheterför ökat välstånd runt om över hela världen. Men trots detser vi också ett antal mycket bekymmersamma inslag i deninternationella utvecklingen. Arbetet med att få till stånd enny frihandelsrunda går trögt. Det påverkar inte minst möjligheter att växa genom att de fortsätter atthindras exportera livsmedel och kläder till bl a ochUSA. De rikare ländernas utvecklingsbistånd fortsätter attligga på en skamligt låg nivå.Vi tycker det finns anledning att rikta skarp kritik mot de delar av detinternationella samhället som söker gamla lösningar på framtidens problem.Slutna gränser eller en helt oreglerad marknad gynnar ingen - allra minst deländer som har en liten del av världshandeln.Vi eftersträvar en värld med öppna gränser där demokrati och mänskligarättigheter är de värderingar som styr umgänget mellan människor liksommellan länder.Det är angeläget att och den övriga industrialiserade världenmöjliggör för fler människor på jorden att få del av globaliseringens fördelar.Därför föreslår en kraftig höjning av biståndet . Vi föreslår att biståndet höjs totalt med drygt 3 700 miljoner kronorutöver regeringens förslag . Vårt förslag innebär att den totalabiståndsramen uppgår till av BNI , att jämföra medregeringens förslag där biståndet uppgår till av BNI. MedFolkpartiets förslag uppgår den totala biståndsramen till av BNIför . Vår föreslagna ökningstakt av biståndet innebär attenprocentsmålet kommer att kunna uppnås , dvs år2005.De senaste åren har stora nedskärningar drabbat det svenska biståndet. Detär oerhört beklagligt. Bara hamnade det svenska biståndetpå skamliga av BNI. Även om vissa mindre höjningar skett detsenaste året måste nu ambitionerna höjas kraftigt så att enprocentsmålet kanuppnås . Men liksom i tidigare socialdemokratiska budgetarsaknas det i nu liggande budgetförslag en konkret tidsplan för närenprocentsmålet för biståndet skall återställas. Socialdemokraterna och desssamarbetspartier v och mp fortsätter att skjuta de substantiella höjningarna påframtiden. "Gärna solidaritet, men inte nu", är parollen.Folkpartiet anser att regeringen bör fastslå en konkret tidsplan för närenprocentsmålet skall uppnås. Först då kan den utlovade höjningen avbiståndsanslaget anses vara trovärdig.Det är viktigt att slå fast att regeringens nedskärningar inombiståndspolitiken inte har kunnat motiveras med uteblivna resultat. Tvärtom.Biståndet har i hög grad bidragit till positiva resultat. Investeringar i"mänskligt kapital" har exempelvis ofta varit mycket framgångsrika.Biståndet har främjat läskunnighet, försett människor med rent vatten, lärtdem vikten av hygien och gett dem tillgång till en fungerande hälso- ochsjukvård. Stödet till diktaturernas offer i och södra harinte bara varit humanitärt motiverat utan har också förbättrat förutsättningarnaför den demokratisering som pågår. Lyckade biståndsinsatser hamnarsällan i tidningen men de existerar likafullt och är många. De som hävdar attbistånd är onödigt saknar grund för sitt påstående.Vi vill hävda kvalitetens betydelse i biståndet. Precis som inom andraskattefinansierade verksamheter måste strävan vara att få ut så mycket sommöjligt av varje satsad krona. Vi måste effektivt utvärdera våra insatser och takonsekvenserna av misslyckanden. I själva verket är effektivitet särskiltangelägen just inom u-landsbiståndet med tanke på att verksamheten tar siktepå fattiga och utsatta människor. Men man skall då minnas att effektivitetkräver att mottagarnas, det vill säga de fattiga befolkningarnas, intressensättsi förgrunden. Erfarenheten visar att biståndet tar skada när ovidkommandehänsyn, exempelvis maktpolitiska strävanden eller exportintressen, tillåtsstyra.Svensk biståndspolitik skall ha en tydlig demokratiprofil. Demokratimedför positiva effekter som gynnar utvecklingen i landet. Makthavare somvill bli omvalda har ett intresse av att genomföra samhälleliga förändringar.En positiv demokratisk och ekonomisk utveckling i och det gamlaöstblocket ligger i hög grad i intresse. Påtvingade befolkningsomflyttningarkan långsiktigt motverkas. Och sist men inte minst attden enskilda människan åtnjuter större möjligheter att påverka sinlivssituation. Därför måste även demokratins idéer spridas över världen.Demokrati och respekt för mänskliga rättigheter har också ett egenvärde.De är alltså inte endast ett medel att skapa utveckling utan en förutsättningföroch en del av själva utvecklingsbegreppet. Det handlar om att skapaanständiga samhällssystem utan förtryck. Sådana system är i längdenutvecklingsbefrämjande också i ekonomisk mening. Men det är intehuvudskälet till att vi vill främja dem. Det skälet är i stället vårmänniskosyn.I ett läge där många människor runt om i världen fortfarande plågas avdiktatur och förtryck kan få uppgifter vara viktigare än att sprida demokratinsidéer.Skuldfrågan har i takt med 1980- och 90-talensdemokratiseringssträvanden åter hamnat i rättmätig fokus som ett av destörsta hindren till utveckling för fattiga länder. Tyvärr har svenskt biståndpåsenare år fått bevittna hur anslagsposten för ekonomiska reformer drastiskthållits inne som en följd av regeringens utgiftstak för biståndet. Flera länderdär det var tänkt att skulle ge nytt eller fortsatt stöd till enpågåendereformprocess, fick lov att vänta. Detta trots att det svenska bidraget skullehafört flera länder betydligt närmare det sk. HIPC-initiativet för att uppnåstörreskuldlättnader. förordar kraftigt ökade satsningar på ekonomiskareformer och skuldavskrivningar.Sverige i - offensiv förEuropasamarbetetAldrig har det varit fred så länge i västra . harvälståndet vuxit så snabbt och nått sådan höjd. Aldrigtidigare har vanliga européer haft en så hög levnadsstandardsom idag.Detta har inte åstadkommits utan ansträngningar. Att länderna i vår del avvärlden valde internationalism och samarbete genom bl a EEC, EG och EU,istället för det tidigare traditionella nationalstatstänkandet, har visat sigframgångsrikt. Dessa historiska framgångar vill vi liberaler slå vakt om ochvidareutveckla.Ett helt EuropaNär föll uppstod i nya möjligheter,men också risker för instabilitet. För att säkra en stabilpolitisk och ekonomisk utveckling fördjupades i väst EU-samarbetet, främst genom euron. beslöt EU:s ledare attunionen skulle utvidgas med länderna i , Öst- ochCentraleuropa.Utvidgningen österut är och kommer att vara EU:s absolut viktigasteuppgift framöver. Det är genom att de nya demokratiernainlemmas i ett tätt nätverk av handel, kultur och politisk samverkan somdemokratin bäst kan säkras. Utvidgningen är ett moraliskt åtagande som ej fårskjutas . anser att unionen bör vararedo att ta emot de första kandidatländerna.För att utvidgningen på allvar ska kunna påbörjas är det oerhört angelägetatt EU:s nuvarande medlemsländer skyndsamt genomför de kvarvarandeinstitutionella reformer som krävs och att den förlegade gemensammajordbrukspolitiken (CAP) avregleras. beklagar attregeringen under det svenska ordförandeskapet varit så passiv i frågan omCAP. Konkreta förslag för hur en reformering av CAP ska gå till saknas. Omregeringen menar allvar med sina strävanden om att försöka nå framsteg iutvidgningsprocessen borde den under ordförandeskapet presentera enåtgärdsplan för hur en reformering av CAP ska gå till.Utvidgningen är inte bara historiskt och moraliskt viktig - hela ochdess medborgare tjänar på den. Ett EU som innefattar i princip helakontinenten skapar en dynamisk och konkurrenskraftig marknad. Det ger ossmöjligheter att arbeta för en bättre miljö i hela och ta krafttag för attbekämpa gränsöverskridande brottslighet. Säkerheten och stabiliteten ökar.Koncentrera arbetsuppgifterna - tillämpa"närhetsprincipen"Om EU ska nå resultat och legitimitet måste samarbetetkoncentreras på färre uppgifter. Vi liberaler vill bygga eneuropeisk union som agerar kraftfullt där europeisktsamarbete är nödvändigt, såsom upprätthållandet av fred ochsäkerhet genom den gemensamma utrikespolitiken, globaltansvar genom internationell solidaritet och en gemensamhuman asylpolitik, en gemensam och konkurrenskraftigvaluta, arbetet för säkrare livsmedel, kampen mot denorganiserade brottsligheten, kampen för en bättre miljö samtupprätthållandet av den fria konkurrensen, inklusive inomjordbruksområdet.På övriga områden vill vi att beslutsrätten ligger kvar i varje medlemsland.Visst har medlemsländerna mycket att lära av varandra, men vi liberaler äremot en uppifrån kommande likriktning av grundskola, barnbidrag,dagisavgifter och föräldraledighet. Frågor av denna karaktär ska inte vara enav EU:s uppgifter. Här bör närhetsprincipen tillämpas så långt det är möjligteftersom dessa beslut ligger mycket nära den enskildes vardag och bästbestäms i första hand av medborgarna själva eller lokala och nationellapolitiska församlingar. Det är också där ansvar utkrävs.Vi anser vidare inte att det finns någon anledning att till gemensammabeslut på EU-nivå lägga vare sig skattesatser eller skattesystem. Vilketskattetryck och vilken blandning av skatter ett enskilt land har ska vara upptill varje enskilt medlemslands medborgare att avgöra.Vi vill dock lyfta fram ett viktigt undantag. Det kan vara nödvändigt attinföra gemensamma miniminivåer för att komma åt gränsöverskridandemiljöförstöring. Med samma motiv som vi vill använda oss avmajoritetsbeslut för regler i syfte att komma åt andra gränsöverskridandeproblem kan vi behöva använda ekonomiska styrmedel i form av miljöskatter.Vi anser exempelvis att det är nödvändigt att införa en gemensamminiminivå för en koldioxidskatt i EU-länderna för att motverkaväxthuseffekten. En majoritet av länderna i EU är för en harmonisering av enkoldioxidavgift på EU-nivå. Det är beklagligt att den socialdemokratiskaregeringen i minoritet fortsätter att benhårt motsätta sig en för vårgemensamma miljö så viktig reform.ValutasamarbetetDet europeiska samarbetet har alltid haft som huvudsyftefred och demokrati. Den ekonomiska integrationen är detviktigaste medlet: - frihandel och fri rörlighet för personer,varor, tjänster och kapital - skapar en gemensam marknad.EMU är en logisk fortsättning på detta samarbete.Genom EMU-medlemskap ökar förutsättningarna för en god, stabil,svensk tillväxt. Priserna sjunker som en följd av ökade prisjämförelser ochdärmed ökad konkurrens. Det tjänar svenska konsumenter på, liksomvälskötta svenska företag och deras anställda. Sammantaget ökar välståndet iSverige och - mer resurser blir tillgängliga för såväl privatkonsumtion som offentligt finansierad vård, skola och omsorg.Men det viktigaste av allt är detta: diskuterar och beslutar européergemensamt i viktiga ekonomiska frågor. I Euroland sker detta bl a genom atten person från varje land finns i ledningen för (), och attfinansministrarna regelbundet träffas i det s k . Vid dessa mötenbehandlas viktiga beslut om ekonomi och ekonomiska politik.Många gånger fattas de facto-beslut. är inte med vid dessa tillfällen.Hade varit med kunde vi ha haft insyn och kunnat påverka - nu är detbara att följa de andras beslut.Att en knapp majoritet i röstade nej till EMU understryker engammal politisk sanning som vi i erfor redan i samband med EU-folkomröstningarna 1994, nämligen att "all politics is local". Utgången av enfolkomröstning bestäms av lokala förutsättningar, lokal opinionsbildning ochväljare som inte styrs av omröstningar i omvärlden. De senare fungerar på sinhöjd som bakgrundsmusik. Utgången i bör tjäna som ett mementoför alla dem som, i motsats till , trott att EMU-medlemskapetskulle vinnas utan ansträngning, oundvikligt och med politisk automatik. Såblir det inte. Det blir en hård strid och vi i ser fram mot att tadenstriden. liberalerna är tydligt, ideologiskt och stridsberett i EMU-frågan!Långsiktiga argument för EMUVi vill här lyfta fram några argument som blivit alltviktigare:Sverige marginaliseras politiskt genom att inte bara stå utanför EMU utanatt landet också saknar en officiellt deklarerad regeringsstrategi för inträde iEMU. får ett mindre inflytande de facto om än inte alltid de jure.Detta har hävdats av många bedömare, bl a den tidigare finansministern , som bör veta vad han talar om.Utanförskapet är tydligt under det svenska ordförandeskapet. I takt med attEurorådet nu får en allt starkare och mer politisk roll i EU-samarbetet blirSverige marginaliserat. Detta kommer sannolikt att visa sig särskiltbekymmersamt när och är på väg in i en sämre konjunktur.Allt fler frågor, inte minst de som rör finanspolitikens samordning, hanteras iEurorådet. De länder som inte deltar lämnas därigenom utanför viktigadiskussioner. Under ordförandeskap får den svenske finansministerninte ens komma in i rummet. Mötena leds av finansminister.Sverige fortsätter vid utanförskap att ha ett svagare inflytande i ,ECB och andra viktiga EU-institutioner, och ses kanske också över axeln vidförhandlingar beträffande den finanspolitiska samordningen,konkurrensreglerna och hanteringen av EMU-relaterade frågor i sambandmed EU:s östutvidgning. Flera euroländer vill formalisera till ettforum där bindande beslut tas.Ett av mest uppmärksammade besluten rörande svenskekonomisk politik är det nuvarande regeringspartiets principiella ja till EMUvid dess partikongress . Icke desto mindre har regeringspartiets beslutinte heller i denna finansplan bevärdigats med något omnämnande. Sverigesregering har sålunda ännu inte åstadkommit någon officiell avsiktsförklaringvar den står i frågan om och EMU.Att regeringen officiellt inte vill kännas vid regeringspartiets - och för dedelen LO:s - kongressbeslut om EMU i sitt viktigaste policydokument väckernaturligtvis frågor om regeringens engagemang och egentliga avsikter. Enmöjlighet är att den inte vill binda sig, utan bara vill binda det egna partietsom en EMU-positiv gest i samband med det svenska ordförandeskapet. Pågrund av den välkända splittringen både i regeringen och regeringspartietkanske regeringen med finansplanens tystnad avser att tiga ihjäl hela frågan.EMU:s ekonomiska och utrikespolitiska betydelse för underordnas iså fall den socialdemokratiska partitaktiken och maktambitionerna.Misstanken närs ytterligare av regeringens täta samarbete med de EU-fientliga stödpartierna.Priserna kommer att pressas i genom att de flesta marknader medeuron integreras över gränserna. Det leder till att konsumenter och inköparekan tillgodogöra sig minskade transaktionskostnader, minskad växelkursriskoch en intensivare konkurrens från utländska företag om de svenskakonsumenternas och inköpschefernas gunst. Prisjämförelser blir ännu enklareatt göra från när de gemensamma sedlarna och mynten införs iEuroland. Prisnivån i är högre än EU:s, vilketdock delvis förklaras av högre indirekta skatter i Sverige.Utflyttning av företag bromsas. Den hett debatterade frågan om utflyttningav nyckelpersoner från , och hela eller strategiska delar av företag, ärrelevant i eurosammanhanget. Utflyttningen har flera drivkrafter, förvisso,men att som regeringen gör fortsätta att bortse från att den svenska attitydentill EMU för företagen spelar roll i sammanhanget är anmärkningsvärt. Få -om ens någon person i t ex näringslivet eller fackföreningsrörelsen - tordeanse att landets EMU-politik helt saknar betydelse för företagenslokaliseringsbeslut, eller att lokaliseringsdebatten skulle sakna relevans förden långsiktiga utvecklingen av svensk ekonomi.Vi ser allt tydligare tendenser till att både svenska och andra ländersföretag förbereder sig för att agera på europeisk nivå. Ett antal fusioner ochandra omstruktureringar är tydliga tecken på att företagen förbereder sig föratt kunna uppträda i mindre utsträckning som nationella och i högre grad sominternationellt baserade företag. Ledningarna tänker alltmera europeiskt, alltmindre nationellt. Det gäller också facket, om än i mindre utsträckning. I denprocessen missgynnas eftersom vi står utanför euroområdet.Sverige skulle behöva ett antal tydliga, långsiktiga plusfaktorer för att iden europeiska konkurrensen kunna stå starkt även utanför den ekonomiskaoch monetära unionen, EMU. Det har vi inte. Skatter,arbetsmarknadsregleringar, problem i utbildningssystemet och det periferaläget i förhållande till köpstarka marknader missgynnar företaglokaliserade till . Företagsutflyttningen pågår kontinuerligt, den väntarinte medan eventuellt funderar på kompenserande åtgärder.Att hejda och vända strömmen är ett akut, starkt argument för att så snart sommöjligt gå in i eurosamarbetet.Ökad finansiell stabilitet och trygghet. En kostnad med att stå utanförEMU, som också kommit alltmera i fokus , är växelkursensinstabilitet. Professor , , undersökte denna fråga ochkonstaterar bland annat att om man jämför växelkursinstabilitet före EMU-starten hos de elva ERM-länderna som sedan blev EMU-11 medmotsvarande instabilitet hos andra länders valutor visar det sig finnas "enmycket lägre volatilitet (instabilitet, vår anmärkning) i EMU-länderna jämförtmed länder med flytande växelkurs som , och ".Specifikt om den finska marken skriver Genberg att "somföregick inträde i var markens volatilitet mycket lik den sområdde i länder med flytande kurs, som schweizerfrancen och svenska kronan.När gick med i föll dock markens volatilitet till mindre än entredjedel av den tidigare nivån". (Genberg, H (2000), "Managing 'sTransition to EMU", SNS Occational Paper, nr 83, , s. 16-17, våröversättning.) Med tanke på att globala finansiella kriser nu blivit ettåterkommande fenomen (Asienkrisen, Brasilienkrisen, Mexicokrisen,Rysslandskrisen, instabilitet, osv) är en stabil växelkurs avstort och växande värde för såväl hushåll som företag. Att gå med i EMUreducerar denna utomordentligt svårbedömda, men ofrånkomliga, risk på ettlångsiktigt sätt. Att vänta-och-se kostar alltmera. Många förefaller tycka att börfortsätta med linjen att vänta-och-se i EMU-frågan. EMU-utredning,som landade på denna slutsats, är dock överspelad på flera viktigapunkter.För det första finns det kostnader förenade med att vänta, dvs alla defördelar som redan nämnts kommer vid en vänta-och-se-strategi inte svenskaföretag och hushåll till del. Om det skall vara någon poäng med att väntaförutsätter det att kan lära något viktigt om konsekvenserna avmedlemskap genom att stå utanför EMU. Den gemensamma valutan och ECBhar funnits och fungerar som tänkt var. Denna erfarenhetkan vi i nu räkna hem.För det andra: även om väntar kan ingen utredning i världensedan med någon större grad av precision kvantifiera hur stora kostnader ochintäkter som detta medfört, eftersom andra förändringar pågår ivärldsekonomin.Däremot, för det tredje, cementerar en vänta-och-se-linje en osäkerhet intebara om långsiktiga penningpolitiska regim utan också om Sverigeslångsiktiga ambitioner beträffande den ekonomiska och politiskaintegrationen med övriga . Detta har blivit en alltmer relevant aspektsedan nu 12 av 15 EU-länder är med i och de östeuropeiskakandidatländerna önskar EMU-medlemskap. Utredningen missbedömdeantalet länder som skulle gå med i från start till fem sex länder.För det fjärde: osäkerheten om vilka långsiktiga förutsättningar som gällerför verksamhet på svensk botten leder till att investeringsbeslut fördröjs ochatt investeringar förläggs på annat håll. Hela utflyttningsdebatten saknas iutredningens digra betänkande.För det femte: utredningen tog miste i sin analys av förutsättningarna förstrukturella reformer av arbetsmarknaden, som utredningen ville göra tillvillkor för svenskt EMU-medlemskap. Utredningen trodde att sådanareformer var beroende på folkbildning och upplysning, medan de i självaverket hindras av LO-fackets tidlösa och nakna maktambition. "Vi står ivägen", som LO:s förre ordförande uttryckte organisationens inställning välmedveten om att den finansierar regeringspartiets valrörelser. Skall det blistrukturella reformer krävs en ny regering.För det sjätte: av naturliga skäl kunde inte utredningen analysera EMU-frågan med dagens östutvidgningsperspektiv, dvs varken kandidatländernassträvan att komma med i , eller konsekvenserna för avatt stå utanför ett utvidgat EU och EMU.Socialdemokraterna angav till att börja med, under tid(), sex villkor för inträde. Dagens regering har valt attkoncentrera obeslutsamheten till två villkor för svensk EMU-anslutning: delsatt det skall finnas belägg för att det råder en fungerande lönebildning, delsattSveriges konjunktur skall vara i samklang med Eurolands.