mot · GP02U315 · 2001-10-05 00:00:00 — Den politiska dialogen ska på ett bättre sätt användas för att främja konfliktförebyggande. Rekommendationer ska utarbetas för hur diplomatiska instrument och resurser för krishantering kan användas för att förhindra väpnade konflikter. EU ska motverka illegal handel med lätta vapen och med varor som diamanter. 7.9 FN-mandat eller inte? anser att FN:s roll som den organisation som har huvudansvar för global fred och säkerhet måste stärkas. Den utveckling vi nu ser där starka aktörer kringgår bestämmelserna om obligatoriskt FN-mandat för interventioner är därför mycket oroväckande. EU-länderna är inte överens om i vilka fall FN-mandat kommer att krävas för EU:s krishanteringsinsatser. Den svenska utrikesministern har sagt att det krävs ett FN-mandat för fredsframtvingande insatser. Den parlamentariska försvarsberedningen föreslår att det inte längre ska krävas FN-mandat för att skicka svensk trupp på fredsbevarande uppdrag utomlands, utan att det ska räcka med EU-mandat och regeringsbeslut. Däremot ska vad gäller militärt mer krävande fredsframtvingande uppdrag det nuvarande kravet på FN-mandat och riksdagsbeslut gälla. Man kan dock även acceptera mandat från , föreslår försvarsberedningen. Under en debatt i , , svarade det svenska ordförandeskapets representant undvikande på frågan om det krävs FN-mandat eller inte för att EU ska kunna genomföra krishanteringsoperationer. Han gömde sig bakom att operationerna ska ske i enlighet med andan i . EU tycks vilja försäkra sig om en betydande frihet att agera oberoende av FN, som man inte vill uttrycka sig alltför arrogant och framstå som ointresserad av folkrätten och den internationella legitimiteten. anser att FN-mandat ska krävas för alla militära insatser. Det är viktigt att FN:s auktoritet som den enda internationella organisation som kan sanktionera legitim våldsanvändning inte undermineras. 7.10 Vapensamarbete Parallellt med EU:s militarisering pågår samarbeten på krigsmaterielområdet som påverkar självständiga beslutsfattande och militära alliansfrihet. WEAG () är en organisation för samarbete på krigsmaterielområdet som skapades 1993 inom ramen för VEU. WEAG har 19 medlemsstater däribland . Inom WEAG diskuteras skapandet av en europeisk vapenagentur () som ska sjösättas . Den skulle samordna upphandlingsfrågor och forskning på krigsmaterielområdet. Ett annat exempel är ramavtalet för krigsmaterielsamarbete, vilket undertecknats av de sex största vapenproducenterna inom EU, däribland , utanför både EU:s och VEU:s ram. Svenska Freds fruktar att detta samarbete kommer att leda till en liberalisering av svenska vapenexportregler. Avtalet innebär bland annat att kan bli pressat att tillhandahålla krigsmateriel till en krigförande EU-part. Artiklarna 10 och 11 i ramavtalet tar upp de så kallade leveranssäkerhetsfrågorna. I artikel 10 står det: Om en part begär försvarsmateriel eller försvarsmaterieltjänster i händelse av nödläge, kris eller väpnad konflikt åtar sig parterna att samråda i en anda av samarbete och med sikte på att möjliggöra att den begärande parten prioriteras vid beställning eller omfördelning av tillgång till försvarsmateriel eller försvarsmaterieltjänster. I artikel 11 står det att man ska försöka tillhandahålla försvarsmateriel, huvudsakligen mot ersättning, ur varje parts egna förråd. Det skulle alltså kunna bli fråga om att låna ut eller ge bort vapen. Även om detta avtal är ett multilateralt avtal utanför EU skulle man kunna se det som ett exempel på det fördjupade samarbete som öppnar för. Denna flexibla integration mellan de länder som står för av EU:s vapenexport skulle mycket väl kunna dra med resten av medlemsländerna, vilket skulle innebära att ramavtalet blir EU-standard. Detta får naturligtvis effekter på den svenska vapenexporten och de lagar som gäller för denna. är dessa regler urholkade, och de lär ytterligare luckras upp på grund av EU. Den utvecklingen är farlig. anser att den svenska vapenexporten bör inskränkas istället för att luckras upp. 8 EU:s samarbete med Nato Många som värnar om svensk neutralitet och solidarisk utrikespolitik är rädda för att EU:s militära samarbete kommer att leda till att tvingas samarbeta så intimt med Nato att vi ger upp den militära alliansfriheten och neutraliteten. Hur pass nära Nato kommer EU och att arbeta? Under det franska ordförandeskapet har fyra permanenta arbetsgrupper satts upp som ska sköta samarbetet mellan EU och Nato. Nato och för utrikes- och säkerhetspolitik (KUSP) kommer att mötas minst varje halvår. Minst ett möte på ministernivå mellan EU och Nato ska hållas varje ordförandeskap. Men EU har inte ännu lyckats förhandla sig till automatisk tillgång till Nato-resurser och kan som reglerna är nu inte agera utan Natos tillåtelse. EU saknar vissa kapaciteter som Nato (läs ) har, och vad gäller bland annat militär underrättelsetjänst, till exempel via satellit, kan EU ha stort behov av stöd från . För att bespara EU de ansträngningar och kostnader som det skulle innebära att skapa nya strukturer för försvarsplanering inom EU vill man använda Natos planeringsresurser och kommandosystem i förberedelserna inför EU-ledda krishanteringsinsatser. Att använda Natos resurser innebär dock att EU fortsätter att vara beroende av Nato. För att förstå dynamiken i relationerna EU/Nato/bör man tänka på rädsla för att EU ska skapa en så pass enad och kraftfull gemensam utrikespolitik att globala makt hotas. Därför har drivit att EU inte ska koppla bort sina militära kapaciteter från Nato och inte diskriminera mot Natomedlemmar som inte är med i EU. 8.1 EUNato-samarbetet och den svenska neutralitetspolitiken Också de militärt alliansfria länderna , , och är observatörer i VEU och deltar i samordningen med Nato. Samordningen innebär bland annat. möten mellan KUSP och Nato per halvår. Det amerikanska ledarskapet är angeläget om att EU-länderna ska samordna sin säkerhets- och försvarspolitik (ESDP) med Nato, för att EU inte ska agera alltför självständigt i förhållande till . Eftersom nu deltar i denna samordning med Nato måste ju detta innebära att vi deltar i en militärallians, och då måste antingen byta säkerhetspolitisk doktrin eller också får regeringen fortsätta att vilseleda genom att hävda att GUSP och EDSP inte innebär en militärallians. Oavsett hur intimt man samarbetar med Nato skulle man ju i och för sig kunna hävda att redan deltagandet i militärkommittén, KUSP eller GAC+ innebär deltagande i en militär allians. Genom de olika överlappande säkerhetsorganisationerna EU, Nato, VEU, Partnerskap för Fred, m m har gränserna för vilka som deltar i samarbete med Nato och de som är medlemmar blivit suddiga. Enligt konfliktforskaren spelar det inte så stor roll vilken organisation en stat officiellt är medlem i. , till exempel, som inte är med i Nato, kan delta i EU:s operationer som är beroende av Nato och delta i samordningen med Nato, medan som inte är EU-medlem kommer att vara den största bidragsgivaren per capita till . De ömsesidiga försvarsförpliktelser som VEU-länderna givit till varandra genom det modifierade har ännu inte införts i EU. Det finns många som tycker att EU ska bli en försvarsallians. En rapportör för ministerrådet kommenterar att man skulle kunna skriva in VEU:s solidaritetsklausul i ett protokoll i ett annex till fördraget om europeisk union, och låta varje land skriva på om de vill. Vissa beslutsfattare i de neutrala länderna ser det som att deras inflytande stärks av en formell koppling till Nato. Eftersom vi inte är fullvärdiga medlemmar i kan vi använda EU-medlemskapet för att delta som jämlikar, menar en svensk diplomat. 9 Bristen på insyn och demokratisk förankring i GUSP Inom GUSP och ESDP råder liksom i övriga EU ett stort demokratiskt underskott. Utvecklingen av EU:s säkerhets- och försvarspolitik har skett utan betydande offentlig debatt. har ingen beslutanderätt inom utrikes- och säkerhetspolitik. De nationella parlamenten har mycket begränsade möjligheter till kontroll. Dessutom försvåras insynen genom att man belägger förehavandena inom GUSP:s beslutsinstanser med sekretess och hemligstämplar. Inga möten inom ministerrådet är offentliga, och även GUSP lider alltså av den allmänna bristen på insyn i arbete. Enligt en gemensam förklaring till Amsterdamfördraget ska när det gäller frågor inom GUSP omröstningar bli offentliga bara om en medlemsstat begär det och rådet enhälligt beslutar om offentlighet. antog den särskilda uppförandekodexen om att allmänna rådets mötesprotokoll i princip ska vara offentliga, men endast när rådet har en lagstiftande roll, vilket ofta kan vara i frågor om EU:s utrikesrelationer, och även ibland i andra frågor. Ett land som begär hemligstämpel måste få stöd från en majoritet av länderna, och dessutom bör skälet till en sådan begäran offentliggöras. Enligt Amsterdamfördraget ska medborgare i EU ha rätt till tillgång till , rådets och handlingar. I verkligheten är dock långt från den svenska offentlighetsprincipen. ändrades reglerna om allmän tillgång till dokument på initiativ av , . De nya reglerna skulle innebära klassificering av topphemliga dokument, vilket leder till drastiskt minskad tillgång till dokument som gäller den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. En hel kategori av dokument, också dokument som rör militär och icke-militär krishantering, skulle med Solanareglerna bli hemlig och utan referens i rådets offentliga register. röstade tillsammans med och emot förslaget. Den finländska EU-parlamentarikern och Gröna gruppens ordförande drog minsterrådet inför för att bestrida ett rådsbeslut om att vägra Hautala tillgång till ett ESDP-dokument av vilket en del var hemligstämplat. I första instansen fick Hautala rätt såtillvida att dömde att ministerrådet borde ha övervägt att lämna ut åtminstone delar av dokumentet till Hautala. En ny särskild EG-lag som reglerar allmänhetens tillgång till dessa institutioners handlingar har antagits av . Denna har kritiserats, bland annat från , för att det tvärt emot den framställning i själva verket försämrar offentligheten i EU på flera punkter. Det saknas till exempel garantier för nationella bestämmelsers suveränitet, vilket alltså innebär att den svenska offentligheten, som är mycket långtgående, inte kommer att kunna garanteras och att det i slutändan kommer att vara som står för avgörandet om en handling skall vara offentlig eller inte. står alltså över de svenska offentlighetsreglerna. Dessutom är de undantag som finns i lagen mycket otydliga, och det finns en uppenbar risk för att hela områden, som exempelvis handlingar som rör militära frågor, interna handlingar och medlemsstaternas handlingar, i praktiken kan undanhållas allmänheten. Den parlamentariska kontrollen över ESDP är alltså svag. har litet inflytande över deltagande i GUSP och i den militära dimensionen. Försvarsberedningen föreslår att ska få bestämma bara om deltagande i fredsframtvingande åtgärder. Frågan blir: Vad händer när fredsframtvingande är en konsekvens av en gemensam åtgärd? Kan då beslut tas utan förankring i ? Till exempel om man redan tagit beslut om fredsbevarande civil krishantering och skickat civilpoliser till ett konfliktområde, polisen blir beskjuten och man vill ta ett följdbeslut om att skicka ner fredsframtvingande militära styrkor. Får då något att säga till om? VEU:s parlamentariska församling har föreslagit att man ska skapa ett ESDA (Assembly), vilket skulle granska EU:s säkerhetsstrukturers verksamhet ur nationella parlamentarikers synvinkel. har begärt att få en viktigare roll inom GUSP. Dessa förslag har dock små möjligheter att vinna gehör inför EU:s regeringar, vilka vill behålla sin exklusiva kompetens inom det utrikespolitiska området. Att ge större makt kan inte heller anses leda till tillräcklig demokratisk förankring, bland annat eftersom varje ledamot av representerar fler människor än en ledamot i ett nationellt parlament. Avståndet mellan medborgarna och deras representanter är alltså mycket större där, vilket är ett demokratiskt problem. 10 Miljöförstöring i samband med militär krishantering Förutom att krig leder till förluster av mänskliga liv, lidande och förstörelse kriget varar, har krigen genom de fruktansvärda vapen som används kunnat få hemska följder långt efter att krigshandlingarna avslutats. En del av vapnen som använts i de så kallade rättfärdiga krigen i och Kosovo/har mycket tvivelaktiga långsiktiga effekter på miljö och mänsklig hälsa. växte oron kring det som kallades Gulfkrigssyndromet eller Balkansyndromet. Mängder av soldater som deltagit i Natooperationer uppvisar symptom, till exempel cancer, som experter kopplar till användningen av utarmat uran i pansarbrytande missiler. Man har uppmätt höga radioaktivitetsvärden både i och i Kosovo, på platser där Nato använt missiler som innehåller utarmat uran. Utarmat uran är en biprodukt av urananrikningsprocessen, som syftar till att framställa anrikat uran som kan användas både till civil kärnkraft och till kärnvapenframställning. Det utarmade uranet passar på grund av sin höga massa bra för att tränga igenom pansar. 1996 fördömde FN:s kommission för mänskliga rättigheter explicit vapen som innehåller utarmat uran. EU-regeringar visste att utarmat uran användes i , tillät detta, och har sedan deltagit i den mörkläggning i frågan som Nato ägnat sig åt när problemet började diskuteras flitigt i medierna. Den tonar också ned problematiken, trots att den svenska armén enligt Försvarsdepartementet inte använt utarmat uran annat än i försöksverksamhet och alltså inte har behov av att försvara någon egen uranhantering. Regeringen hänvisar till att enligt () finns heller inga bevis som tyder på att användning av utarmat uran medför negativa medicinska eller ekologiska konsekvenser, vare sig akut eller på lång sikt, för civilbefolkning eller militär personal. Det råder i själva verket inte alls någon vetenskaplig konsensus om att man kan avfärda riskerna på det sättet. Trots att möjliga negativa hälsoeffekter av utarmat uran varit kända för Natoledningen har man använt dessa vapen i mer än ett krig . Natos militära operationer tycks innehålla ett stort mått av experimentverksamhet. Man använder de humanitära operationerna som ett tillfälle att testa ny militär teknologi och kanske också för att rensa ut förråd av gamla bomber etc. kräver att EU motarbetar användning av utarmat uran. 11 Konsekvenser för försvarsbudgeten bedömning är att militariseringen av EU:s utrikespolitik kommer att kräva betydande ökningar i de nationella militärutgifterna. Detta vill naturligtvis regeringarna i EU hålla tyst om för att slippa en offentligt debatt. Natos Defence Capabilities Initiative (DCI), som syftar bland annat till att skapa driftskompabilitet mellan de olika medlemmarnas militära system, får till effekt att medlemsländer tvingas uppgradera vapensystem och höja sina försvarsutgifter. Det verkar rimligt att EU:s krishanteringsambitioner får motsvarande effekt på åtminstone vissa medlemsländers behov av nya försvarsinvesteringar. , , har också talat om att medlemsländerna bör höja sina försvarsutgifter. Hur mycket EU i sin helhet måste satsa på försvarsutgifter beror till en del på i hur stor utsträckning man kommer att kunna använda Natoresurser, och i hur hög grad EU måste bygga upp egna resurser. 12 Vilka säkerhetspolitiska hot finns? Under var den gängse uppfattningen att det främsta säkerhetshot som stod inför kom från öster, från . Det polarisering mellan två konkurrerande stormaktsblock är inte längre aktuell, och och EU möter inte några militära hot mot sina egna territorier. Därför har man i kunnat nedrusta , och en omläggning av säkerhetspolitiken skulle ha kunnat vara möjlig. Några av de hot som ter sig betydligt mer realistiska än militär invasion (både för och för EU som helhet), är följande: IT-brottslighet samhället blir alltmer beroende av datasystem, vilket gör att man är sårbar för attacker. Industrispionage dominerar numera över det traditionella militära spionaget. Miljöhot invaderas av luftföroreningar och av föroreningar som når via . Gränser stoppar inte miljöföroreningar, och för att försvara sig mot dem behövs internationellt miljösamarbete. Det militära försvarets resurser borde användas för till exempel sanering av oljeutsläpp. Terrrorhot dessa har ökad i antal och omfång betydligt det . Handelskonflikter EU har haft flera allvarliga handelskonflikter med , till exempel om bananer. Andra hotbilder som främst drabbar regioner i Syd: vattenbrist och resursutarmning. 13 Alternativet en civil fredskår! Menar EU-etablissemanget allvar med talet om att satsa på konfliktförebyggande verksamhet och civil krishantering? Genom att inrätta den så kallade civilkommittén och arbeta vidare på civila kapacitetsmål har man tagit små steg för att göra EU:s säkerhetspolitik något mindre inriktad på militära insatser. Man har dock inte på allvar följt det gröna initiativet som antog på initiativ av EU-parlamentariker , nämligen förslaget om en civil fredskår (European Civilian Peace Corps). Trots att , , uttalat sig i positiva ordalag om förslaget tycks inte mycket ha hänt. Gröna gruppen i driver att man ska göra en förstudie för att undersöka hur man skulle kunna inrätta en sådan civil fredskår. Förslaget handlar om att EU skulle sätta upp en permanent pool av utbildade personer som skulle kunna utföra diverse uppgifter i samband med konfliktförebyggande och konflikthantering. Det skulle kunna röra sig om valobservatörer, poliser, kanske ledsagare i stil med Peace Brigades. Denna kår skulle stöttas av ett sekretariat. Det finns redan erfarenheter, bland annat från , att bygga på. Till exempel har skapat expertbrigader som kallas REACT (Rapid Expert Assistance and Cooperation Teams). har inrättat en civil fredskår som man kallar de vita baskrarna. 14 Förebyggande arbete för fred och säkerhet Den gröna säkerhetspolitiska visionen handlar om en värld utan militär kapprustning, där resurser kan överföras från militären till att bekämpa andra typer av hot, till exempel miljöhot. För att minska spänningarna mellan länder i det internationella systemet måste inte minst de globala klyftorna minska. De våldsamma konflikter vi ser runt om i världen beror till stor del på strid om knappa naturresurser eller ekonomiska resurser. Flyktingproblematiken och Fästning bör också ses i detta ljus. Världen har inte råd att låta stormakter som EU eller rusta militärt och bygga upp murar mot omvärlden för att av världens befolkning ska kunna fortsätta att konsumera av jordens resurser. föreslår följande komponenter i ett långsiktigt rationellt konfliktförebyggande arbete: Bistånd till fattiga länder och till potentiella konfliktområden. Internationellt miljösamarbete för att minska till exempel klimatrelaterade katastrofer med efterföljande flyktingproblematik. Satsningar på medling i ett tidigt skede i uppblossande konflikter. Stärkande av FN:s utvecklingsarbete och fredsfrämjande insatser, samt stärkande av de motsvarande regionala organisationerna, till exempel (), den afrikanska enhetsorganisationen och de amerikanska staternas organisation, OAS. Nedrustning både av kärnvapen, andra massförstörelsevapen och av konventionella vapen. Omställning av försvarsindustri till civil produktion. Stöd till demobilisering av militära och paramilitära trupper i konfliktområden och skapande av civila försörjningsmöjligheter för före detta soldater. anser att EU i egenskap av den största ekonomiska aktören i världen har ett ansvar för att gå före och tillämpa ovanstående åtgärder i alla politikområden, inklusive inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Framför allt bör inte EU-länderna bidra till upprustning och fattigdom genom att exportera vapen till tredje världen. EU har antagit en uppförandekod code of conduct on arms exports som skulle kunna utgöra en miniminivå för etik i samband med vapenexport. Tyvärr försvann etiken från uppförandekoden, och valde därför att rösta nej till förslaget då det innebar så intetsägande förslag. 15 Pacifismen en väg till fred Erfarenheten visar att våld föder våld och att när man rustar kommer vapnen förr eller senare till användning. Det är en erfarenhet som har förvärvats genom alltför många krig och outsägligt lidande. Tillämpandet av maximen om du vill ha fred, förbered dig för krig har lett till upprustning, ökad osäkerhetskänsla hos alla parter och alltför ofta till krig och outsägligt mänskligt lidande. Många upplever ett behov av ett starkt väpnat försvar beroende på de militanta tongångarna i omvärlden. Vi måste dock våga utveckla och visa upp alternativen. Olika kombinationer av civilförsvar och icke-våldsförsvar minskar behovet av rustning och sprider en kultur av icke-våld i omvärlden. Vi måste utveckla alternativen till militärt försvar! Om man bara satsade en liten del av allt som satsades på militär rustning på utbildning för fred och på konfliktlösning utan våld i olika former skulle enorma framsteg göras på detta område. anser att det är att slår in på den gröna vägen med mottot Om du vill ha fred, förbered dig för fred!. 16 Sammanfattning syn på GUSP EU håller på att militariseras. Denna utveckling sker trots att man efter demokratisering haft en gyllene chans att skapa ett all-europeiskt säkerhetssystem, nedrusta och bygga icke-militär säkerhet. De tongivande EU-beslutsfattarna fortsätter att lita till Nato, VEU och slutligen ett militariserat EU för säkerheten, vilket leder till ett som är delat mellan Nato och andra stater som inte vill eller har svårt att komma in i Nato, speciellt . Trots och den EU-kritiska rörelsens varningar har gått med i ett EU som får mer och mer karaktären av en centraliserad stormakt som också ska projicera sin makt genom militär förmåga. Även om drivkrafterna bakom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, GUSP, och den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, ESDP, framställs som omsorg om fred, humanitet och säkerhet i omvärlden, visar erfarenheterna, inte minst från och Kosovo i synnerhet, att både människoliv och den internationella rätten är i fara när EU-länderna bedriver Natoinspirerad krishantering. När sedan det militära samarbetet som steg för steg gått längre in i kolliderar med den svenska säkerhetspolitiska doktrinen, verkar regeringen lösa problemet genom att avskaffa den svenska neutraliteten och göra den militära alliansfriheten till föga mer än en fasad. Det hemlighetsmakeri som förekommer i samband med EU:s militära krishantering är negativt för allmänhetens insyn och för möjligheten att öppet debattera utrikes- och säkerhetspolitiken. anser att EU inte ska ha militär kapacitet. bör nedrusta, och man bör kunna nedrusta radikalt i EU:s övriga medlemsländer också. förespråkar ett bredare säkerhetsbegrepp där även aspekter av ekonomisk, social, ekologisk, religiös, psykologisk och kulturell natur ingår. Konflikter kan inte avgöras med tvång eller våld. Konflikter måste i första hand förebyggas, orsakerna till krig avlägsnas och i den händelse en konflikt utvecklas ska fredliga sätt att lösa konflikter utvecklas. Ska konflikter kunna förebyggas måste klyftorna i samhället motarbetas och överbryggas. Vi måste bekämpa rasism, sträva efter att utrota fattigdomen och arbeta för att utveckla en större kulturell förståelse. Det finns många och växande problem, både i och globalt, som riskerar att leda till nya väpnade konflikter. Orsakerna kan vara rivalitet av etnisk och nationell karaktär, gränstvister, miljöförstörelse, vapenspridning och inte minst kampen om jordens alltmer knappa resurser. Dessa problem måste angripas gemensamt och kan inte lösas genom användande av militära medel. Problemen hänger också samman, och begränsas inte geografiskt. Exempelvis kan de klimatförändringar som orsakas av oss i västvärlden leda till ekologiska katastrofer i andra länder, vilket i sin tur orsakar flyktingströmmar. Framför allt i-länderna måste ta ett ökat ekologiskt ansvar.