mot · GP02Fö9 · 2001-10-12 00:00:00 — Den höjda ersättningsnivån och införande av en rejäl utbildningspremie livstidsförlänger systemet som grundläggande och långsiktiga problem förblir olösta. Någon egentlig utvärdering av alternativa personalförsörjningssystem gjordes inte. I de fortsatta övervägandena bör även andra alternativa modeller för plikttjänstgöring prövas. Till dessa hör en obligatorisk grundläggande soldat- och sjömansutbildning för alla vapenföra, följd av en rekrytering som i övrigt bygger helt på frivillighet. På så sätt skapas både en bredare rekryteringsbas för dagens uppgifter och handlingsfrihet för framtida behov. Det skulle kunna skapa en bättre grund för antagning och uttagning till vidare utbildning och tjänstgöring inom Försvarsmakten som i det perspektivet kanske skulle kunna grundas på intresse och motivation snarare än tvång. Ett annat alternativ är en allmän, obligatorisk grundläggande korttidsutbildning för alla dem som inte kan beredas plats i längre reguljära utbildningar. Pliktsystemet bör också prövas mot en helt frivilligt rekryteringssystem. Utan att förorda en sådan nyordning borde en grundläggande genomlysning av fördelar, nackdelar och realiserbarhet av olika system vara av värde om inte annat som jämförelseobjekt. Man kan också tänka sig varianter och kombinationer av ovan redovisade alternativ liksom en utveckling av dagens selektiva system i olika riktningar. De sociala, ekonomiska och effektmässiga konsekvenserna av olika alternativ bör därför prövas. Frågorna om de värnpliktigas säkerhet under grundutbildningen måste uppmärksammas ytterligare. Försäkrings- och ersättningsvillkor vid dödsfall och allvarliga skador är inte anpassade till de allt mindre värnpliktskullarna. Det förhållandet att inte för dagen hotas existentiellt som under det motiverar också en utvärdering av vilken grad av riskexponering som är nödvändig för att uppnå utbildningsmålen. för totalförsvarspliktiga bör vidare ges en ny huvuduppgift. Att säkerställa att de som skadas under sin militärtjänst ges rimliga förutsättningar till ett värdigt liv genom uppföljning av Försvarsmaktens rehabiliteringsansvar är nödvändigt. Inom Försvarsdepartementets verksamhetsområde bör eventuellt en funktion för stöd och hjälp till enskilda olycksdrabbade upprättas, förutsatt att inte Försvarsmakten bedöms lämpligare för den uppgift och garanteras resurser för detta. 8.3.5 En officerskår flera karriärvägar Kärnan i de militära yrkena är förmågan att leda människor och vapensystem i väpnad strid. Denna kärnkompetens skall prägla all officersutbildning. Officersrekryteringen är god även om samstämmiga erfarenheter pekar på att en något större andel av högpresterande individer med mycket god studieförmåga borde lockas att välja officersyrket. Snabbare karriärvägar för särskilt dugliga och motiverade unga officerare bör sålunda skapas. På samma sätt bör också karriärvägar redan tidigt inriktade mot långvarig trupp-, flyg- och sjötjänst möjliggöras. Kontinuiteten och kvaliteten i våra alltmer komplicerade förband kräver en ryggrad av genuint erfarna fackmän och utbildare. Därför bör ytterligare en karriär mer inriktad på fackmanna- och utbildarbanan införas parallellt med dagens helt generella inriktning. Även yrkeserfarenheter från det civila samhället bör vara ett normalinslag i yrkesofficerens karriär. Systemet med enbart internrekrytering till ett livstidsyrke är inte längre hållbart. Med en allt smalare rekryteringsbas bör även direktrekrytering till officersyrket möjliggöras. Internationell tjänst är en naturlig del av officersyrket. Det normala bör vara att en officer följer det förband han eller hon är placerad vid. Även tjänstgöring vid internationella staber hör till yrket och bör inte enbart bygga på åtaganden från den enskilde. Om snabbt skall kunna lösa uppgifter av central betydelse för vår säkerhetspolitik kan enskilda anställda inte ges vetorätt i förhållande till dessa politiska beslut. Reservofficerssystemet bör stärkas. Det är en effektiv grund för tillförsel av begåvning och erfarenhet från det civila samhället. Att bättre utnyttja reserv- och värnpliktsofficerare i organisationen är således en möjlighet som bör tas tillvara, särskilt sett i ljuset av den kompetensutveckling som i accelererande takt sker på det civila området. Logistik, management och teknik områden inom vilka militära organisationer varit ledande under det gångna seklet utvecklas just nu snabbare på den civila sidan. Därmed suddas också gränsen mellan yrkes-, reserv- och värnpliktsofficeren ut på många områden. Utan goda möjligheter för officeren till yrkesväxling under livet avsäger vi oss att ge Försvarsmakten möjlighet till den tillförsel av kompetens från det civila samhället som enligt vår uppfattning kommer att bli alltmer nödvändig . Att integrera delar av officersutbildningen med det civila samhällets universitets- och högskoleutbildning är nödvändigt. Detta får dock inte ske på ett sådant sätt att officerarnas specifikt militära kompetens urholkas. Den delen av utbildningen bör göras än mer målinriktad. Högre officerare måste däremot ha en lång utbildning på akademisk nivå. En urholkning av denna innebär en urholkning av officerskårens kompetens och leder obönhörligen till en urholkning av Försvarsmaktens förmåga och utvecklingskraft. Den försvarsmaktsgemensamma grundläggande officersutbildning som införts bör omprövas. En utbredd oro vad gäller den införda utbildningsgången är de unga officerarnas begränsade förmåga att föra befäl över sina typförband i insatsorganisationen. Även i perspektivet av vårt förslag om en kompletterande officerskarriär med inriktning på fackmanna- och utbildarfunktionerna bör den grundläggande officersutbildningen noga utvärderas. Vid sidan av rekrytering av officerare, såväl grundrekrytering som kompletterande rekrytering av civila experter senare i livet, bör frågan om vilken civil kompetens som bör tillföras försvaret också övervägas. Kvalificerade civilanställda, där den militära befälsnivån inte har betydelse, kommer att få en allt viktigare funktion i framtidens försvarsmakt. 8.3.6 Dags också för yrkessoldater? Korttidsanställda soldater och sjömän är en nödvändighet. Främst de internationella insatserna men också kraven på samtränade förband av hög kvalitet som bidrar till att utveckla förbandens förmåga talar för detta. I ljuset av att regeringen öppnat för en förkortad grundutbildning av värnpliktiga ter sig korttidsanställda soldater och sjömän än mer angelägna. Den av regeringen framförda idén om beredskapssoldater löser ett helt annat problem. För att hålla hög beredskap i förband med internationella uppgifter behövs dessa självfallet, men de är inte utbytbara mot kontinuerligt tjänstgörande soldater i den arbetande organisationen. Med korttidsanställda yrkessoldater och -sjömän utnyttjas dessutom den dyrbara utbildning de värnpliktiga får under sin grundutbildning och bidrar till att utveckla organisationen . Den hemförlovade soldaten och den förrådsställda materielen fungerar inte längre som huvudprincip för vårt försvar. Detta måste regeringen inse. Utan korttidsanställda äventyras hela ambitionen att skapa ett insatsberett försvar med hög kvalitet. Förnyelsen av försvaret kommer av sig redan innan den påbörjas. Även höjda beredskapskrav, t ex för att snabbt kunna reagera vid t.ex. en terroristattack, talar för en större andel anställda. I förband med förmåga att motverka biologiska och kemiska stridsmedel bör t.ex. andelen anställda vara hög av rena beredskapsskäl. Det ankommer på regeringen att i enlighet med Personalförsörjningsutredningens3 slutsatser utforma arbetsrättsliga regler som är utformade på ett sätt som möjliggör korttids- och kontraktsanställning också av annan militär personal än befäl. 8.4 Materielförsörjning Stor materiell kvantitet i kombination med hög kvalitativ funktionskompetens inom de flesta områden är nödvändig för att utveckla det nya försvaret. Svensk försvarsindustri ensam kommer inte att kunna upprätthålla samma breda kompetens på samma mängd områden som . Varken inhemsk eller utländsk efterfrågan är tillräcklig för detta. Den tekniska utvecklingen accentuerar behovet av ett allt närmare samarbete med utländska partners. Det pågående mellanstatliga samarbetet inom försvarsmaterielområdet skall därför fördjupas och utvidgas. Det är också angeläget att fortsätta att stödja svensk försvarsindustris exportansträngningar. En av de viktigaste förutsättningarna för detta är att det vi vill exportera också värderas så högt att vi själva anskaffar det till våra egna förband. skall driva på så att de initiativ till samarbete, bl.a. inom EU, som pågår också leder till gemensamma regler för export av krigsmateriel och strategiska produkter, som i snabbt ökande grad utvecklas och produceras gemensamt i flera länder. Långräckviddig precisionsbekämpning utvecklas. Förmåga till indirekt eld skall förstärkas. Utveckling och anskaffning av luftvärnsrobotsystem och ett nytt lätt torpedsystem skall genomföras och antalet ubåtar och ytfartyg upprätthållas på en rimlig nivå inför kommande beslut om anskaffning. Genom en omprövning av antalet flygtimmar per flygplan JAS 39 , utan att därmed minska flygtidsuttaget för flygförarna, kan systemets totala livslängd sannolikt förlängas. Därmed skapas förutsättningar för en kontinuerlig modifiering av de flygplan som successivt tillförs försvaret samt större möjligheter till export och försäljning av JAS 39 samt en bättre balanserad effekt och kostnad över tiden. I stället för att avvecklas skall modern försvarsmateriel behållas för att upprätthålla den erforderliga funktionella kompetensen och förmågan att växa när så erfordras. Detta gäller inte minst artillerifunktionerna inom armén och marinen samt ytfartyg och ubåtar. Demonstratorer och simulatorer skall vara till hjälp vid utveckling av gamla och nya vapensystem, men de kan inte ersätta anskaffning av konkreta vapensystem. Men modulering och simulering är däremot helt nödvändiga hjälpmedel i en lärande organisation. Grundläggande vid ominriktningen av försvaret är att det skall få en ökad förmåga till samverkan (interoperabilitet) såväl nationellt som internationellt. Detta skall vara ett generellt krav på Försvarsmaktens materielanskaffning, vilket också ger ett brett engagemang i hela organisationen som positivt påverkar utbildnings- och övningsverksamheten. 8.5 Civilt försvar Grundläggande för det civila försvarets planering skall vara försvarsförmågan vid väpnat militärt angrepp. Därutöver skall planeringen inriktas mot att kunna motverka händelser som på ett allvarligt sätt kan komma att påverka människors säkerhet och samhällets vitala funktioner. Beroendet av samverkan över tidigare gränser och mellan funktioner blir allt större. Planeringen skall därför ha sin bas i kommunerna och deras indelning i län. Den ömsesidiga förmågan Försvarsmaktens stöd till det civila samhället och det civila samhällets stöd till Försvarsmakten har varit en naturlig del av krigsplanläggningen. Alla samhällsresurser skall därför kunna utnyttjas över myndighetsgränserna när samhället utsätts för kriser, katastrofer och svåra påfrestningar. Särskilda förband och staber bör kunna sättas upp för ledning av återuppbyggnad av det civila samhället efter kriser och krig. Särskilt avdelad personal bör utbildas och hållas i beredskap för att snabbt kunna komma på plats för att leda civila operationer och samordna återuppbyggnads- och hjälparbete. Den ökande internationaliseringen har medfört ett allt större beroende av andra länders möjligheter att producera och leverera tjänster och produkter. Vår egen grad av självförsörjning blir lägre och svårare att upprätthålla. Vår förmåga att kunna säkerställa den egna förmågan att försörja samhället påverkas också av globalisering och EU-medlemskap. Att klara allt själv i händelse av en konflikt är en utopi. Det ömsesidiga beroendet inom ramen för EU innebär fördelar för försörjningsberedskapen och ger oss andra möjligheter . Beredskapspoliser bör vara en resurs för förstärkning av den ordinarie polisen. Därmed kan den ordinarie polisen till del avlastas insatser som bevakning och skydd av väsentliga knutpunkter för elförsörjning och telekommunikation liksom vägar och järnvägar. Utbildning av bredskapspoliser för att kunna nyttjas i t.ex. situationer lik den i bör utredas. Polisens möjligheter att lösa sin uppgift ligger inte bara i förbättrat taktiskt uppträdande. Det krävs också fler poliser för att upprätthålla lag och ordning i extrema situationer. I detta perspektiv skall våra förslag att utöka beredskapspolisen och dess uppgifter ses. Det är vidare särskilt väsentligt att den nationella funktionaliteten inom telekommunikationsområdet säkerställs. Det får inte vara så att de svenska kommunikationssystemens funktionalitet är helt beroende av motsvarande system i andra länder. skall ha en stabil tidsreferens till våra datorer då detta är en förutsättning för många av de nya tjänsterna bl.a. inom IT- och telefonsystem. Telekommunikationerna skall skyddas. De kan utgöra en gränssättande faktor för samhällets samlade förmåga. 8.6 Anpassningsförmåga Det är svårt, i grund omöjligt, att vid någon viss tidpunkt avgöra om en inträffad händelse är inledningen till en allvarlig kris, en svår påfrestning på samhälle, ett krig eller bara en vardaglig händelse som kan hanteras på normalt sätt. Det är bara historikerna som efteråt kan sätta etiketter på det inträffade. I den historiska belysningen analyseras om rätt eller fel åtgärd vidtagits. Många exempel ur historien visar att beslutsfattare hade tillgång till adekvat information men att man inte ville tro på de konsekvenser som informationen pekade mot. Önsketänkande har sålunda alltför ofta dominerat beslutsfattandet. Varje reellt beslut fattas utgående från bristande information och mot en okänd framtid. Analyserna av förhållandena under visar att den svenska beredskapen inte nådde full effekt förrän efter krigets slut. Detta berodde inte på att det saknades medel utan främst på att politikerna inte beslutade om att rusta upp det svenska försvaret. Våra säkerhetspolitiska erfarenheter under det senaste kvartsseklet visar detta mycket tydligt. talade vår säkerhetspolitik om en fortsatt avspänning i . Ingen anade då att skulle domineras av undervattensoperationer och kapprustning. 1980-talets försvarsutredningar försökte att se lite längre. Ingen förutsåg då murens fall eller att skulle domineras av krig på och att svenska förband skulle ställas under Natobefäl. Varje första beslut om en anpassningsåtgärd är till sin natur reagerande. kommer inte att vara ensamt om, eller ens först med, att förstärka den egna försvarsförmågan. Nationella hänsyn kommer att få företräde före omsorgen om andra stater. Därmed kommer en ökad konkurrens att uppstå om för detta ändamålet strategiska resurser. Denna begränsning blir än större med en minskande inhemsk vapenindustri som i allt större utsträckning dessutom internationaliseras. Sannolikt fattas beslut om en upprustning inom en mindre tidrymd än . är det svårt att organisera nya typer av förband, utveckla nya förmågor eller utveckla och anskaffa nya materielsystem. Därför skall varje beslut om avveckling av förband och materiel föregås av en femårig behovsanalys. Analysen, som skall föreläggas , skall tydligt visa att det inte föreligger något behov av aktuellt förband eller aktuell materiel, även inom ramen för förändrade uppgifter, för att avveckling skall få ske. Internationella förändringstendenser av försvarsdoktriner samt förändringar i operativt och taktiskt utnyttjande av förband skall analyseras och konsekvensbeskrivas. Riskerna för stora påfrestningar på samhället och skall kartläggas och ligga till grund för försvarets utveckling. Detta skall vara en naturlig del av den svenska anpassningsdoktrinen. Uppföljningen skall också kunna ge underlag inför svenskt deltagande i t.ex. internationella rustningsbegränsningsavtal. beredskap och möjlighet till anpassning skall kontinuerligt utvecklas i samklang med förändringarna i omvärlden. Denna utveckling utgör ett viktigt ingångsvärde för beslut om Försvarsmaktens utveckling. skall få en skrivelse som redogör för riskerna för stora påfrestningar på samhället och och därpå baserat behov av förändringar av försvarets utveckling. () Per () () () () () (m) () () () () () Per () [1] Anslaget 6:1, Förbandsverksamhet och beredskap m.m. uppgick till . [2] ESV 2001, Förstudie om Försvarsmaktens ekonomiska läge m.m. sid. 44[3] Betänkande av , SOU 2001:3 sid. 180 184.