mot · GP02U268 · 2001-10-05 00:00:00 — Den förestående utvidgningen kommer sannolikt att framtvinga större förändringar i gemenskapens regionalpolitik. De nordiska länderna har ett antal fysiska likheter. De är alla kuststater på nordliga breddgrader med liknande befolkningsmönster. Långa avstånd, migrationen från landsbygd till tätorter och det nordliga klimatet är typiska problem som sannolikt bidragit till likheter i synen på regionalpolitiken. De gemensamma dragen i regionalpolitiken talar för en gemensam nordisk strategi beträffande regionalpolitiken, särskilt i fråga om glesbygd och gränsområden. De nordiska länderna (och de nuvarande EU-länderna) kan utgå ifrån att den förestående utvidgningen kommer att leda till drastiska förändringar när det gäller EU:s regionalpolitik. Kommissionen förespråkar en ytterligare koncentration av stödområdena, vilket innebär att möjligheterna att delta i EU:s strukturfondsprogram minskar eller försvinner helt och hållet. Det finns behov av att kartlägga i vilken mån det kommer att finnas utrymme att bedriva regionalpolitik framöver, dels inom ramen för strukturfondsprogrammen, dels i form av nationell regionalpolitik i enlighet med konkurrenslagstiftningen. Här finns det anledning att studera andra EU-länders regionalpolitik som bedrivits i enlighet med gällande begränsningar. Med detta som utgångspunkt bör de nordiska länderna ta ställning till behovet av att gemensamt agera för en liberalare konkurrenslagstiftning och nya insatsområden i strukturfondsprogrammen, som passar de perifera områdena i . Viktiga insatsområden för de nordliga regionerna är miljöfrågor, turism, kunskapsutveckling, IT och annan teknologiutveckling. Dessa frågor är viktiga för ansökarländerna. Detta öppnar för en utåtriktad regionalpolitik mot och . Genomförandet av EU:s handlingsprogram för den nordliga dimensionen förutsätter resurser bland annat i form av finansiering och kompetens. Strukturfondsprogrammen tillhör de viktigaste verktygen för att genomföra de mer grundläggande projekten såsom utbyggnaden av modern infrastruktur för passagerar- och godstransporter, energiförsörjning och telekommunikationer. Denna utbyggnad möjliggör handel, kompetensöverföring, arbetskraftens rörlighet över gränserna m.m. som i sin tur är grundläggande förutsättningar för ekonomisk tillväxt i regionen. En ekonomisk tillväxt i kan därigenom ge upphov till positiva effekter som stimulerar utvecklingen i de nordiska gränsområdena. De nordiska länderna bör därför aktivt stöda och delta i utvecklandet av sådana målprogram som syftar till att stimulera uppbyggnaden av infrastruktur, kunskapsutveckling, teknologiuppbyggnad och kompetensöverföring såväl i som i de nya medlemsstaterna. Detta bör ges regeringen till känna. 8 Nordiskt samarbete för konflikthantering Kärnan i det nordiska samarbetet för fredsfrämjande och humanitära insatser utgörs av den militärt orienterade samarbetsstrukturen Nordcaps (Nordic Coordinated Arrangement for Military Peace Support). Nordcaps är ett system som tillkommit i syfte att höja de nordiska ländernas samlade förmåga att förbereda, planera, utrusta och genomföra internationella militära fredsfrämjande operationer. De nordiska länderna kan och bör bygga upp ett minst lika aktivt samarbete vad gäller konfliktförebyggande och civil krishantering. Det finns stora likheter i de nordiska ländernas syn på dessa frågor, och det finns stor tillgång på relevant civil kompetens och breda erfarenheter av nordiskt samarbete inom en rad områden. Länderna är respekterade i internationella sammanhang, och deras agerande anses allmänt ha stor trovärdighet och integritet. Det finns således av flera skäl ett nordiskt mervärde som skulle kunna utvecklas till ett effektivt bidrag till den internationella civila krishanteringen. Samarbetet inom och organiseringen av Nordcaps skulle kunna fungera som modell även för ett samarbete inom civil krishantering. De förteckningar över resurser för internationella insatser som finns upprättade i de nordiska länderna borde kunna samordnas, och ett långtgående samarbete och samverkan borde ske för att bygga upp och upprätthålla en gemensam kapacitet att tillhandahålla resurser för internationell civil krishantering. Detta bör ges regeringen till känna. 9 Nordiskt organiserat samarbete 9.1 och Det viktigaste nordiska samarbetet sker naturligtvis inom ramen för och . Utöver detta sker också viktigt samarbete inom ramen för ett flertal gemensamma organisationer. Några av dessa är: 9.2 Östersjöstaternas råd På danskt och tyskt initiativ inbjöds 1992 utrikesministrarna från , , , , , , , , samt en representant från Europeiska kommissionen, till ett möte för att överväga hur samarbetet i kunde stärkas. Vid detta möte bildades rådet. Organisationens övergripande mission är att främja den demokratiska utvecklingen i , stärka banden mellan länderna samt verka för en positiv ekonomisk utveckling i regionen. 9.3 och Regionrådet Det institutionaliserade och systematiska samarbetet i bygger på ett initiativ som lades fram av dåvarande utrikesminister . Vid ett utrikesministermöte i antogs den s k Kirkenesdeklarationen, och i samband med det etablerades och . I Kirkenesdeklarationen anges målsättningarna för . Det skall medverka till att: säkra en fredlig och stabil utveckling i regionen; stärka de kulturella banden mellan folken i regionen; uppmuntra och utveckla de bi- och multilaterala relationerna i regionen; lägga grunden till en bärkraftig ekonomisk och social utveckling i regionen med tonvikt på natur- och resurshushållning; främja en utveckling som tillvaratar urbefolkningens intressen och aktiva medverkan. Arbetet vilar på en tvåpelarstruktur, där representerar det mellanstatliga samarbetet och representerar samarbetet mellan de regionala organen i . 9.4 tog initiativ till ökat samarbete mellan de åtta arktiska länderna för att stärka skyddet för den arktiska miljön. antogs ett arktiskt miljöskyddsprogram, vilket var startskottet för den s k Rovaniemi-processen, benämnd efter den ort där det antogs. antog de arktiska utrikesministrarna den s k Ottawa-deklarationen, och därmed bildades även . Deklarationen förespråkar ett brett synsätt på bärkraftig utveckling, där inte bara miljöskydd, utan även sociala, kulturella och ekonomiska dimensioner ingår. Den parlamentariska motsvarigheten till är . Arbetet i Östersjöstaternas råd, och samt i är av stor betydelse för den nordiska dimensionen och bör ges hög prioritet. Detta bör ges regeringen till känna. () () () () () () () () ()