mot · GP02So497 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:So497av m.fl. (fp)Folkhälsa 1 Innehållsförteckning 1 Innehållsförteckning 1 2 Förslag till riksdagsbeslut 2 3 Inledning 3 4 Alkoholpolitiken 3 5 Satsning på att minska yngres alkoholbruk 5 6 Barn till missbrukare 6 7 Ökade resurser till polisen för att bl.a. motverka langning 6 8 Motverka svartsprit 7 9 7 10 Bekämpa narkotikan 7 11 Ökade resurser till vård av unga alkohol- och narkotikamissbrukare 9 12 Tobak 11 13 Spelberoende 12 14 Arbetslivet 13 15 Självmord 13 16 En bra bostad 14 17 Trafiken 14 18 Buller 15 19 Skolan 15 20 Fritid och kultur 16 21 Apoteken 16 22 Forskning 17 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om beroende och missbruk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om alkohol. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om satsningar på att minska yngres missbruk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om barn till missbrukare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att motverka langning.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att motverka svartsprit.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att sälja Vin & Sprit AB.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att bekämpa narkotikan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vård av unga missbrukare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tobak. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om spelberoende. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om arbetslivet.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nationellt handlingsprogram mot självmord. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av en bra bostad.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om trafiken.5 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder mot buller. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utbildningens roll i folkhälsoarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om fritid och kultur. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om apoteken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om forskning. 1 Yrkandena 5 och 6 hänvisade till JuU. 2 Yrkande 7 hänvisat till NU. 3 Yrkande 12 hänvisat till AU. 4 Yrkande 14 hänvisat till BoU. 5 Yrkande 15 hänvisat till TU. 3 Inledning En framgångsrik folkhälsopolitik måste grunda sig på goda kunskaper om den pågående samhällsutvecklingen, om ohälsans orsaker och om vilka metoder som är framgångsrika. Den måste bygga på kunskap om olika befolkningsgruppers värderingar och kultur. Den måste också grunda sig på en insikt om att människor ser olika på nytta och risk med olika handlingsalternativ. Livet är ju mycket mer än att minska hälsorisker. Vid val av strategier i folkhälsoarbetet behövs också en sammanfattande etisk bedömning. I följande motion försöker vi lyfta fram de frågor som vi ser som de största problemen ur ett folkhälsoperspektiv. 4 Alkoholpolitiken Drogberoende innebär att missbrukaren upphäver sin egen frihet som han/hon i de flesta fall även skadar andra människor, sin familj eller andra anhöriga. Därutöver uppstår en stor kostnad för samhällskollektivet på grund av missbruket. Den enskilde människans frihet har alltid begränsningar. Enligt en liberal syn ska inte människan kunna upphäva sin egen frihet eller skada andra människors frihet. Liberalismen och humanismen bygger också på en människosyn och en moral som säger att människor har ett ansvar, inte bara för sig själva, utan även för varandra. Ur detta grundläggande etiska ställningstagande växer ett socialt patos som innebär att människor genom vardagshandlingar eller genom olika välfärdsinrättningar och lagstiftning strävar efter att hjälpa varandra. Hela detta resonemang är också en förutsättning för att individer ska kunna växa. Alla har rätt att behandlas jämlikt och ur det följer att människor har en egen sfär av frihet att välja sina liv. Men de val som individen gör ska vara så välövervägda som möjligt. Alkoholmissbruk och drogbruk undergräver förutsättningarna för att ta självständiga och välgrundade beslut. Därför bör den liberala staten i denna fråga, såväl som i andra, agera aktivt för att skapa förutsättningar för att alla individer och inte endast de med goda förutsättningar ska ha möjlighet att leva självständiga liv. Det är den ideologiska grunden för en aktiv och restriktiv alkohol- och tobakspolitik och en politik som inte tillåter andra tyngre droger överhuvudtaget. Den svenska alkoholpolitiken har syftat till att minska alkoholmissbruket och präglats dels av beskattning och reglering av partihandel, detaljhandel, utskänkning och prissättning, dels av insatser inom hälso- och sjukvård och socialtjänst av såväl förebyggande som rehabiliterande karaktär. Stora insatser har också gjorts av ideella organisationer. Det är en alkoholpolitik som varit framgångsrik och också har vunnit gehör utomlands. Det är fel att framställa utvecklingen i vår omvärld som en entydig process som obönhörligt leder till ökad frihet för marknadskrafterna inom alkoholområdet. I många länder börjar man ta alkoholproblemen på större allvar. () har antagit en alkoholpolitisk aktionsplan, som ger ett mycket starkt stöd för de principer som den svenska alkoholpolitiken vilar på. Inte minst i förs en debatt om hur alkoholens skadeverkningar skall minskas. Även i diskuteras ökade restriktioner, som t.ex. höjd åldersgräns, under intryck av mångas oro för stagnerande medellivslängd. Marknadsekonomi och näringsfrihet är inget självändamål, utan till för konsumenternas skull. Men från grundläggande principer kan det ibland behöva göras avsteg. Detta gäller bl.a. beroendeskapande produkter som alkohol, tobak, narkotika och vissa läkemedel, vars konsumtion kan leda till ett sådant beroende att medlet ifråga tar makten över den enskildes fria vilja. Konsumtionen kan med andra ord leda till ofrihet. Också familjemedlemmar, andra anhöriga, vänner och arbetskamrater kan drabbas genom missbruket. Därtill kommer en stor kostnad för samhället. Här blir då målet att förebygga att konsumenterna utvecklar beroende, liksom att förebygga att de ådrar sig akuta skador. När dessa mål prioriteras, blir marknadsekonomi, med konkurrens och privat vinstintresse som dynamiska drivkrafter, olämpliga medel, som leder bort från de politiska målen. Vilka restriktioner som bör ändras bör föregås av en noggrann analys, eftersom avveckling av restriktioner ofta visat sig leda till ökade skador och sämre folkhälsa. Först och främst bör man undvika sådana åtgärder som har prövats på andra håll eller i och som lett till ökad konsumtion och ökade skador. Det finns till exempel gott om forskning om alkoholdryckernas priskänslighet. Det är helt uppenbart att effekten av en prissättning i sig leder till en ökning av konsumtionen, även om den dolts av andra faktorer. På samma sätt vet vi att försäljning av alkoholdrycker i privata butiker driver upp konsumtionen. Det har försökts både i och utomlands. Lättnader i den restriktiva politiken måste därför föregås av noggranna konsekvensanalyser och genomförandet kopplas till noggrann uppföljning så att man undviker oreparabla skador. , liksom , fick vid anslutningen till EU möjlighet att tillämpa vissa begränsningar i fråga om privatpersoners införsel av alkohol och tobak från ett annat EU-land. inställning var fram till det att regeringen svängde i frågan att undantaget automatiskt förlängs om rådet inte enhälligt beslutar annat. Denna uppfattning framgår redan av ett protokollsuttalande vid det tillfälle då undantaget beslutades. I förhandlingarna om de nordiska undantagsreglerna fortsatte att hävda den tolkningen att undantaget inte kunde ändras utan ett enigt rådsbeslut. Regeringen misslyckades då med att övertyga och att också driva denna linje gentemot kommissionen. De två länderna accepterade till skillnad från att undantagen skulle tidsbegränsas och upphöra . uppnådde trots detta att de svenska undantagen inte begränsades i tiden, men att de skulle omförhandlas tidigare än 2004. Detta beskrevs av regeringen och uppfattades allmänt i som en klar framgång för den svenska positionen. Ytterligare ett belägg för att den svenska lösningen var bättre än den som och accepterat är att dessa båda länder begärde och erhöll en garanti för att framtida svenska lösningar som var bättre än de egna lösningarna också skulle gälla dessa länder. hävdade kommissionen genom den ansvarige kommissionären uppfattningen att den svenska lösningen tvärtemot var sämre för landets självbestämmande än den danska och finska lösningen. Den böjde sig för denna tolkning till skillnad från vad den själv hävdade 1996 och så sent som några månader före omsvängningen . På grund av regeringens helomvändning och kapitulation i förhandlingarna med , , om de svenska införselreglerna har vi fått en situation där en stor del av befolkningen från utlandet kan föra in en betydande del av sin årskonsumtion av vissa sorters alkoholdrycker. I takt med att införselreglerna liberaliseras, så kommer en allt större del av den individuella årskonsumtionen att utgöras av importerad alkohol. I en sådan situation blir det mycket svårt att fortsättningsvis hävda den förda prispolitiken som ett effektivt instrument att begränsa alkoholkonsumtionen. Det viktigaste, som kan göras just nu för att begränsa folkhälsoskadorna av en ökad alkoholkonsumtion är att upprätthålla detaljhandelsmonopolet så långt det är möjligt och att verka för att skatterna på alkohol även fortsättningsvis kommer att vara ett alkoholpolitiskt instrument. Med tanke på tendensen till ökning av ungdomars konsumtion av alkohol är det också synnerligen viktigt att prioritera det alkoholförebyggande arbetet bland de yngre. 5 Satsning på att minska yngres alkoholbruk Alkoholkonsumtionen ökar i och den ökar också bland ungdomar. Det behövs ett brett åtgärdsprogram för att komma till rätta med problemet. Tullen måste få resurser för att motverka smuggling. Polisen måste få resurser för att bl a motverka langning. Alla unga med allvarliga drogproblem skall kunna få en plats på ett behandlingshem. Droginformation kan fungera förebyggande. Det är dessutom billigt. Därför är det oroväckande när allt fler barn inte längre får någon information. CAN:s drogvaneundersökning bland elever i årskurs 6 visar att fyra av tio inte fått någon undervisning alls och att en fjärdedel fått väldigt lite information. Det är oroväckande lite med tanke på att den här åldersgruppen är mottaglig för hälsoupplysning som den är på väg in i en känslig ålder då den dels är svårare att nå, dels utsätts för många drogrelaterade risker. Den här utvecklingen måste vändas. anser att samtliga elever i mellanstadiet måste få droginformation. Droginformation måste framföras i delvis nya former för att öka mottagligheten hos eleverna för informationen. CAN:s undersökningar visar att andelen elever som får information om droger i skolan sjunkit kraftigt . Men också andra ålderskategorier bör komma i fråga för informationsinsatser. 6 Barn till missbrukare På de flesta håll i landet finns fortfarande inget att erbjuda barn till missbrukare. Inom de flesta verksamheter intar arbetet med barn till missbrukare en undanskymd plats. Det bedrivs ofta i projektform med osäkerhet i finansieringen. Området bollas mellan olika tjänstemän. Vi anser att detta är otillfredsställande och inte i linje med FN:s barnkonventions intentioner. bör få i uppdrag att tillsammans med initiera hur arbetet med barn till missbrukare kan implementeras i olika ordinarie verksamheter inom , skolan och hälso- och sjukvården. Utbildning av olika personalgrupper om dessa barns behov måste komma till stånd. 7 Ökade resurser till polisen för att bl.a. motverka langning Det är knappast någon nyhet att polisens resursläge är ansträngt. Det är allvarligt eftersom vi behöver ha en dubbel strategi för att lyckas i kampen mot det växande missbruket bland unga. Vi ska bekämpa missbrukets sociala orsaker som vi med kraft bekämpar de brott som främjar missbruk eller följer i missbrukets spår. hållning är tydlig. Vi måste först och främst förhindra att brott begås. Brottslighetens orsaker kan sökas i otrygga uppväxtförhållanden, oklar normbildning från vuxensamhället, dåliga skolor och för dåliga resurser till barn med problem. Brottsligheten måste förebyggas genom bättre social samhällsomsorg, skola med hög kvalitet och att man tidigare uppmärksammar ungdomar i riskzonen. Men det räcker inte. Brottsligheten måste också bekämpas genom ett polisarbete som leder till att långt fler brott upp än . Mot denna bakgrund är situationen i rättsväsendet oroande. Antalet poliser har minskat. Det faktum att många civilanställda inom polisen fått sluta har lett till att flera av de poliser som finns kvar har tvingats till kontorsarbete. Det har ytterligare minskat antalet synliga poliser. vill satsa på fler poliser på gatorna. Detta bl a för att förebygga langning och annan missbruksfrämjande brottslighet. Fler synliga poliser får vi bl a genom en resursförstärkning, som inledningsvis kan leda till fler civilanställda och en ny, tredje polishögskola, förlagd till . innebär detta att antalet poliser kan öka. Jämfört med det läge som är är mål 2 500 fler poliser i yttre tjänst. 8 Motverka svartsprit Det går inte att förneka att den illegala sprithandeln är ett problem. Svartspriten dricks i hög grad av storkonsumenter och bidrar därför mer än proportionellt till alkoholskadorna. Den innebär också ett undergrävande av åldersgränsen eftersom den bjuds ut även till ungdomar. Men att tro att prissänkningar på den legala spriten är receptet mot svartspriten är förstås fel. Avanserna på svartspriten är nämligen så höga både för köpare och säljare att det finns stort utrymme för den svarta marknadens pris att anpassa sig nedåt. Att effektivt konkurrera prismässigt med den svarta marknaden skulle kräva en sådan kraftig prissänkning att den med all sannolikhet skulle leda till en mycket stor ökning av den tänkta konsumtionen och därmed skadorna. En annan sak är att en ökning av den tillåtna turistimporten ökar trycket på de svenska alkoholpriserna. Kampen mot svartspriten förs bäst genom polisiära åtgärder och informationskampanjer. Det är viktigt att såväl polisen som andra ansvariga myndigheter intensifierar sitt arbete mot svartsprit. 9 motionerade om en utförsäljning av . Regeringen har valt att inte göra något. Därför är det nödvändigt att återupprepa kravet här och . har inte tagit något socialpolitiskt ansvar. föreslår därför att staten säljer företaget vilket beräknas tillföra statskassan tiotals miljarder. En del av avkastningen av pengarna bör användas till en storsatsning på att minska alkoholmissbruk och narkotikaanvändning bland unga. Vi bedömer att ett samlat åtgärdsprogram mot det växande ungdomsfylleriet och narkotikamissbruket framåt kan behöva kosta 200 milj. kr. , utöver de resurser som redan finns. En försäljning av kan ge de resurser som krävs. Att sälja AB Vin & Sprit innebär ingen alkoholpolitisk nackdel. Statsmakterna förlorar i trovärdighet när man å ena sidan argumenterar för en restriktiv alkoholpolitik och å andra sidan tjänar grova pengar på spritförsäljning. 10 Bekämpa narkotikan Det tunga narkotikamissbruket tilltar. Det gör även narkotikabruket bland ungdomar. är det betydligt lättare för unga att få tag i narkotika än vad fallet var för fem till . Narkotikabekämpningen måste bli effektivare. Att bekämpa narkotikan är att bry sig om alla de tiotusentals ungdomar och äldre som hotas av att bli beroende av narkotika i olika former. har ganska stora resurser satsats på två olika delar i preventionskedjan; primärprevention och tertiär prevention, medan sekundär prevention fått betydligt mindre resurser. Med primärprevention menas förebyggande arbete, som t.ex. informationsverksamhet i skolorna eller affischkampanjer från m.fl. Mycket av det förebyggande arbete som skett har saknat en grundläggande metodik och har i vissa fall varit bristfällig vad gäller inriktning och kunskaper. På krävs det förstås också en mer samordnad och metodiskt förebyggande verksamhet. I har man tagit initiativ till ett sådant arbete då man etablerade Precens, vilket synes lovande för den förebyggande verksamheten i staden. Med tertiärprevention menas att man gör insatser mot ett liten, tungt belastad grupp i narkotikakedjan. har t.ex. länge satsat mycket stora resurser på att vårda och behandla tunga narkomaner, medan polisen har ägnat mycket möda åt att gripa storlangare och smugglare. Självklart bör resurser satsas på dessa områden. Men den andra länken i kedjan, sekundär prevention, har tyvärr ofta hamnat i skymundan för de två andra sorternas insatser. Med sekundär prevention menas att man ingriper mot de personer som precis har inlett sin missbrukarbana. Enkelt uttryckt; det är viktigt att ingripa . Främst rör det sig om ungdomar som experimenterar med narkotika, men ännu inte hunnit utveckla något mer avancerat beroende till droger. Detta ger positiva resultat på många områden; Att ingripa tidigt medför att missbrukaren inte hinner utveckla ett destruktivt narkotikaberoende, vilket besparar individen och hans/hennes anhöriga mycket lidande. Prognosen för att bli drogfri när man väl har etablerat ett drogberoende är tyvärr inte så god. Det är därför av allra största vikt att man ingriper så fort som möjligt. Att ingripa tidigt medför att missbrukaren inte kan sprida sitt missbruk vidare. En missbrukare sprider sitt missbruk vidare till andra personer; man vill dela med sig av sina positiva erfarenheter och introducerar därför andra till narkotikan. Spridningen sker främst under den s.k. smekmånadsfasen, den inledande perioden av missbruket. Att ingripa tidigt ger mer verksamma påföljder. En etablerad narkoman är i många fall närmast straffimmun. Vilken straffpåföljd som än ges fortsätter missbrukaren att begå brott eftersom man inte fruktar effekten av eventuella straff då förankringen i samhället inte är så stark. Människor som fortfarande har en social förankring har mer att förlora på ett straff, varför eventuella påföljder blir mer verkningsfulla. Att ingripa tidigt får spridningseffekter. Unga människor är fortfarande relativt etablerade i samhället och vill inte riskera att åka fast för polisen eller . Ett ingripande får därför preventiva spridningseffekter då kamratkretsen ser att det får tydliga konsekvenser om man bryter mot lagen. Att ingripa tidigt är ekonomiskt. Det är extremt dyrt att försöka få en avancerad narkoman att bli drogfri. Behandlingskostnaderna kan uppgå till åtskilliga miljoner. Insatser riktade mot unga missbrukare är däremot billiga i jämförelse, eftersom man oftast inte hunnit utveckla ett beroende och det är lättare att få en människa att sluta med drogerna i det stadiet. Det är också ekonomiskt eftersom avancerade missbrukare orsakar samhället stora kostnader i form av bl.a. tillgreppsbrott för att finansiera missbruket. Att ingripa tidigt minskar missbruket. Forskning visar att ingripanden från myndigheterna inte bara verkar på de individer som grips, utan också ger en effekt på hela samhällets missbrukarutveckling. Erfarenheterna från bl.a. polisoffensiven i , och polisens insatser mot narkotikamissbruket visar att om myndigheterna bedriver en offensiv narkotikapolitik så minskar missbruket också. Att ingripa tidigt ger bonuseffekter. Att ingripa mot de små narkotikabrotten ger ofta bonuseffekter genom att man lyckas nysta upp större narkotikabrott, t.ex. då polisen på så sätt kan komma större langare och/eller smugglare på spåren. Erfarenheterna från den s.k. i visar att man lyckas göra stora beslag genom t.ex. tips som kommer fram på det här viset. Det finns alltså ett flertal skäl till att ingripa tidigt mot narkotikamissbruk. Det är främst unga människor (under ) som testar narkotika; det är extremt ovanligt att en person som har passerat den åldern testar narkotika om man aldrig har gjort det tidigare. Att ingripa tidigt innebär därför att inrikta sitt arbete mot ungdomars missbruk, på de platser och vid de tillfällen då missbruket sker (t.ex. fester, discon m.m.). Här har polisen en viktig uppgift. Den är att upptäcka brott och ingripa mot dem. När det gäller narkotikamissbruk finns det två sidor av detta dels att ingripa mot utbudet av narkotika i form av narkotikasmuggling, narkotikalangning etc, dels att ingripa mot efterfrågan i form av innehav för personligt bruk och narkotikakonsumtion. 11 Ökade resurser till vård av unga alkohol- och narkotikamissbrukare Missbrukarvården blir allt mindre. Tvångsvården för narkomaner har endast en tredjedel av de platser den hade . har andelen ungdomar som testat narkotika ökat . är situationen så allvarlig att det ofta helt enkelt inte finns vårdplatser även till den narkoman som är mest välmotiverad att sluta med sitt narkotikabruk. Detsamma gäller frivilligvården. Den vården är av vad den var . har antalet tunga narkomaner (sprutnarkomaner och de som brukar t.ex. hasch eller kokain ) ökat från omkring 19 000 till 26 000 . Nedrustningen av narkomanvården är ett socialpolitiskt misslyckande som måste vändas till satsningar på narkomanvården. Narkomanvården var kanske det område som upplevde de kraftigaste besparingarna , vilket lett till en katastrofal situation. Det är svårt för narkomaner att få tillgång till vård även om man är motiverad att sluta med drogerna. Från att ha nått en topp i slutet av 1980- och (då omkring 25 000 personer erhöll någon form av frivillig institutionsvård och drygt 2 000 personer erhöll tvångsvård), så har siffrorna sjunkit avsevärt . 1999 erhöll omkring 10 000 personer någon form av frivillig vård, medan enbart omkring 600 personer blev tvångsplacerade enligt LVM. erhöll i drygt 2 000 personer någon form av institutionsvård. Enbart 144 personer i länet placerades på ett vårdhem efter ett beslut enligt LVM. Granskar man hur många som är intagna på någon institution vid ett givet datum framgår det ungefär hur många vårdplatser man har sparat in på . Från att ha nått en topp 1991 (då det fanns ca 750 personer i tvångsvård) har antalet sjunkit till omkring 250. Vad gäller frivillig institutionsvård nådde det en topp 1989 (med omkring 4 300 vårdplatser), för att ha sjunkit till omkring 3 200. Det betyder att resurserna för tvångsvård har skurits ned till omkring en tredjedel av vad de en gång var, medan den frivilliga vården sjunkit till av tidigare nivåer. Detta har skett då missbruket långt ifrån minskat. Tvärtom; som missbruket har ökat, har man skurit ned på vårdinsatserna. Till stor del har besparingarna skett genom att man erbjuder narkomaner öppenvård i olika former. Det är inget fel på öppenvård i sig, tvärtom är det en adekvat och fungerande insats, men alltför ofta har det kommit att sättas in i fall där öppenvård inte är en adekvat insats. har dock valt att erbjuda öppenvård eftersom det är en avsevärt mycket billigare vårdform, som gör att man ändå på papperet kan följa lagstiftningen. Meningen med socialtjänstlagen är att se till att alla får den vård de behöver. Avancerade missbrukare kan sällan tillgodogöra sig öppenvård, hur välmenande och professionell den än må vara. Det behövs därför ofta någon form av institutionsvård (frivillig eller under tvång). Det vill säga, det behövs betydligt mycket mer resurser både för att kunna erbjuda adekvat institutionsvård till dem som frivilligt efterfrågar den, liksom för att kunna tvångsplacera mycket avancerade missbrukare som inte kan lägga av på egen hand. En strategi för att rehabilitera missbrukare bör ha som självklar utgångspunkt att ingripa tidigt i missbrukarkarriären.