mot · GP02Ub4 · 2001-10-03 00:00:00 — har stor makt att fördela medel till forskarna och försvagar därigenom universitetsstyrelsernas och fakulteternas roll i motsvarande grad. Ledamöterna i rådet är i sin tur styrda genom att den största delen av pengarna är öronmärkta inom snäva ramar. I stället för att söka medel på det egna lärosätet ska forskarna konkurrera med varandra genom . går alltför mycket av forskarnas tid åt till att skriva ansökningar för att konkurrera om forskningsanslag. Den föreslagna ordningen konserverar problemen i stället för att lösa dem. anser att forskningsinstitutionerna ska ha en rejäl grundfinansiering, och ytterligare medel ska kunna sökas genom forskningsrådens försorg. På så sätt förenas god basfinansiering med nationell konkurrens. Vi utvecklar detta i en särskild motion. Proposition 2001/02:15 Den öppna högskolan Ansatserna i propositionen är goda, men resultatet är i många delar magert och inställningen alltför defensiv. En ordentlig diskussion om högskolans arbetsorganisation saknas, hur den skulle kunna utformas på ett sätt som främjar utbildning, forskning och samverkansuppgiften. Än en gång handlar resonemanget främst om styrning ur ett statsmaktsperspektiv. menar att det är dags att tillsätta en kommission med målet att finna lösningar på de strukturella problemen inom det svenska systemet för högre utbildning. Propositionen föreslår inga förstärkningar utöver de 200 miljoner till humaniora och samhällsvetenskap som är kända . Den höjningen är bara en del av vad som behövs för att återställa grundutbildningens kvalitet. Och övriga utbildningar, som också drabbats av resursförsämringen, får ingenting. Önskan att lära finns hos studenterna, men med de snäva resursramarna är det svårt att erbjuda dem en mera individualiserad undervisning. Smärtgränsen har nåtts inom grundutbildningen. Risken är att den pedagogiska utveckling som har skett går förlorad. Det är inte bristen på idéer från lärarnas sida som är problemet, utan bristen på finansiellt stöd. Det fordras resurser för att utveckla utbildningen så att den lockar fler ungdomar att studera vidare och medverkar till att antagningen kan breddas etniskt och socialt. Regeringens satsningar bygger inte på att utbildningar ska vara så attraktiva att de lockar, utan på att alla bör genomgå högre utbildning oavsett egen motivation. revisorer pekar på högskolans decentralisering som en av de viktigaste händelserna för högskolan . Vi anser att det är nödvändigt att även analysera de trender som går i motsatt riktning för att få en korrekt bedömning av högskolans utveckling: flera av propositionens förslag är exempel på detaljreglerande centralstyrning. Åtgärder för att bredda rekryteringen (kapitel 7) Ändring av högskolelagen, rekryteringsdelegation och handlingsplan Är det önskvärt att lärosätena inte bara utbildar och informerar om sin verksamhet, utan att de ska ha ett lagstadgat ansvar för att aktivt rekrytera studenter? Vi tolkar regeringens förslag att högskolan aktivt ska rekrytera gymnasister som ett underkännande av gymnasieskolan och av syokonsulenternas verksamhet. Det innehåller inga förslag till förändringar och förbättringar där problemen i realiteten finns. Vi avvisar därmed också förslaget att högskolorna ska upprätta lokala handlingsplaner liksom den centrala delegation som ska inrättas för att stimulera rekryteringsaktiviteter vid universitet och högskolor. Vi menar därmed inte att det inte finns en snedrekrytering. Den är verklig och måste på alla sätt åtgärdas. Att gymnasieskolans elever inte väljer att fortsätta studera borde istället åtgärdas med nya förslag kring gymnasieskolan och . Collegeutbildning och basår Det är viktigt att om en person, av olika skäl, inte blivit behörig via sina gymnasiestudier så ska det ges goda och avgiftsfria möjligheter att senare i livet komplettera sin utbildning för att bli behörig. Collegeutbildning kan vara ett sätt för livslångt lärande och en möjlighet för studieovana grupper att överbrygga sitt mentala avstånd till högskolan. Teknisk-naturvetenskapligt basår infördes i stor skala /93. Fram t.o.m. /96 utgjorde basåret ett särskilt åtagande för angivna lärosäten och finansierades då med särskilda medel vid sidan av det s.k. takbeloppet. ingår det i det generella utbildningsuppdraget till alla lärosäten. Vi menar dock att rent principiellt bör en utbildning på gymnasienivå ha gymnasieskolan eller vuxenutbildning som huvudman. Även med olika huvudmän skall antagning till basåret och den därtill knutna grundläggande högskoleutbildningen ske . Tillträde till den grundläggande högskoleutbildningen (kapitel 8) Ett väl fungerande antagningssystem ger fler grupper och individer möjlighet att söka sig till den högre utbildningen. Urvals- och antagningssystemet får därför inte vara alltför låst utan det ska finnas fler möjligheter att kvalificera sig. Även utländska studier ska kunna ge behörighet och ska framför allt inte diskrimineras. Ett sådant system motverkar också den sociala snedrekryteringen och tar tillvara olika talanger och erfarenheter. Grundläggande och särskild behörighet Vi anser inte att det är statens uppgift att centralt styra vilka förkunskapskrav och behörighetsregler som ska gälla, utan bara att garantera jämlikhet och kvalitet. Antagningsperioden bör vara nationellt samordnad så att presumtiva studenter ges möjlighet att söka olika utbildningar och olika högskolor parallellt. ser positivt på högskolornas frihet att sätta sin lokala prägel och profil på utbildningsutbudet. Därför anser vi inte att behörighetskraven alltid kan vara identiska. Tankarna på reell kompetens är bra, både vad gäller grundläggande och särskild behörighet. Det är inte papper och betyg som är viktiga, utan människan och hennes förmågor. Att högskolan själv svarar för värderingen är också bra. Det förslag kring ett system med förenklade standardbehörigheter utifrån de fyra vetenskapsområdena och möjligheter för lärosätena att föreskriva egna särskilda behörighetskrav är intressant eftersom det ökar överskådligheten. Vi ser fram emot ytterligare problematisering av exempelvis antagning till tvärvetenskapliga utbildningar. Undantag från fastställda behörighetsvillkor Vi kristdemokrater motsätter oss med kraft alla tankar på att tumma på de allmänna behörighetskraven vid vikande söktal. Med tanke på att behörighetskraven motsvarar den lägsta kunskapsmässiga nivån för att klara av att studera vid universitet och högskola så borde det vara omöjligt att göra undantag från fastställda behörighetsvillkor. Urval Det är bra om det finns flera vägar in i högskolan. Urval kan göras utifrån gymnasiebetyg, högskoleprovet, andra prov eller till exempel genom intervjuer. Varje högskola ska ha stor frihet att utarbeta egna urvalsmetoder utifrån utbildningens karaktär. Metoden bör vara relevant för den aktuella utbildningen. Meriter av olika slag ska kunna beaktas om de är relevanta för utbildningens innehåll. är positiva till en sammanläggning av urvalsgrupperna gamla respektive nya gymnasiebetyg (BL och BP). Vidare är vi positiva till att Högskolestyrelsen ska kunna fatta beslut om urvalsgrunder för av platserna inom kurser som vänder sig till nybörjare (fri kvot). Vi menar att erfarenheterna från detta försök bör utvärderas för att pröva om upp till 1/3 av platserna bör reserveras för lärosätenas lokalt beslutade urvalsgrunder. Högskolans roll i ett livslångt lärande (kapitel 9) Livslångt lärande och reell kompetens menar att universitet och högskolor bör utveckla sin roll i det livslånga lärandet. I ett föränderligt samhälle är det allt viktigare att kunna utbilda sig och fortbilda sig återkommande. Personer med otraditionellt vunna kunskaper ska inte vara en reserv utan ska på lika villkor prövas för utbildningsplats. Här är regeringens tankar på bedömning av reell kompetens intressanta. Den budgetpost som knyts till satsningen för att lärosätena effektivt ska kunna samarbeta i frågan verkar rimlig. Regeringen diskuterar åtgärder för att främja livslångt lärande, men den mest konkreta åtgärden är att högskolorna bör öka utbudet av distans- och vidareutbildningar. Dagens anslagssystem straffar högskolor som vill satsa på dessa typer av utbildningar och det är positivt att regeringen inser att systemet måste förändras. Regeringen säger däremot inte hur finansieringen av vidareutbildningen ska ske. Om regeringen verkligen vill främja livslångt lärande borde de medverka till att införa ett system för individuellt kompetenssparande. Ett sådant system skulle dessutom stärka efterfrågans betydelse för utbudet av kurser samt ge nya resurser till högskolorna. Uppdragsutbildning Uppdragsutbildning behövs för att stärka högskolans roll i det livslånga lärandet och innebär ett ansvarskännande för samverkansuppgiften. Lärosätet ska ha en sammanhållande funktion för uppdragsutbildning. Detta är viktigt för att satsningar på uppdragsutbildning ska kunna optimeras på lärosätet och för att kontinuitet ska kunna erhållas. Uppdragsutbildning för utländska studenter via utländsk stat eller utländskt företag accepteras nu av regeringen. vill gå längre genom att sälja utbildning direkt till utländska studenter, se nedan. Forskarstuderande på deltid och antagning till licentiatexamen har länge efterlyst dessa satsningar. Det är nu glädjande att förändringar kommer till stånd och att våra idéer vunnit gehör, att deltidsarbete utanför lärosätet nu kan bli möjligt för forskarstuderande som därigenom kan bibehålla en del av sin ordinarie tjänst. Vi anser dock att doktoranden ska ha rätt till utökning till heltid, om och när han eller hon så önskar. Därmed ökar sannolikheten för en seriös prövning av den sökandes förmåga att bedriva forskarutbildning. Pedagogisk förnyelse (kapitel 10) Grundläggande utbildning, pedagogisk förnyelse och Rådet för högskoleutbildning Vi kristdemokrater menar i likhet med regeringen att uppdraget för kommittén för utbildningsvetenskap ska vidgas till att omfatta pedagogisk förnyelse i den högre utbildningen. Den undervisande personalens kompetens är av avgörande betydelse och därför krävs att all undervisande personal i högskolan får pedagogisk utbildning. Vi anser inte att det är utbildning i form av generella teorier som behövs, utan mer av ämnesdidaktik, handledarskap och kunskap om utvärdering och om olika examinationsformer. Vi ser positivt på att Rådet för högskoleutbildning byter namn till Rådet för högre utbildning, ges en självständigare roll inom och ett får vidgat uppdrag till att omfatta nationella fortbildningsinsatser och annat stöd för pedagogisk förnyelse. Det är viktigt att sammanställa och vidarebefordra satsningar inom forskning kring uppföljning och utvärdering, högskolepedagogik och didaktik, informations- och kommunikationsteknik. tillförs riktade medel och regeringen utser rådsmedlemmarna. Det är viktigt att policyn för finansiering ändras så att denna i större omfattning kan utgöra en del av lärosätenas strategier, bl.a. genom förankring i styrelserna. Pedagogisk utbildning för högskolans lärare, pedagogisk meritering Vi kristdemokrater är positiva till att en högskolepedagogisk utbildning krävs för fast anställning. Detta bör dock handhas av lärosätet själv. Vid anställningsförfarandet skall lika vikt läggas vid vetenskaplig skicklighet och pedagogisk meritering. Erfarenheten visar att större vikt tillmäts de vetenskapliga meriterna, bl.a. beroende på att den pedagogiska meriteringen är svår att mäta. Ambitioner som innebär ett tydliggörande och konkretisering av de pedagogiska meriterna innebär att studenterna kan få engagerade och intressanta lärare, liksom att anställningsförfarandet blir enklare på denna punkt. Likaså kan ett bra pedagogiskt meriteringssystem underlätta lönesättning. Funktionshindrade välkomnar den av regeringen föreslagna satsningen, eftersom den bygger på kristdemokratiska förslag. Vi har länge sett fram emot stödet för funktionshindrade, och det är glädjande att man ska utreda möjligheterna till användande av teckenspråk vid . Vi kommer noggrant att följa utvecklingen och uppföljningen av satsningen. Jämställdhet Av de som börjar vid forskarutbildningen är kvinnor. Ju högre upp i den akademiska hierarkin man tittar desto färre kvinnor finner man; bland professorerna är enbart kvinnor. anser att det är viktigt att gå till botten med denna snedrekrytering. Jämställdhetsarbetet i högskolan måste fortsätta, och utbildningen måste anpassas till kvinnors särskilda behov. Det måste till exempel vara enkelt att göra studieuppehåll för barnledighet. Målet inför 2000-talet måste vara att få en jämställd högskola. Regeringen måste ta ansvar för att högskolelärarna är väl förtrogna med jämställdhetsfrågor och genusperspektiv. Detta för att påskynda den pedagogiska förnyelsen och förbättra studenternas rättssäkerhet. Förslaget att Rådet för högskoleutbildning ska stödja metoder för att använda genusperspektiv i undervisningen anser vi kan vara ett steg på vägen. Enligt vår mening borde även studenterna omfattas av jämställdhetslagstiftning. Vi upprepar därför åter detta krav. Ett svenskt nätuniversitet (kapitel 11) Vi kristdemokrater anser att ett nätuniversitet bör inrättas, och vi säger ja till att medel för detta tas från de 3 900 indragna platserna inom de naturvetenskapliga och tekniska utbildningsområdena. Nätuniversitetet kommer att spela en central roll . Vi menar att det är bra att lärosätena har ett gemensamt ansvar för nätuniversitetet och att en sammanhållande nätportal är en riktigt satsning för att göra nätuniversitetet överblickbart för studenterna. Vi motsätter oss tanken på att inrätta Myndigheten för . vill hellre se en lösning där lärosätena driver nätuniversitetet och där svarar för tillsyn. Examina (kapitel 12) Det är viktigt att antalet platser inom humaniora och samhällsvetenskap ökar. Dessutom bör alla utbildningar innehålla moment från andra vetenskapliga ämnesområden. Vi anser att det är viktigt med mer tvärvetenskapliga utbildningar. En humanist behöver kunnande om tekniken och dess konsekvenser, och en ingenjör behöver kunnande om mänskliga, kulturella värden. Eftersom högskolan ska förbereda studenten för att ta steget ut på arbetsmarknaden är det fullt motiverat och rimligt att teknik och naturvetenskap ges ett ökat utrymme och att insatser görs för att säkra rekryteringen till utbildningen inom dessa områden. Det är områden där högutbildad arbetskraft är mycket efterfrågad. Många av högskolans kunskapsområden saknar helt eller delvis kommersiellt intresse. För att skapa ett mänskligare samhälle krävs djupare kunskaper också om andliga, kulturella, sociala och etiska värden. Ämnen inom humaniora är i stor utsträckning kulturbärande och ger studenten tillfälle till självreflektion och kritiskt tänkande det vi i vid mening kallar bildning. En ny magisterexamen och Diploma Supplements I utredningen framställs ett behov bland utländska studenter att kunna ta ut en internationell mastersexamen, även om man inte uppfyller de höga svenska kraven. För att erhålla denna examen krävs dels en grundläggande utländsk högskoleexamen, dels 40 poäng varav 5 poäng självständigt arbete. Här finns ett reellt behov, och vi delar regeringens uppfattning om att denna examen riktad specifikt till utländska studerande bör innehålla ett 10-poängs självständigt arbete. Däremot är vi tveksamma till tankar på att införa en allmän magisterexamen med ämnesbredd. Använd på detta sätt kan den nya examen komma att användas för nominell kompetenshöjning. För adjunkter nöjer sig regeringen med att konstatera att kompetensnivån bör höjas till magisternivå (huvudsakligen den föreslagna magisterexamen med inriktning mot ämnesbredd) för att förbättra adjunkternas roll och status. En sådan examen riskerar alltså att urholka den nuvarande magisterexamens värde och får en otydlig roll i examensordningen. stödjer däremot att man inför Diploma Supplements för att förenkla internationell jämförbarhet. Kortare yrkesutbildningar inom högskolan Vi avvisar dessa satsningar till förmån för en yrkeshögskola. Den grundläggande högskoleutbildningen utgår i allt väsentligt från en vetenskaplig grund där forskningsanknytningen är helt nödvändig och till viss del från beprövad erfarenhet. , , och pekar i sina remissvar till betänkandet En ny yrkeshögskoleutbildning (SOU 2001:40) på att de utbildningar som leder till en yrkeshögskoleexamen är av en annan karaktär där beprövad erfarenhet och yrkeskunnande är i fokus. Detta innebär att den kompetens och det intresse som behövs för att utveckla och genomföra utbildningar mot en yrkeshögskoleexamen till stora delar saknas inom högskolan. Det behövs en bättre analys av varför högskolorna inte anordnar kortare yrkesutbildning i större utsträckning. Högskolans styrning (kapitel 13) roll behöver vara tydlig. Bland annat gäller detta gränsdragningen mellan dess politiska och dess professionella nivå. Vi anser att främsta uppgifter är kvalitetskontroll och tillsyn av högskolorna samt att företräda nationella intressen i en decentraliserad högskoleorganisation. I det sammanhanget är det av avgörande betydelse att objektivitet är klar och att beslut som är av politisk karaktär inte avgörs på denna instans. Vi finner ingen anledning till oro. En tydliggörande gränsdragning av politiska och professionella nivå bör syfta till att lösa från direkta politiska ställningstaganden. Resurstilldelningssystemet Systemet med per capita-ersättningar ger de utbildningsanordnare som organiserar utbildning inom samma utbildningsområde samma ersättning per helårsprestation och helårsstudent. Nivån på per capita-ersättningarna till olika utbildningsområden baseras på framräknade genomsnittskostnader för de olika utbildningsområdena i landet som helhet. Storleken på ersättningarna för studenter och helårsprestationer är alltså oberoende av vilka kostnader det enskilda eller den enskilda högskolan faktiskt har. Ersättningarnas storlek är därmed inte beroende av de naturliga kostnadsskillnader som uppkommer beroende på om ett lärosäte är nyetablerat eller inte, eller om lärosätet är stort eller litet. Andra faktorer som kan göra att ett visst lärosäte får systematiska avvikelser från genomsnittskostnaderna är lokalkostnader och lärarlöner samt kostnader för resor. En granskning som gjordes av revisorer visar att det finns stor anledning att tro att högskolornas redovisningssystem i allmänhet inte är uppbyggda på ett sätt som gör att det går att härleda hur höga produktionskostnaderna är per student. De lärosäten som har ett utbildningsutbud som avviker från det nationella genomsnittet kan få en lägre eller högre ersättning än vad som hade varit fallet om resurstilldelningssystemet varit mera differentierat (exempelvis nedbrutet så långt som till kursnivå). Inom det humanistiska utbildningsområdet är exempelvis språkutbildningar relativt sett dyra. Det bör finnas en koppling mellan vad det kostar att utbilda studenter och storleken på olika former av prislappar. För att storleken på prislapparna skall kunna bestämmas enligt produktionskostnadsprincipen är det av central betydelse att högskolornas redovisningssystem är uppbyggda på ett sätt som gör att det går att härleda hur höga produktionskostnaderna är per student. Det är mycket anmärkningsvärt att det inte går att härleda kostnaderna per student ur högskolans redovisningssystem. Detta leder till en situation där det inte ens är teoretiskt möjligt att få dagens resurstilldelningssystem att fungera på det sätt som det är tänkt. Avsaknaden av en individbaserad kostnadsredovisning utgör inte enbart ett problem för regeringen som beställare av utbildning. Den är ett stort problem för de enskilda högskolorna som utbildningsanordnare. Tanken med olika tilldelning till olika utbildningsområden är att högskolorna skall ges ekonomiska incitament att anordna mest utbildning inom de utbildningsområden där de är relativt sett duktiga på att utbilda studenter. För att universiteten och högskolorna skall kunna agera på ett optimalt sätt i detta avseende är det därför av central betydelse att högskolorna har en god uppfattning om vilka utgifter de har för de olika utbildningarna. Ökad tilldelning till hum., sam., juridik och teologi Ämnen inom humaniora är i stor utsträckning kulturbärande och ger studenten tillfälle till självreflektion och kritiskt tänkande det vi i vid mening kallar bildning. välkomnar därför regeringens satsningar för att höja kvaliteten på grundutbildningen inom humaniora, teologi, juridik och samhällsvetenskap. är vi fortfarande oroade av snedfördelningen av platser till förmån för naturvetenskap och teknik. Vi menar att en bättre balans mellan de olika områdena är önskvärd i ett långsiktigt perspektiv. vill understryka det faktum att högskoleutbildningen inte bara ska bidra till studenternas framtida materiella välstånd. Många av högskolans kunskapsområden saknar helt eller delvis kommersiellt intresse. För att skapa ett mänskligare samhälle krävs djupare kunskaper också om andliga, kulturella, sociala och etiska värden. Humaniora är resonansbotten till värdegrunden. Bara om dessa värden lyfts fram kan ungdomar och vuxna ersätta pessimism med framtidstro och återvinna en livsglädje och gnista som många i dagens samhälle har tappat. Utbildningen i allmänhet, och humaniora i synnerhet, spelar en viktig roll i den utvecklingen. Eftersom högskolan ska förbereda studenten för att ta steget ut på arbetsmarknaden är det fullt motiverat och rimligt att teknik och naturvetenskap ges ett ökat utrymme och att insatser görs för att säkra rekryteringen till utbildningen inom dessa områden. Det är områden där högutbildad arbetskraft är mycket efterfrågad. Icke-statliga högskolor Vi vill ha fler fristående högskolor som kan meddela exempelvis lärarutbildning. anser att de professioner som legitimeras också ska kunna ha en utbildning med examensrätt. Detta gäller till exempel naprapatutbildningen. I stort sett alla universitet och högskolor får del av de nya årsstudieplatserna. Detta gäller dock inte självklart de icke-statliga högskolorna. De tre fria teologiska högskolorna i , och verkar också under ett mycket begränsat utrymme. Det gäller också liksom . De icke-statliga högskolornas avtal med staten tecknades ofta med lägre utrymme för prestationskostnad . Dessa högskolor får varken del av de nya utbildningsplatserna eller de nytillkomna forskningsresurserna. Detta är inte rimligt, och avtalen bör därför omförhandlas om uppdragstagaren så önskar. Dessa skolor har visat prov på bred studentbas och en högkvalitativ utbildning och bör få del av den stora utbyggnaden av antalet högskoleplatser, och eftersom de både uppfyller kvalitetskrav och har en stor efterfrågan på sina kurser måste de ges möjlighet till tillväxt genom rättvisa statsbidrag och en uppräkning av antalet årsstudieplatser. Det vore önskvärt att staten tog vara på de erfarenheter av kreativitet och engagemang som friare former kan utveckla. Högskolans ledning (kapitel 14) Högskolorna borde ges inflytande över vilka personer som skall ingå i styrelsen. Ordföranden, som är samma person som rektor, utses numera av regeringen och inte, som föreslagit, av högskolorna själva. Detta innebär en uppenbar risk för att den politiska styrningen av högskolornas verksamhet och inriktning ökar och leder till att villkoren för självständig forskning och högre utbildning i äventyras. Den kristdemokratiska synen på självförvaltande högskolor innebär att högskolestyrelserna bör, för de högskolor och universitet där staten är huvudman, bestå av en tredjedel lärare som utses av de vid högskolan verksamma lärarna, en tredjedel studenter som på samma sätt utses av studenterna samt en tredjedel allmänföreträdare. Allmänföreträdarna bör utses av regeringen. Allmänföreträdarna bör representera ett brett fält av det omgivande samhället och gärna också det internationella akademiska samhället. Styrelserna måste få organisera verksamheten efter lokala behov och förutsättningar.