mot · GP02U305 · 2001-10-05 00:00:00 — 8.11 Barnens rättigheter Många av barnen i världen utsätts för krig och blir flyktingar. De drabbas även av oacceptabla lidanden genom en omfattande kommersiell sexuell exploatering. Det globala samarbetet måste ökas och organiseras och respekten för barn i alla länder måste stärkas. Regeringen måste med utgångspunkt i föra en dialog om länders ansvar att verka för barnens rättigheter enligt konventionen men också verka för vår och det internationella samfundets skyldighet och vilja att bistå länderna för att på alla sätt söka förverkliga barnets rättigheter. Inom ramen för arbetet är områden som gatubarnen, barnarbete, kommersiell sexuell exploatering av barn, barn på institutioner, barn och hiv/aids, barn i väpnade konflikter samt barn med funktionshinder, särskilt prioriterade områden. 8.12 Mänskliga rättigheter och utveckling, beroende av varandra Mänskliga rättigheter och utveckling delar en gemensam vision och ett gemensamt mål, nämligen att garantera frihet, välstånd och människovärdet för alla. Det handlar bland annat om att slippa diskrimineras, att uppleva rimlig levnadsstandard, att få utvecklas och uppnå sin personliga potential, att känna personlig säkerhet, att leva med en rättstrygghet, att få uttrycka sina åsikter och deltaga i samhällets demokratiska beslutsfattande och att få arbeta under rimliga förhållanden. Inom biståndspolitiken är mänskliga rättigheter såväl ett medel som ett mål. Ekonomisk och social utveckling är nödvändigt för att kunna uppleva mänskliga rättigheter, liksom mänskliga rättigheter är en förutsättning för tillväxt och utveckling. Det är alltså en nödvändighet i utvecklingssamarbetet att hela biståndet genomsyras av mänskliga rättigheter, samt att specifika MR-projekt prioriteras. På så sätt främjas människovärdet samt möjligheten att höja levnadsnivån för de fattigaste. 8.13 Utbildning har rätt till undervisning. Undervisningen skall vara kostnadsfri, åtminstone på de elementära och grundläggande stadierna. Den elementära undervisningen skall vara obligatorisk. Yrkesundervisning och teknisk undervisning skall vara allmänt tillgänglig. Den högre undervisningen skall stå öppen i lika mån för alla på grundval av deras duglighet. (Artikel 26:1 i FN:s allmänna förklaring) En grundläggande utbildning för alla människor är nödvändig, eftersom det är en mänsklig rättighet och för att den bidrar till att människor blir medvetna om sina rättigheter. Det i sig kan lägga grunden för människor att våga kräva av de ansvariga att tillgodose deras medborgerliga rättigheter. Utbildning är också nödvändig eftersom den förutom faktakunskaper ger en rad positiva bieffekter. Utbildning är fattigdomsminskande, främjar demokratiutveckling, ökar jämlikheten samt möjliggör en hållbar ekonomisk utveckling. För individen innebär också en utbildning att hon får en ökad självrespekt och säkerhet. Läskunnigheten i världen har ökat och antalet barn som går i primärskola likaså. Det finns dock fortfarande 100 miljoner barn som inte går i skolan och 800 miljoner vuxna som inte kan läsa. En rad faktorer har identifierats som orsaker till varför skolgång avbryts eller inte ens påbörjas i utvecklingsländerna. Därför kan utvecklingssamarbetet inom utbildningen till exempel främja information till föräldrar, sänka skolkostnaderna för skoluniform samt ta bort skolavgiften helt. Säkerheten på väg till och från skolan och i skolan måste garanteras. Det är även viktigt att flickor får gå i skolan och får slutföra sin skolgång före ingående av äktenskap. De som av olika skäl avbryter sin skolgång måste få möjlighet att fullfölja sin skolgång. Dessutom måste utbildningskvalitén säkras så att innehållet blir meningsfullt för elever, vuxna och barn. Vi anser vidare att undervisningen måste innehålla värden som främjar ett demokratiskt tänkande och tillmäter alla grupper och individer i samhället lika värde. Könens jämställdhet, tolerans, pedagogik och lärarens roll är viktiga faktorer att arbeta med vad gäller utbildning inom utvecklingssamarbetet. En grupp som ofta glöms bort är de funktionshindrade, vilka har samma rätt att åtnjuta utbildning som alla andra. Detta måste lyftas fram i samarbetet, eftersom partnerländer ofta ser detta som en lyx man inte har råd att satsa på. 8.14 Tillgången till mat en mänsklig rättighet har rätt till en levnadsstandard som är tillräcklig för hans egen och hans familjs hälsa och välbefinnande, däri inbegripet föda, kläder, bostad, hälsovård och nödvändiga sociala förmåner, vidare rätt till trygghet i händelse av arbetslöshet, sjukdom, invaliditet, makes död, ålderdom eller annan förlust av försörjning under omständigheter, över vilka han icke kunnat råda. (Artikel 25:1) I FN:s förklaring om de mänskliga rättigheterna, artikel 25 och i konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, artikel 11, har man slagit fast att varje människa har rätt till mat och att ingen skall behöva vara hungrig. Trots detta dör tiotusentals barn till följd av näringsbrist. För varje människa som dör av näringsbrist eller svält kränks de mänskliga rättigheterna. Det internationella samfundet måste arbeta för att minska fattigdomen i världen för att generellt förbättra levnadsvillkoren inkluderande tillgången till näringsrik mat för alla. Detta skall också leda till att svältkatastrofer inte uppkommer. När detta ändå sker, menar vi att katastrofbiståndet skall vara på plats tidigt. kan det gå efter det att första varningen inkommer till dess att det internationella samfundet reagerar i handling. Då är det ofta , och människoliv går till spillo helt i onödan. 8.15 Hälsovård har rätt till adekvat hälsovård, vilket i praktiken inte är fallet på många platser i vår värld. Malaria dödar nästan 2,5 miljoner människor , främst i de fattigaste länderna i söder om . Inom bioteknologin har det visat sig att det finns stora möjligheter att ta fram ett definitivt vaccin mot malaria. Oviljan att sponsra denna forskning är tydlig. En variant av tuberkulos som är resistent mot alla traditionella mediciner har blossat upp, främst i de fattigaste länderna, men även i vårt närområde i de baltiska länderna och i . Hiv/aids utgör en växande katastrof. I säger man att var tredje 15-åring kommer att dö av sjukdomen . Av de 36 miljoner som lever med hiv/aids bor mer än 23 miljoner i söder om . I får hivsmittade inga bromsmediciner eftersom ingen kan betala för dem. Det har också skett en explosionsartad ökning av hiv/aids i och många länder i . Situationen är så akut att extraordinära insatser måste sättas in. På flera platser i världen finns möjlighet att tillverka bromsmediciner för låga kostnader. Människolivet äger samma värde oavsett var det står att finna. Alla har rätt till adekvat hälsovård. En kraftansträngning måste till för att säkra denna rättighet för alla människor. bör kraftfullt bistå i kampen med att bekämpa och hindra spridningen av sjukdomar som främst drabbar utvecklingsländer, exempelvis malaria, tuberkulos och inte minst hiv/aids. Hälsoforskningen i västvärlden måste få incitament att även forska och ta fram botemedel för de fattigas sjukdomar. Detta kan och bör ske genom ett samarbete mellan regeringar, internationella organisationer och läkemedelsföretag. 8.16 Humanitärt bistånd i krig och naturkatastrofer Det är i krig och vid katastrofer som människors rättigheter kränks som mest. I akuta katastroftillstånd råder särskilda förutsättningar och regler för hur humanitära insatser skall hanteras. Naturkatastrofer omgärdas av mindre komplicerade regler än krig och konflikter. Den humanitära rätten, som finns med i , innebär att människor i konfliktområden har rätt till humanitär hjälp. De har rätt till förnödenheter och tak över huvudet. Särskilt utvalda organisationer med speciella mandat skall se till att sårade och sjuka både civila och soldater får den vård de behöver. De uppgifter som en humanitär hjälpinsats i konfliktområden innebär omfattar såväl assistans som skydd. Vad gäller assistans ingår allt som har med människors fysiska behov att göra, bland annat att vatten och mat finns att tillgå liksom en förebyggande och kurativ sjukvård. Den andra delen gäller juridiska uppgifter, som t.ex. att besöka krigsfångar, arbeta med familjeåterförening och göra känt för befolkningen vilka lagar och regler som gäller i den svåra situationen. Det är viktigt att det humanitära biståndet får ökat utrymme i det fredsuppbyggande arbetet och i utvecklingssamarbetet. 8.17 Barnsoldater I många av världens pågående konflikter finns det barnsoldater. Dessa psykiskt och fysiskt misshandlade barn riskerar skador . är det över 300.000 barns rättigheter som kränks genom att de tvingas delta i strider och konflikter runtom i världen. Mer än 120.000 barnsoldater finns i , enligt . I stort sett alla världens regeringar har ingått muntliga avtal att beakta barnens rättigheter till särskilt skydd. På många ställen i världen har dock barnen inte endast utsatts för samma lidande som vuxna, utan även varit en särskild målgrupp på grund av att de är just barn och därmed beroende, sårbara och påverkbara. Det finns på sina ställen handlingsprogram för träning av barn till duktiga soldater, t.ex. small boys unit har ett helt koncept för hur man utbildar barnsoldater. Vi anser att användandet av barnsoldater är helt oacceptabelt, och vi anser att kampen mot detta måste prioriteras i det internationella samfundet. 8.18 Hjälpa flyktingar i nöd Flyktingar skall i det land dit de har tagit sin tillflykt åtnjuta de rättigheter som gäller lika för alla. Världens regeringar bör påminnas om detta. Krav måste ställas på att de särskilda rättigheter som tillkommer människor med flyktingstatus uppfylls. De flyktingar som vill, skall beredas möjlighet att återvända till sitt hemland, eller om det handlar om internflyktingar, till sin hembygd. I dessa fall måste säkerheten och skyddet för återvändande flyktingar garanteras. Det enorma antalet flyktingar som flyr undan krig, naturkatastrofer och djupaste fattigdom har inte minskat under det senaste årtiondet. Det är över 20 miljoner människor som befinner sig på flykt i världen . menar att alltfler flyktingar söker sina vägar till väst. Om inte omvärlden tar tag i roten till de problem som tvingar människor att lämna sina hemländer kommer detta att utvecklas till en ohållbar situation. Kritik riktas även från UNHCR mot att världens regeringar väljer ut särskilda flyktingområden beroende på strategiska intressen och officiella påtryckningar. Som exempel nämns det snabba agerande från givarländer till Kosovo 1999 medan och har lämnats åt sitt öde. Vi anser att de minskade bidragen till UNHCR från medlemsländerna utgör ett stort problem, vilket tvingar UNHCR att stänga kontor och lägga ner flyktingläger runt om i världen. måste arbeta för att EU och andra länder ökar sin vilja att hjälpa flyktingar i nöd, liksom att öka bidragen till internationella hjälporganisationer. 8.19 Kvinnor i konflikter I många konflikter används ett särskilt vapen mot kvinnor, antingen enbart riktat mot kvinnan i sig eller som hämnd eller tortyr för manliga närstående. Våldtäkt mot kvinnor har oerhört tragiska konsekvenser för offret, men också för hennes anhöriga, inte minst barnen. Våldtäkter som hämnd var mycket vanliga då militära interventioner sattes in i Kosovo, eftersom verksamheten på marken inte kunde kontrolleras från luften. I många av världens konflikter är våldtäkter och sexuellt utnyttjande snarare regel än undantag. I tas småflickor och unga kvinnor till fånga för att sedan hållas som krigsbrudar eller sexslavar hos krigsherrarna. Det är positivt att domar nu har fällts i ad hoc-tribunalerna för krigsförbrytelser i det och , som betecknar våldtäkter som brott mot mänskligheten. I perspektivet av hur många våldtäkter som begås och har begåtts i konfliktområden ter sig dessa domar dock som droppar i havet. Mer måste göras av det internationella samfundet för att skydda kvinnor från dessa övergrepp. I dessa fall, som i så många andra, skulle en permanent internationell brottmålsdomstol lydande under FN inrättas, för att mer effektivt kunna klara detta. 9 och de mänskliga rättigheterna Skyddet för mänskliga rättigheter i bygger till stor del på europeiska samarbetsorgan. Mångfalden av samarbetsformer är värdefull och underlättar flexibilitet. Av särskild betydelse är , vars domstol är den främsta garanten för mänskliga rättigheter i . har utvecklat ett väl fungerande MR-skydd som ska bevaras och stärkas. måste vi vidareutveckla detta system, som kompletterande ansträngningar kan göras inom EU. Det gäller att konstruera ett sammanhållet europeiskt system för kontroll av mänskliga rättigheter, som både är flexibelt och kraftfullt. 9.1 och Den tidiga 1900-talshistorien visar på behovet av mellanstatlig kontroll av respekten för mänskliga rättigheter. med dess konvention har blivit den viktigaste oberoende kontrollinstansen. 41 europeiska stater har skrivit under och är därmed underordnade som slutlig instans. utvidgades rådet till att omfatta de flesta länder i , även . Konventionen är unik genom möjligheten för enskilda personer att föra en medlemsstat till internationell domstol. har konventionen kompletterats genom att flera nya områden har tagits upp av , bl.a. genom konventioner om tortyr, sociala rättigheter och biomedicin. Resurserna till arbetet i bör stärkas. Genom sin stora geografiska täckning, sin tradition av politisk dialog och genom starka ställning har rådet en unik betydelse för de mänskliga rättigheterna. Men lider domstolen av en enorm arbetsbörda som lett till oacceptabla dröjsmål i rättsprocessen. För att förbättra situationen invigdes en reformerad domstol. En kommissarie för mänskliga rättigheter har också tillsatts. () är en annan viktig regional organisation som har ett nära samarbete med i fråga om mänskliga rättigheter. fokuserar på krishantering, konfliktförebyggande och återuppbyggnad efter konflikter, liksom frågan om etniska minoriteter. 9.2 Framtidens I och med EU-samarbetets fördjupning blir det också nödvändigt att unionen i den praktiska politiken tar ett större ansvar för mänskliga rättigheter. Ett viktigt område är flyktingpolitiken. råder ett farligt vakuum i ansvarsfördelningen mellan EU och medlemsstaterna. Flyktingars situation har försämrats på ett skrämmande och oacceptabelt sätt. Vi tror att en gemensam europeisk flyktingpolitik kan råda bot på detta. Men en sådan måste präglas av öppenhet och generositet. har flyktingsamarbetet handlat mycket om kontroll, och ganska lite om rättigheter. EU bör ha gemensamma minimiregler för flyktingmottagande, som inte hindrar att en medlemsstat har generösare regler. Det bör finnas regler för handläggningstider, kriterier för avvisning på saklig grund. De asylsökandes rättigheter måste slås fast i lag till exempel rätten att få kommunicera på sitt eget språk. Tyvärr finns fortfarande synnerligen stora skillnader i flyktingars rättigheter mellan EU-staterna. Kostnaderna för flyktingmottagande måste delas solidariskt mellan medlemsstaterna. De länder som får ta emot en oproportionerligt stor andel flyktingar ska få stöd. Om inte detta genomförs kommer sannolikt den restriktiva flyktingpolitiken att fortsätta. En annan institution som måste ses över är viseringskravet. kräver Schengensystemet visum för resande från 132 länder. Detta är troligen en orsak till den ökade flyktingsmugglingen och därmed den mindre humana behandlingen av flyktingar. Det kan starkt ifrågasättas om den förda politiken verkligen överensstämmer med respekten för mänskliga rättigheter. EU har också ett stort ansvar för att bekämpa s.k. trafficking, d.v.s. handel med kvinnor och barn, som är ett växande problem. Den moderna slavhandeln utgör den allra grövsta kränkning av de mänskliga rättigheterna och måste bekämpas gemensamt. 1997 antog kommissionen ett åtgärdsprogram mot människohandel. Det bör följas upp med nya åtgärder. Inte minst krävs samarbete mot efterfrågeledet. Ytterligare en svår fråga gäller den politiska utvecklingen i EU:s egna medlemsländer, vilket händelserna i i samband med regeringstillträde visar. EU måste ha klara regler för hanteringen av förbrytelser mot mänskliga rättigheter i unionen. Det är rimligt att en framtida innehåller regler vilka möjliggör för unionen att suspendera en medlem som allvarligt och upprepade gånger bryter mot mänskliga rättigheter. 10 Näringslivet och mänskliga rättigheter Vi lever i en globaliserad värld. De gränsöverskridande kommunikationerna och handeln ökar rekordsnabbt i omfattning. Liberaliseringen av varu-, tjänste- och finansmarknader tillsammans med IT-revolutionen håller på att skapa en integrerad global marknad. Men det är inte bara ekonomin som integreras. Även politiskt och kulturellt pågår en globaliseringsprocess. Allt detta får konsekvenser för MR-arbetet. Förutsättningarna ökar för opinionsbildning och information i de mänskliga rättigheternas tjänst. Det är svårt eller omöjligt för tyranniska regeringar att skyla sin verksamhet. Redan kan vi se tecken på en växande internationell debatt kring etiska frågor, där globala nätverk driver på eller kritiserar stater och företag. måste stater, NGO:er och företag samverka i MR-frågorna. 10.1 Etik och moral i näringslivet Bland de globala aktörerna finner vi alltså inte endast stater, utan också alltfler företag och organisationer. Vi anser att alla dessa globala aktörer måste ta sitt ansvar för de mänskliga rättigheterna. Inte minst eftersom globaliseringen innebär att den världsomspännande marknadsekonomin får ett allt större inflytande över samhällslivet. Det gäller för både den rika och den fattiga världen. På grund av sitt ekonomiska och sociala inflytande har näringslivet stora möjligheter att stärka respekten för mänskliga rättigheter. Det vore oförsvarligt att inte utnyttja denna potential. FN:s generalsekreterare har tagit initiativ till Global Compact en överenskommelse med näringslivet om att samarbeta kring nio principer för mänskliga rättigheter, miljö och social utveckling. Förhoppningen är att alltfler företag ska ansluta sig till överenskommelsen, och utarbeta egna planer för uppfyllandet av målen. Att engagera sig för mänskliga rättigheter bör ses som ett moraliskt obligatorium för multinationella företag. står det klart att detta kan ligga i företagets eget intresse. Bl.a. därför att konsumenter världen över numera kritiskt analyserar företagens verksamhet. Dessutom kan den samlade effekten av ett engagerat näringsliv driva på utvecklingen mot en rättsstat i utvecklingsländer, vilket är betydelsefullt även för ekonomin. Företagens inre verksamhet tjänar som regel också på respekt för grundläggande rättigheter, vilket bidrar till stabilitet och goodwill. Ett företag som uppvisar god kontroll över sina sociala villkor får också ett ökat förtroendekapital hos riskkapitalister och marknadsanalytiker. Företag bör alltså uppmanas av myndigheter, handelskamrar att utarbeta en etisk kod för sin verksamhet. Det är viktigt att en sådan kod blir så konkret som möjligt, och därmed realiserbar. Om den innehåller alltför yviga löften är risken stor att den inte fylls med innehåll. Åtaganden bör omfatta: internationella arbetslivsnormer (bland annat konventioner), exempelvis: barnarbete, mötesfrihet, frihet att bilda fackföreningar, icke-diskriminering, trygghet i arbetet, stränga regler för investeringar och samarbete i länder där MR-situationen är allvarlig, hänsyn till verksamhetens konsekvenser för särskilda gruppers livsvillkor (på grund av miljöförstöring), motarbetande av korruption och liknande beteende. I första hand bör företagen fokusera på den egna verksamheten och där driva igenom punkterna ovan. Men det finns dessutom ofta möjligheter för det samlade näringslivet i ett land att driva kraven på ett rättssamhälle (vilket också ligger i eget intresse). Särskilt verkningsfullt är om man kan enas om gemensamma principer för ett land eller en region. Om den etiska koden ska godkännas av en utomstående part är det viktigt att ställa krav på konkreta åtgärder för att uppfylla målen. Operationaliseringen av uppförandekoden är naturligtvis ofta mycket svår. En nyckel är sannolikt utbildning av personal, så att medvetenheten och kunskapen finns på arbetsplatserna. En annan är system för ansvarsutkrävande och kontroll inom företaget. Dessutom bör företaget samarbeta med FN eller NGO:er för att få opartisk kritik i utarbetandet av sina MR-planer och för att se till att de mänskliga rättigheterna tolkas på ett rimligt sätt. Det är glädjande att uppförandekoder sprider sig bland näringslivet, även i . Frågan är dock om saken helt kan lämnas i företagens händer. Åtminstone bör man undersöka möjligheten att införa ett externt kontrollsystem, exempelvis från NGO:er. Sedan har naturligtvis konsumenter/konsumentorganisationer ett huvudansvar att undersöka och granska företag och genom sina val styra företagen i önskad riktning. 10.2 Handel och MR Marknadsekonomi och öppenhet hänger ihop med mänskliga rättigheter. Utan det ena fungerar inte det andra. Insikten om detta faktum sprider sig, och FN:s generalsekreterare har varit mycket tydlig på den punkten. I förlängningen rymmer alltså globaliseringen stora möjligheter till ökad respekt för mänskliga rättigheter. Som konstaterades ovan gör den internationella närvaron och de gränsöverskridande kommunikationerna att handlingsfriheten för förtryckande regimer har minskat betydligt. Dessutom innebär det ekonomiska utbytet med omvärlden att också idéer utbyts, vilket sätter tryck på auktoritära regimer. Exempelvis menar vi att ökad handel med ett land som på kan betyda oerhört mycket för de mänskliga rättigheterna, och därför bör välkomnas. Men det finns all anledning att aktivt styra handeln i rätt riktning. Inom WTO har det höjts röster för att inkludera MR-frågor i en framtida handelsrunda. Frågan är mycket känslig. Det finns en klar risk för att MR används som svepskäl för fortsatt protektionism från i-länderna mot u-världen. Om mänskliga rättigheter ska in i WTO:s agenda måste det därför finnas tydliga regler som inte lämnar utrymme för sådant missbruk, och som syftar till dialog snarare än bestraffning. Vi anser att WTO:s dagordning måste breddas, så att handelspolitiken görs förenlig med det vi vill åstadkomma på andra områden, som miljön och sociala villkor. Även mänskliga rättigheter måste få en plats, framför allt genom att konventioner om arbetsvillkor får en stark ställning i världshandelssystemet. Utan att ställa orimliga krav på bör man uppmana till successivt höjda standarder. Gotab, 2001 () () () () () () () () () () () ()