mot · GP02L2 · 2001-09-21 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:L2av m.fl. (m)med anledning av prop. 2000/01:135 Handlingsplan för konsumentpolitiken 2001-2005 1 Sammanfattning Vi är alla konsumenter. Det är vi som skall välja våra bas- och konsumtionsvaror och få ekonomin att gå ihop. Det är vi som skall lösa de eventuella problem vi stöter på. Besluten som skall styra marknaden skall därför överlåtas åt människorna. Den socialdemokratiska regeringen har övergått från att skapa konsumenträttigheter till att skapa ett system för styrande av konsumenternas val. Detta åstadkoms genom centralisering. En sådan politik tar makten från konsumenterna och ger den i stället till statliga förmyndare. Konsumentmakten är endast skenbar när statliga organisationer tar över rådgivning och planering. Problemet är inte bara att konsumentens egen kapacitet förringas. Resultatet blir också att varor och tjänster fördyras, eftersom producenterna övervältrar de extra kostnaderna på konsumenterna. Vi tvingas alla att vara med och betala för statens konsumentpolitik. Eftersom redan är ett högprisland i internationell jämförelse, blir effekten för den svenska konsumenten dubbel. Trenden går således mot en ökad centralisering av konsumentmakten i . Dessvärre saknas en diskussion av hur prisnivåer och konkurrens samverkar, och vilka effekter detta har för konsumenterna. Vi vill vända på dessa trender och ge makten till konsumenten. Våra konsumentpolitiska mål är: att ge förtroendet och makten till konsumenterna, genom en mer avreglerad konsumentpolitik och ett sunt underifrånperspektiv, att kunskap ger trygghet; barn och ungdomar skall kunna lära sig grundläggande privatekonomi i skolan, för att som vuxna bli kunniga konsumenter, att stimulera konkurrens på marknaden genom motverkande av konkurrens- och handelshinder, att arbeta för en fungerande inre marknad och genomförande av en gemensam europeisk valuta, att förlagsverksamhet, samt provtagnings- och forskningsverksamhet privatiseras och sköts oberoende av staten, att prioritera reformeringen av EU:s jordbrukspolitik, att all märkning av varor skall vara frivillig, att stimulera modeller för utomrättslig lösning av konsumenttvister. 2 Innehållsförteckning 1 Sammanfattning 3 2 Innehållsförteckning 5 3 Förslag till riksdagsbeslut 6 4 Inledning 6 5 En skenbar konsumentmakt 7 5.1 Från den enskilde konsumenten till staten 7 5.2 Centralstyrd konsumentrådgivning 7 5.3 Onödig detaljstyrning 8 5.4 Vem vinner på en omfattande konsumentlagstiftning? 8 5.4.1 Varför ifrågasätta systemet? 8 5.4.2 Vad kostar regeringens konsumentskydd? 9 5.4.3 som högprisland 9 5.4.4 Tullar och subventioner fördyrar ytterligare för konsumenterna 10 6 Handlingsplan för konsumentpolitiken 20012005 en kritisk analys 11 6.1 Inledning 11 6.2 Konsument i välfärdsland 11 6.3 Mål och inriktning 12 6.4 Vägledning, information och utbildning 13 6.5 Ideella organisationer 13 6.6 Den finansiella marknaden 13 6.7 Säkerhetsfrågor 14 6.8 Konsumentforskning 14 6.9 Prisinformation 15 6.10 konkurrensutsatta marknader 15 6.11 Märkning 16 7 En moderat konsumentpolitik 16 7.1 Mål och inriktning 16 7.2 Öka konsumenternas egna kunskaper 17 7.3 Prioritera konkurrens som konsumentpolitisk satsning 17 7.4 Avreglera 18 7.5 Avskaffa tullar och handelshinder 18 7.6 Produktsäkerhet även för offentliga tjänster 19 7.7 Låt märkning av varor vara frivillig 20 7.8 En genomtänkt modell för tvistlösning 20 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mål och inriktning av konsumentpolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konsumentkunskap. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om strukturförändringar i konkurrensfrämjande syfte. begär att regeringen avyttrar förlags- och provtagningsverksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om starka och självständiga forskningsinstitutioner. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av produktsäkerhetslagen, så att denna skall omfatta varor och tjänster som tillhandahålls av den offentliga sektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om frivillig märkning av varor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utomrättslig tvistlösning. 4 Inledning Vi är alla konsumenter och behöver basvaror, mat, kläder och andra produkter i vårt dagliga liv. Vi skall få ekonomin att gå ihop och våra hushållskassor skall avgöra vad som skall inhandlas och hur handeln skall gå till. Detta är lätt att glömma bort när man hör diskussioner om lämpliga produkter, tariffer och medborgaraspekter på handel och marknad. Att regeringen genom sin politik försöker styra över konsumenternas fria val är förmynderi. Det vittnar om en felaktig människosyn att inte lita på människors kapacitet att själva kunna värdera varor och tjänster, utan att i stället ivra för statliga myndigheters och verks överinseende av den dagliga konsumtionen. Regeringen säger sig vilja värna svaga konsumenter. Men svaghet är inte en egenskap, utan ett tillstånd som kan förändras. Sist och slutligen är det vi konsumenter som skall bestämma vad vi vill betala för. Därför skall besluten flyttas närmast människorna och överlåtas till deras bedömning. Tron på den enskildes kapacitet är grundbulten i ett sunt samhälle. En modern konsumentpolitik måste därför ge människor utrymme att själva fatta beslut om sin konsumtion. När man flyttar beslutanderätten ifrån människorna till statliga organisationer skapar man en konstgjord konsumentmakt och den enskilde konsumentens betydelse i beslutsfattandet minskar. Det är viktigt att alla ges möjligheter att hävda sin rätt i ett konkurrensutsatt näringsliv. Detta ställer krav på en fungerande marknad utan pekpinnar från staten. 5 En skenbar konsumentmakt 5.1 Från den enskilde konsumenten till staten konsumentpolitiska proposition presenterar ett antal förslag som till sitt innehåll kan synas välmenande, men är feltänkt genom att man strävar bakåt, i riktning mot mer centralstyrning. Genom att centralisera beslutsfattandet och stärka statsbidragsfinansierade organisationer, vill man överlåta enskilda människors ansvar för pengar samt köp och avtal av civilrättslig karaktär till staten eller dess institutioner. Dagens lagstiftning har redan till viss del en skev syn på det kommersiella förhållandet. Värnlösa konsumenter ställs emot elaka näringsidkare, flankerade av en heltäckande juridisk stab. Sanningen är dock ofta en annan. De flesta svenska småföretag har ingen egen juridisk kompetens, utan får lägga mycket tid och arbete på att tränga igenom de lagar och förordningar statsmakten lägger på dem. 5.2 Centralstyrd konsumentrådgivning Den privata tjänstesektorn spänner över ett brett spektrum av olika branscher och sysselsätter cirka 1.639.000 svenskar. Det handlar om allt ifrån vård till detaljhandel och IT. Därmed utgör sektorn en betydande del av den svenska ekonomin. Den nya ekonomin handlar i själva verket om den nu snabbt pågående omvandlingen av ekonomin till ett tjänstesamhälle, där allt fler löntagare får sin utkomst från en expanderande tjänstesektor. Den privata tjänstesektorn måste naturligtvis ges förutsättningar att vara konkurrenskraftig i ett internationellt perspektiv. Detta kräver ett bra klimat för arbete och företagande, sunda lagar och regler, anständiga skattenivåer etc. Det kräver också att stat och kommun inte snedvrider konkurrensen genom att syssla med annat än kärnverksamhet. I vårt högutvecklade samhälle finns det behov för konsumenter att söka vägledning hos specialister. Komplicerade transaktioner som husköp, försäkringsplaceringar etc. har skapat ett gott utbud av duktiga mäklare. Verksamheterna är också kringgärdade av lagstiftning som syftar till att kontrollera och kvalitetssäkra. Det finns också privata organisationer som bevakar konsumenternas intressen. Två exempel, som finns att tillgå kostnadsfritt på Internet, är Consumer Intelligence och Spara Pengar. Offentligt finansierade konsumentrådgivare är inte det bästa sättet att använda skattebetalarnas pengar, eller att hjälpa konsumenterna. Uppkomna problem och missförstånd torde i de allra flesta fall kunna hanteras av representanter för ortens handel och konsumentföreträdare, det vill säga frivilliga organisationer. 5.3 Onödig detaljstyrning har detaljhandeln successivt flyttats ut till städernas ytterområden. Anledningen har varit bostadsbyggandets planering, krav på framkomlighet, markpriser samt parkeringsmöjligheter. Detta har kommit konsumenterna till godo genom konkurrens, breddat utbud och sänkta priser. Den nuvarande regleringen av handelsetableringar i kommunernas detaljplaner leder till försämrad konkurrens. Under den borgerliga regeringen ändrades lagstiftningen så att det inte längre var möjligt att reglera handelsändamålet genom att särskilja partihandel och detaljhandel. Kommunerna skulle i sin planering kunna ta hänsyn till näringsfrihet och främjandet av en effektiv konkurrens. har det emellertid förekommit fall där och länsstyrelser underkänt detaljplaner antagna av kommunfullmäktige genom att säga nej till etablering av stormarknader. Detta ligger inte i konsumenternas intresse. Det är en angelägenhet att bestämma hur den egna marken skall disponeras, varför det är rimligt att besluten fattas av kommunen, som är bäst skickad att bedöma och avgöra sådana frågor. Länsstyrelser och bör endast kunna upphäva planer när dessa strider mot uttalade riksintressen. Dåvarande Statens pris- och konkurrensverk gjorde 1991 en undersökning av hur etableringar av stormarknader i externa lägen påverkade prisbilden på livsmedel. Vid jämförelsen av en kommun som hade handel utanför stadskärnan och en som inte hade det visade det sig att prisnivån på livsmedel var lägre i kommunen med externhandel. De lagstadgade möjligheterna att i en detaljplan styra handelsändamålet bör tas bort, eftersom det strider mot konsumenternas intresse av sund konkurrens och lägre priser. 5.4 Vem vinner på en omfattande konsumentlagstiftning? 5.4.1 Varför ifrågasätta systemet? har tonläget skärpts i debatten om konsumentpolitik. Begreppet konsument är liktydigt med utsatt. Ångerveckor och informationsplaner läggs till köpeavtal, i stället för att uppmuntra den grundläggande principen pacta sunt servanda (avtal skall hållas, dvs. att kund och säljare skall stå vid sin överenskommelse). Möjligheten till ångerrätt och rådgivning av en vägledare ter sig naturligtvis positivt för den osäkre konsumenten. Man kan dock med fog argumentera för att dessa företeelser i slutänden reducerar konsumenten till just den värnlösa varelse regeringen beskriver honom eller henne som. Det finns en vilja hos konsumenter att betala lite extra för hög kvalitet, säkerhet och extra god service. Anledningen till att det kostar extra är att handlaren måste ha fler anställda, högre beredskap och själv rensa ut allt som inte håller måttet. Trots merkostnaden väljer ändå många att ta den utgiften, eftersom de upplever att trygghet och service är värda att betala extra för. Ett tydligt exempel är de frivilliga garantierna, utöver själva konsumentköpsgarantin som man kan köpa när man införskaffar elektronikvaror av olika slag (televisionsapparater, mobiltelefoner etc.). Ett annat exempel är installationskostnader för nya, datarelaterade produkter. I erbjudandet om bredbandsuppkoppling erbjuds modem, med eller utan instruktioner, med telefonsupport, eller till och med möjligheten att få hembesök för komplett installation. Självfallet är det en prisskillnad på de olika alternativen. Problemet med den socialdemokratiska konsumentlagstiftningen är inte att varor och tjänster inte skall ha en acceptabel grundnivå, eller att oskäliga avtal inte skall kunna ogillas, utan att det inte kommer att gå att avstå ifrån att betala de speciella trygghetsförsäkringarna. Bit för bit fördyras det vi som konsumenter handlar. Konsumenterna får inte själva avgöra vilken skydds- eller genomförandenivå de vill lägga sig på, utan alla måste vara med och betala extrakostnaderna för ogenomtänkta köp och statens jämförelser av dammsugarmodeller. 5.4.2 Vad kostar regeringens konsumentskydd? Priserna höjs när socialdemokraterna omyndigförklarar de svenska konsumenterna. Den relevanta frågan är huruvida konsumenterna som grupp gynnas mer av att kunna ångra sig i två hela veckor efter ett köp på distans, om handlarens merkostnader gör att många konsumenter inte har råd att köpa varan? I en nyligen genomförd undersökning konstaterades att anpassningen av marknadsföring till konsumenter på Internet, och hänsynstagandet till de olika personuppgiftslagar som gäller i tio undersökta EU-länder, krävde i jurist- och expertarvoden. Mängden av regler som skall anpassas till varje enskild medlemsstats konsumenter komplicerar handeln. har de ekonomiska möjligheterna att dra nytta av e-handelns fördelar eftersom regelverket är så komplicerat. Det är i första hand konsumenterna som drabbas av detta, eftersom de går miste om pressade priser, bättre service och högre kvalitet, vilket hade kunnat bli resultatet av en bredare e-handel och därigenom en sund konkurrens. Vad notan blir i slutänden är det ingen som vet . Vad vi vet är att den del av notan som hamnar på skattebetalarnas bord är på för att driva och på för . 5.4.3 som högprisland De svenska priserna på varor och tjänster är höga. I genomsnitt ligger den svenska prisnivån över EU-nivå och över OECD-nivå. En anledning är den svaga svenska valutan. Den fortgående försämringen av penningvärdet har medfört att importerade varor, halvfabrikat och råvaror har blivit avsevärt dyrare. Under den allra har den svenska kronan försvagats kraftigt gentemot såväl den amerikanska dollarn som euron. Detta kommer att innebära ökade priser på många varor. Ytterligare en orsak till de höga priserna i är våra höga skatter. All skatt måste i slutänden tas ut i högre priser på varor och tjänster. På detta sätt läggs till exempel inkomstskatt, arbetsgivaravgifter, mervärdesskatt och energiskatter på priserna. För en svenskproducerad vara utgör nästan hälften av priset just skatt. En stark variabel som gör att prisnivåerna för den svenska konsumenten är högre än det internationella genomsnittet är bristande konkurrens. Företagskoncentrationen i är hög. Undersökningar från bland annat visar att det finns klara tecken på att det råder ett samband mellan koncentrationen i detalj- och partihandeln och prisnivån. Det finns betydande välfärdsvinster som kan realiseras om konkurrensen stärks och prisnivån därigenom faller. Fördjupade studier av detta samband är därför av stor vikt för inriktningen av den ekonomiska politiken, samt för de myndigheter som arbetar med att stärka konkurrensen och värna om konsumentintresset. 5.4.4 Tullar och subventioner fördyrar ytterligare för konsumenterna Genom mätning av statiska effektivitetsvinster kan man ge en bild av problemen med tullar. En undersökning från amerikanska visar att länder som har en genomsnittlig tullnivå på högst har en per capita-inkomst på . Detta jämförs med länder som har tullnivåer på eller mer, där per capita-inkomsten endast är . Tullmurar har en fördyrande effekt på konsumtionsvaror. Ett exempel på hur detta fungerar är priset på socker. EU föreslog att man skulle slopa tullarna på allt utom vapen till de 48 fattigaste länderna . Särintressen förmådde dock ministerrådet att förskjuta avregleringen . EU betalar nu /kg till producenterna för socker, medan världsmarknadspriset är /kg (prisuppgift ). Detta innebär en fördyring för konsumenterna. Svenska konsumenter äter drygt socker per person och år. I en familj på fyra personer blir prisskillnaden 4 personer x x 40 (6,52,5) = . Till de extra kostnaderna måste man också lägga kostnaderna för subvention av sockerproduktion. Dessa subventioner betalas av skattemedel. Varje subvention av en vara måste alltså först betalas i skatt, för att sedan åter betalas i form av ett högre pris för konsumenten. De stora vinnarna är producenterna, medan konsumenterna förlorar. EU:s jordbrukspolitik (CAP), med tullar, bidrag och exportsubventioner, kostar EU-medborgarna . En svensk tvåbarnsfamilj skulle spara om EU:s jordbruksprotektionism avskaffades. Motsvarande siffra när det gäller textilprotektionismen uppges vara . Tullar och protektionistisk politik slår också hårt mot de fattigaste länderna i världen, som är beroende av sin export. CAP hindrar från att exportera fritt till EU och leder till uteblivna inkomster för dessa länder med . Detta motsvarar av all u-hjälp. 6 Handlingsplan för konsumentpolitiken 20012005 en kritisk analys 6.1 Inledning Ett politiskt handlingsprogram bör ta sin utgångspunkt i en helhetsbeskrivning av den aktuella situationen inom ett politikområde. En analys av nuläget följs av en beskrivning av de mål och strategier som regeringen tidigare haft som sin utgångspunkt. Dessa tas sedan i beaktande i en avvägning av hur måluppfyllelsen har fungerat. Regeringens proposition innehåller dessvärre ingenting av det ovanstående. Det saknas en redogörelse och en utvärdering av tidigare konsumentpolitik, vilket gör att de föreslagna målen förefaller hänga i luften, utan förankring i någon helhetsanalys av läget. Nationalekonomisk teori talar om fenomenet moral hazard. Detta innebär att ju större skydd lagstiftaren ger någon av aktörerna på en marknad, desto mer vårdslös tenderar denne att bli. Ett exempel är en konsuments betalningsansvar vid förlust av kontokort, vilket också berörs i propositionen. Om konsumenten kan undvika betalningsansvar i stor utsträckning blir konsumenten mindre noggrann med sitt kort, vilket leder till högre kostnader för kortutgivarna. Samtliga kortinnehavare drabbas i slutänden av ökade kostnader. Lagstiftaren bör alltid göra övervägande om så kallad moral hazard när man vill reglera en marknad till en aktörs fördel. Regeringens proposition saknar dock helt konsekvensanalyser i detta avseende, varför följderna av den föreslagna konsumentpolitiken blir svåröverskådliga. 6.2 Konsument i välfärdsland Regeringen skriver om hushållens ekonomiska situation och förutspår härvid en fortsatt stabil utveckling. Två problem bör uppmärksammas i denna del. För det första visar de senaste siffrorna från ledande konjunkturinstitut en betydligt mer negativ utveckling än vad regeringen räknat med. , och förutspår en tillväxt på för . En lägre tillväxt leder till försämrad hushållsekonomi och ett minskat konsumtionsutrymme. De timade händelserna i borde också föranleda en mer noggrann analys av den svenska ekonomin. För det andra visar regeringen ingen verklighetsförankring i det att man skulle uppmärksammat sambandet mellan skatte- och konsumentpolitik. Man konstaterar att hushållens finansiella tillgångar inte varit så låga , och att av hushållens lån tagits i bostadsinstitut. Sedan följer generella skrivningar om regeringens ekonomiska politik. Det framgår dock ingenstans att man sett sambandet mellan högskattepolitiken och det minskade konsumtionsutrymmet. Trots löften i valrörelsen om ett bättre klimat för företagande har socialdemokraterna inte vidtagit några som helst åtgärder för ett mer företagsamt, konkurrensinriktat . Utan konkurrens och företagande har konsumenterna ingen makt. Det bästa sättet att säkra konsumenternas rätt är att öka hushållens finansiella tillgångar, samt att främja konkurrens genom att motverka koncentration och handelshinder. Konsumenterna ges makt genom sin förmåga att välja mellan olika varor och tjänster, men detta tycks regeringen inte vilja se. 6.3 Mål och inriktning Regeringen föreslår fem målsättningar för konsumentpolitiken. Målformuleringarna är i sig inte anmärkningsvärda; att stärka konsumenters ställning och inflytande, ge konsumenter efterfrågad information, samt att skapa kloka regler för produktsäkerhet och miljöskydd är eftersträvansvärt i ett konsumtionssamhälle. Sammantaget leder dock delmålens formulering samt de enskilda förslagen i måluppfyllande syfte till en bild av en konsumentpolitik som snarare fjärmar sig från konsumenterna än ger dem verkliga möjligheter att själva välja. Främst vänder vi oss mot formuleringen att konsumentpolitik är fördelningspolitik. Den välinformerade konsumenten kan själv hushålla med sina resurser och göra de val han eller hon finner nödvändiga. Att staten skall ta på sig rollen som främjare av hushållning med resurser liknar planekonomi av ett slag som inte varit aktuellt sedan föll. Det är en otidsenlig tanke, och en tanke som inte leder till större makt för den enskilde konsumenten. Enligt vårt förmenande bör kunskapsmålet sättas främst. Genom att vara informerad och uppdaterad kan en enskild konsument själv skapa sig en bild av förhållandena inom den marknad han eller hon skall agera på, och själv göra sina val. Kunskapsmålet torde vara det övergripande medlet för att uppnå samtliga konsumentpolitiska mål. måste staten akta sig för att tala alltför mycket om vägledning. Att skapa regler för information och upplysning är en helt annan sak än att vägleda enskilda människor i deras dagliga val. Det är inte statens sak att berätta för människor vad de skall välja. Det är statens uppgift att ge människor förutsättningar att kunna välja själva. 6.4 Vägledning, information och utbildning Regeringen föreslår att varje kommun, på frivillig basis, skall tillhandahålla konsumentvägledning. Man håller dock dörren öppen för att lagstiftningsvägen kontrollera att denna frivilliga prestation tillhandahålls. Offentligt finansierade konsumentrådgivare är inte det bästa sättet att använda skattebetalarnas pengar, eller att hjälpa konsumenterna. Uppkomna problem och missförstånd torde i de allra flesta fall kunna hanteras av representanter för ortens handel och konsumentföreträdare, t.ex. frivilliga organisationer. Vi har framhållit vikten av att konsumenterna ges möjlighet att själva göra sina överväganden och val, baserat på kunskap och information. I avsnitt 7.2 återkommer vi till en mer individcentrerad politik för konsumentmakt. 6.5 Ideella organisationer Regeringen föreslår tillsättande av en arbetsgrupp med syfte att undersöka hur ideella organisationer och folkrörelser kan få ett ökat inflytande i konsumentpolitiken. Det bör härvid anmärkas att dessa organisationer redan har ett starkt inflytande genom sin verksamhet och dialog med konsumenterna i samhället. En statlig utredning riskerar att slå in öppna dörrar. I de allra flesta fall tillvaratar konsumenterna sina egna intressen genom marknadens mekanismer. Man är som konsument också tillförsäkrad representation och inflytande genom sitt deltagande i den demokratiska processen. Man bör också ge akt på risken att ideella organisationer inte alltid är representativa, det vill säga de företräder inte alltid samtliga konsumenter. I en diskussion om ett ökat inflytande måste man således beakta olika organisationers legitimitet. 6.6 Den finansiella marknaden Regeringen konstaterar att utvecklingen på det finansiella området varit snabb och att flera av våra trygghetssystem genomgått stora förändringar. Avregleringar och internationalisering har skapat nya marknader för konsumenterna. Inledningsvis förtjänar att anmärkas att regeringens formuleringar förutsätter att den enskilde konsumenten snarare skadas än gynnas av valfrihet. Man medger att avregleringarna skapat större valfrihet och att konkurrensen lett till prispress och förbättrade villkor. Man skriver dock sedan att felaktiga val kan få stora negativa konsekvenser. Regeringen torde emellertid svårligen kunna fastställa vad som utgör rätt eller fel val för en konsument. Det framgår att regeringen överväger civilrättslig lagstiftning om rådgivaransvar vid finansiell rådgivning. Det krävs noggranna överväganden och konsekvensanalyser om en sådan generell lagstiftning skall införas. Generella regler om ansvar skulle i första hand drabba banktjänstemän, eftersom den största andelen rådgivning sker över disk på bankkontoren.