mot · GP02K427 · 2001-10-05 00:00:00 — 9 Utvidgningen av EU blir möjligen ytterligare något försenad. Några länder kan genom folkomröstning välja att rösta nej. Men politiskt måste den betraktas som oåterkallelig från EU:s sida. uppfattning om bygger på ansökarländernas självbestämmanderätt. Det är länderna själva som måste avgöra ifall de önskar vara med i EU eller inte. Kommande utvidgning är elitpräglad. Det gäller ansökarländernas politiska elit, där den överväldigande delen är för EU-medlemskap medan befolkningarna tycks vara mer osäkra och avvaktande. Och det gäller även EU-ländernas politiker som också är obetingat för, men där entusiasmen bland de breda folklagren är minst sagt ljummen. Det finns all anledning att vara generös gentemot de krav på undantag som ansökarländerna för fram. De har tvingats acceptera hela EG/. Det gäller mer än 80 000 sidor lagtext. Och de har också tvingats till ensidig anpassning till kapitalistisk marknadsorientering, dvs. att bygga sina samhällsekonomier efter principen produktion för profit. Vi anser inte att medlemsstaterna ska diskrimineras vare sig när det gäller jordbruksstöd eller rätten att söka jobb i andra länder eller vid färre röster till i förhållande till deras befolkning, som och utsatts för, bara för att nämna några aktuella exempel. De ekonomiska skillnaderna är betydande. I The statesmants yearbook, 2001, liksom i , är följande tabell redovisad: Land miljoner invånare procent av EU:s medelinkomst 0,8 74,7 2,0 70,0 10,2 58,8 9,8 50,1 5,4 46,9 38,7 37,8 1,4 37,4 65,7 32,3 3,7 29,2 2,4 28,4 22,5 27,0 8,3 23,5 Och själva medlemskapet i sig kommer inte att leda till nämnvärda förändringar eftersom det mesta redan är uppfyllt genom de Europaavtal som EU redan har med kandidatländerna. Det som avtalen inte reglerar är bland annat jordbruksstöden och strukturfonderna. Och här ligger de stora problemen. Det stora hindret för utvidgningen hänger samman med EU:s jordbrukspolitik. Flera ansökarländer har en stor jordbrukssektor. För vidkommande är av arbetskraften bönder, i ännu fler. EU hävdade vid toppmötet i att ansökarländerna inte skall få del av direktstöden för djurbidrag och arealstöd, som utgör av jordbruksstödet. Skälet till det var att ansökarländernas jordbruk inte drabbats av samma prisförändringar som EU när prisstödet till stor del ersattes med direktstöd. Alla ansökarländer kräver nu direktstöd. Det är i praktiken ogörligt att motivera varför en svensk och relativt välmående bonde ska ha tillgång till EU:s bidrag medan en polsk fattigbonde skall förvägras samma sak när de säljer sina produkter på en gemensam marknad till samma pris. Men svaren från EU:s sida pockar på en lösning. I annat fall kommer utvidgningen att försenas eller att kandidatländerna tvingas till medlemskap med tydliga diskriminerande inslag. Vi har i en särskild motion om reformering av EU:s jordbrukspolitik redogjort för vår syn på hur EU:s jordbrukspolitik bör förändras. Inriktningen i förslagen är en övergång från direktstöd till miljö- och regionalpolitiskt stöd. En sådan reform kan också minska kostnaderna för jordbrukspolitiken. Vid toppmötet i hävdades det att en medlemsstat, ny som gammal, ej kan erhålla mer strukturfondsstöd än av dess BNP. närings- och teknikutvecklingsverket, har på ESO:s uppdrag (DS:2000:60) studerat två olika scenarier för perioden 20072013 för ett EU med 27 medlemsstater. har utelämnats eftersom jämförbar statistik har saknats. Siffrorna bygger på nuvarande regler och uttrycks i miljoner euro: 20002006 20072013 20072013 scenario 1 scenario 2 EU-15 193,9 84,3 72,4 12 ansökarländer 40,0 358,1 174,0 EU-27 233,9 442,4 246,4 I det första scenariot undersöks utfallet för olika länder vid en tillämpning av nu gällande regelsystem men utan den maxgräns på av BNP som bestämdes i . I detta scenario finns heller inget tak för EU:s samlade utgifter (1,av ländernas samlade BNP). Scenario 1 måste betraktas som helt orealistiskt. Det skulle spä på utgifterna kopiöst. I det andra scenariot tillämpas 4-procentsspärren och inryms i det finansiella perspektivet (1,av BNP). Detta belopp fördelas så att 237 miljarder går ut via strukturfonderna och går via sammanhållningsfonden. Dessa beräkningar visar att utvidgningen kommer att ställa EU inför betydande omvälvningar och skapa stora spänningar. I det första scenariot så kommer fyra femtedelar av stöden att gå till ansökarländerna. I det andra kommer två tredjedelar att gå samma väg. Men det intressanta är att skillnaden mellan de två scenarierna endast är för det stöd som går till nuvarande EU-länder. Och studerar man bidragen från Sammanhållningsfonden så kommer de endast att utgå till av de nuvarande medlemsländerna. Det gäller båda alternativen. Sammanhållningsfonden är mer generös mot bidragsmottagarna än övriga strukturfondsbidrag, där medfinansieringsdelen är större. Vid sidan om jordbruksstöden är denna fråga den kanske mest komplicerade att reda ut innan en utvidgning kan komma till stånd. Lösningen kan ligga i att strukturfonderna och Sammanhållningsfonden avvecklas på EU-nivå. Fördelen med fonderna från EU:s sida är att systemet skapar ett beroendeförhållande mellan bidragsmottagarna och EU. Nackdelen är att fonderna inte anses särskilt effektiva. analys som beskrevs ovan kom också fram till att det är svårt att leda i bevis själva nyttan med strukturfondssystemet i ett utjämnande perspektiv. var under det svenska ordförandeskapet mycket pådrivande för utvidgningen. Det uppskattades av kandidatländernas regeringar. Det belgiska ordförandeskapet har inte visat samma intresse i dessa frågor. Det är därför viktigt att nu driver på och presenterar hållbara förslag till lösningar inom det finansiella perspektivets ramar på jordbruks- och strukturfondssidan, men som innebär att kandidatländerna inte utsätts för diskriminering. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. () () () () () () () () () () ()