mot · GO02Ju10 · 2001-03-20 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Ju10av , ()med anledning av prop. 2000/01:76 Från anstalt till frihetFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen avslår propositionen.InledningI proposition 2000:01:76 Från anstalt till frihet läggerregeringen fram ett förslag om att inleda en treårigförsöksverksamhet för att intensifiera arbetet med attförbereda fångar för en frigivning. Bland annat skall detunder vissa förutsättningar vara möjligt att låta intagna påkriminalvårdsanstalt, även långtidsdömda, avtjäna den sistastrafftiden genom intensivövervakning med elektroniskkontroll (s.k. elektronisk fotboja).Bakgrunden till regeringens proposition sägs vara dels den högaåterfallsfrekvensen bland intagna vid landets kriminalvårdsanstalter, dels deväl dokumenterade sociala problem som kännetecknar många internerslevnadsförhållanden. Både återfallsfrekvensen och interners sociala problemhar redovisats i två olika rapporter från Kriminalvården respektiveBrottsförebyggande rådet (BRÅ).I Kriminalvårdens senaste redovisning om återfall (över ) framgår att återfallen bland vissa fånggrupper är mer regel än undantag- i några grupper är återfallsrisken eller mer. Av våldsbrotts-lingarna står det klart att det finns en kärna av ca 250-300 personer imedelåldern som ständigt återfaller i brott. Av 400 ur denna grupp som frigesvarje år efter att ha avtjänat medellånga straff för våldsbrott återfaller 64procent . Även unga med tidigare belastning från frivården ellerfängelse har en hög återfallsfrekvens, och av unga förstagångsförbrytare somtidigare dömts till skyddstillsyn återfaller nästan varannan i våldsbrottslighetinom tre år.Andra grupper av dömda återfaller i betydligt lägre utsträckning - i vissafall . Det rör sig då ofta om äldre intagna som dömts förantingen rattfylleri eller sexualbrott. Återfallsrisken för samtliga intagna var igenomsnitt 40 procent.Samtidigt har BRÅ presenterat två delrapporter (nr 2000:20 och 2001:2)om de intagnas situation inför och efter frigivning. Rapporterna bekräftar enbild av att fångar i betydligt större utsträckning än befolkningen i övrigtleverunder socialt pressade förhållanden. Resultaten kan knappast förvåna någon.Viss typ av kriminalitet har alltid varit vanligare bland personer med ävenandra sociala problem. Narkotikaberoende, alkoholmissbruk, bristandeskolgång, arbetslöshet och spruckna familjeförhållanden är många gångerparallella problem till ett kriminellt beteende.I många bostadsområden i har brottsligheten fått sådanaproportioner att de många brotten snarare utgör orsaken till de socialaproblemen, än det omvända. En ständigt närvarande gängkriminalitet hindrardet civila samhället att ta de offentliga rummen i besittning. I stället spridersig misstänksamhet och otrygghet. Brottsligheten försvårar för den laglydigamajoriteten i dessa områden att ta sig ur bidragsberoende och arbetslöshet.Vi har framhållit att när det gäller brott och sociala problemhar inte någon forskning ännu visat vad som är orsak och vad som är verkan,eller om det ens finns ett samband. Ur brottsstatistiken går det inte att dranågra säkra slutsatser, men det går att konstatera att brottsligheten faktisktökat i takt med att välfärdsstaten byggts ut. Detta hindrar dock inte attsamhället skall vidta åtgärder för att förbättra intagnas sociala situationinförfrigivning.Att hjälpa intagna till ett anpassat och ordnat liv utanför anstalten är enligtvår uppfattning en skyldighet för statsmakten som följer med rätten attutdöma frihetsberövande straff. En humanitär kriminalpolitik måste ha somutgångspunkt att de intagna skall återgå till samhället efter avtjänat straff.Staten i sig kan dock åstadkomma lite om motivationen hos tidigare interneratt bryta med sitt kriminella förflutna är ringa.Avslag på regeringenspropositionMycket kan göras för att förbereda den intagne inför frigivning oavsett omdenna är villkorlig eller sker efter att hela strafftiden avtjänats.Kriminalvården skall öka samarbetet med andra myndigheter för attunderlätta en lyckad återgång till samhället för den intagne. Kriminalvårdensskyldighet i det här sammanhanget bör dock inskränkas till att utreda denintagnes behov av stöd samt att hålla andra samhällsorgan informerade omdessa behov och den förestående frigivningen.Moderata samlingspartiet ser inte några skäl till att utöka möjligheternatill frigång, verkställighet eller vistelse utanför anstalt, än vad lagen redanmedger. På grund härav, och av vad som anförs nedan, bör propositionenavslås.Elektronisk övervakningRegeringens förslag innebär att straffsystemets tydlighet och förutsägbarhet,både för den dömde och för medborgarna i övrigt, urholkas. Att förläggaförsöket med elektronisk fotboja till den del av strafftiden som inteomfattas av villkorlig frigivning, innebär ett tillbakaträdande från denlyckade tvåtredjedelsreformen.Avvikelser från utdömda strafftider bör enligt vår uppfattning motiveras ivarje enskilt fall, t.ex genom visad skötsamhet från den intagne ellervälgrundade riskbedömningar för att ta till vara allmänhetens skyddsbehovinför ett frisläppande. Dagens lagstiftning, där villkorlig frigiving skall skenär två-tredjedelar av strafftiden avtjänats, uppfyller inte de kraven.Regeringens förslag om att inleda försöksverksamhet med elektroniskövervakning som ett led i frigivningsförberedelserna innebär tyvärr attstraffsatserna urholkas på ett sätt som riskerar trovärdigheten förstraffsystemet och de av domstolen utdömda påföljderna. Den borgerligaregeringen inledde övergången från halvtidsfrigivning tilltvåtredjedelsfrigivning. Syftet med reformen var bland annat att stärkadomstolarnas auktoritet och skapa ett tydligare påföljdssystem som på ettbättre sätt speglar medborgarnas rättsuppfattning. Både med hänsyn tillsamhällets skyddsbehov och allmänhetens förtroende för rättsväsendet är detav yttersta vikt att påföljder verkställs i enlighet med domstolarnas domslut.Möjligheten att avtjäna en del av straffet med elektronisk fotboja börenligt vår uppfattning ges först under strafftidens sista tredjedel, dvs. underden delen där villkorlig frigivning kan bli aktuell. Under ett fakultativtsystemför villkorlig frigivning skulle fotbojan utgöra ett naturligt led i ensuccessivutslussning av den intagne när tvåtredjedelar av straffet avtjänats.Moderata samlingspartiet förespråkar därför en ändring i brottsbalkens26 kap. 6 § så att villkorlig frigivning efter tvåtredjedelar av strafftiden kanbeviljas om det med hänsyn till samhällets skyddsbehov eller den intagnesuppförande på anstalt anses lämpligt. I samband med en sådan ändring är detlämpligt att inleda en försöksperiod där intagna ges möjlighet att under vissaförutsättningar avtjäna delar av den sista tredjedelen av strafftiden medelektronisk fotboja. Detta bör ge regeringen till känna.EkonomiskakonsekvenserFängelsestraff är en dyr påföljd och regeringen konstateraratt den föreslagna reformen kommer att innebäravissa kostnadsbesparingar. Men det som sparas in istatsbudgeten riskerar i stället att drabba medborgarna i formav kostnader för skador och integritetskränkningar som detinnebär att utsättas för brott. Regeringen konstaterar attövervakning med elektronisk fotboja inte innebär ett skyddför allmänheten mot brott.Man kan på goda grunder befara att riskerna för att utsättas för brottkommer att öka i och med att fler långtidsdömda brottslingar tillåts att vistasutanför anstalterna. De positiva erfarenheterna som gjorts av att användaelektronisk fotboja som alternativ till korta fängelsestraff kan inte direktöverföras på det långtidsdömda klientel som det nu är fråga om, varsåterfallsbenägenhet ofta är betydligt högre.Även om kriminalvården är i behov av ytterligare resurser tillprogramverksamhet och andra åtgärder som varit eftersatta , ärdet inte rimligt att regeringen frigör dessa resurser genom att långtidsdömdafångar i högre utsträckning tillåts vistas utanför anstalt.Det är inte acceptabelt att av besparingsskäl utsätta allmänheten för ökaderisker och kostnader. I stället bör regeringen ge Kriminalvården de resursersom krävs för att verksamheten skall kunna bedrivas med en rimlig kvalitébåde vad gäller skydd och säkerhet på anstalten och en utveckladprogramverksamhet för att förbättra de intagnas möjligheter till ett ordnat livefter avtjänat straff.Den av regeringen föreslagna försöksverksamheten förutsätter därför atten noggrann uppföljning kommer till stånd, där konsekvenserna förallmänhetens rättstrygghet ges högsta prioritet. Intagnas frihetsbehov ocheventuella besparingar för statsmakten måste komma i andra hand.Stockholm den 20 mars 2001Fredrik ()(m)()()()()()()