mot · GP02K368 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:K368av m.fl. (m)Lokal demokrati 1 Sammanfattning I har utbyggnaden av välfärdsstaten inneburit att det offentliga kommit att dominera det privata. Makten över den egna vardagen har således flyttats från den enskilde till de offentliga beslutsfattarna. Människors möjligheter att påverka själva har minskat. Tendensen är att beslut som rör medborgarnas privata angelägenheter i allt större utsträckning skall fattas av politiska företrädare som ofta saknar lokal anknytning. Denna utveckling är olycklig. Den individuella friheten hämmas och gör människor passiva. Människor tillskrivs svagheter som de inte har, vilket är beklagansvärt. Människor är i allra högsta grad kapabla, och den enskilde bör därför ges möjligheten att själv i största möjliga utsträckning fatta de viktiga besluten i livet. Vi vill återge människorna deras förmåga att handla och ta dem ur passiviserande bidragssystem. Genom att främja utvecklingen av ett samhälle där människor har möjlighet att bestämma över den egna vardagen kan detta åstadkommas. Till att börja med måste enskilda människors möjligheter att bestämma själva stärkas. För att åstadkomma detta måste en del av den offentliga makten återföras till lokal nivå. Det är på den lokala nivån som människors självbestämmande kan främjas i största möjliga utsträckning. Som ett led i återförandet av makten närmare individen vill vi stärka den kommunala självstyrelsen. Detta vill vi göra dels genom ökad vertikal maktdelning som ett led i en större reform mot ökad maktdelning, dels genom att förstärka grundlagsskyddet för den kommunala självstyrelsen. Skyddet för den kommunala självstyrelsen bör även stärkas genom att man i ett antal lagar definierar området inom vilket kommunerna har frihet att agera. I detta sammanhang skall även frågan om inrättandet av en författningsdomstol utredas. När makten återförs närmare människorna måste deras möjligheter till deltagande i den politiska processen på lokal nivå förbättras. Detta bör t.ex. kunna ske genom förbättrade möjligheter att genomföra kommunala folkomröstningar. Vidare bör det också övervägas om dessa skall kunna vara beslutande. tenderar rikspolitiken att överskugga alla lokala frågor. I ett samhälle där makten återförs till lokal nivå måste de lokala frågorna lyftas fram. Skilda valdagar för kommunal- och riksdagsval är därför en viktig förändring i detta arbete. Det bör även införas en möjlighet till upplösningsrätt och rullande mandatperioder för kommunerna samt en möjlighet att hålla nyval. De möjligheter den nya tekniken erbjuder för att förnya formerna för att hålla olika typer av rådslag bör undersökas. För att ytterligare stärka den kommunala självstyrelsen skall det grundlagsstridiga skatteutjämningssystemet avskaffas och ersättas med ett nytt statligt finansierat utjämningssystem som handhar bidrag till kommuner och landsting som för sina uppgifter har en otillräcklig skattekraft. 2 Innehållsförteckning 1 Sammanfattning 14 2 Innehållsförteckning 16 3 Förslag till riksdagsbeslut 17 4 Friheten att bestämma själv 18 5 Lokal demokrati 19 5.1 På vilken nivå skall beslut fattas? 19 5.1.1 Individen 19 5.1.2 Byalag och kommuner etc. 19 5.1.3 , regioner och regionalförbund 20 5.1.4 Stat 20 5.1.5 EU, FN och global nivå 21 5.2 Att respektera den lokala demokratin 21 6 Det lokala som ideal 23 6.1 en frihetsidé 23 6.2 Olika demokratiformer 25 6.2.1 Utgångspunkter 25 6.2.2 Förtroendemannarollen 26 6.2.3 Partiernas roll 26 6.3 Hur lokal demokrati bör utövas 26 6.3.1 Folkomröstningar och medborgarinitiativ 26 6.3.2 Skilda valdagar, rullande mandatperioder och upplösningsrätt 27 6.3.3 Medborgarpaneler 28 6.3.4 Individens delaktighet 28 7 Den kommunala beskattningsrätten och skatteutjämningssystemet 28 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om maktdelning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skydda området för den kommunala självstyrelsen genom ett antal ramlagar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om författningsdomstol. begär att regeringen lägger fram förslag om förstärkning av grundlagsskyddet för den kommunala självstyrelsen i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunala folkomröstningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skilda valdagar för kommunal- och riksdagsval. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upplösningsrätt, rullande mandatperioder samt möjlighet att hålla nyval. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att använda den nya tekniken för att genomföra olika rådslag på nätet. begär att regeringen lägger fram förslag till nytt skatteutjämningssystem som skall ersätta det nuvarande grundlagsstridiga inomkommunala skatteutjämningssystemet.1 1 Yrkande 9 hänvisat till FiU. 4 Friheten att bestämma själv Varje människa är född fri, fri att uttrycka sin åsikt men också fri att välja själv och fatta de viktiga besluten i livet för att forma sitt eget liv på det sätt man vill. I dagens samhälle har uppbyggnaden av välfärdsstaten kommit att innebära att det offentliga dominerar de privata angelägenheterna och att människor inte har möjlighet att påverka själva. Lagar om systemens uppbyggnad har alltför ofta tillkommit för att främja diffusa gemensamma intressen. I själva verket avser de att styra människors beteenden och att förhindra olikheter. Likhetstänkande och systemfokusering har gjort att de enskilda människorna glömts bort. Det är lätt att få känslan av att man är fastlåst i de offentliga systemen utan vare sig rätt eller möjlighet att välja själv eller att bryta sig loss. Verklig livsglädje och trygghet växer ytterst ur känslan att man har inflytande och kontroll över sitt eget liv. Vi anser därför att varje människa skall vara tillförsäkrad rätten till självbestämmande. Dagens samhälle hämmar i alltför stor utsträckning individens möjlighet att påverka besluten om sin egen tillvaro. Det personliga engagemanget för den egna framtiden är av stor betydelse för utvecklingen av samhället. Det är skälet till att vi bl.a. vill låta människor kunna välja att köpa sin egen bostad och att vi vill låta föräldrar och elever välja skola utan vare sig lokal eller nationell politisk styrning. Valfriheten är en grundläggande rättighet. För att underlätta för människors möjligheter att välja måste makten flyttas från det offentliga tillbaka till de enskilda människorna. Ett steg mot ökad valfrihet och större möjligheter att fatta beslut i de personliga angelägenheterna är att föra ned de politiska besluten till en nivå så nära människors vardag som möjligt. Tendensen är emellertid att alltfler beslut som rör medborgarnas privata angelägenheter i än större utsträckning fattas av politiska företrädare som ofta saknar lokal anknytning. Det offentliga dominerar det privata. Genom välfärdsstaten har det blivit acceptabelt att staten styr och ställer med människors liv. Denna utveckling är beklaglig. Det hämmar den individuella friheten och gör människor passiva. Människor tillskrivs svagheter som de inte har, vilket är olyckligt eftersom människor i allra högsta grad är kapabla och skall ges möjligheten att själva i största möjliga utsträckning fatta de viktiga besluten i livet. Vi vill återge människorna deras förmåga att handla och ta dem ur passiviserande bidragssystem. Vår syn på lokal demokrati börjar hos den enskilda individen och i vår syn på den enskilda människans rätt till självbestämmande. Vi har en positiv syn på människors möjligheter. Därför förespråkar vi individuell frihet och en rätt för var och en att själv få bestämma över sin vardag, att få forma sitt eget liv och att ges möjligheter att utvecklas efter sin egen vilja. Det innebär inte att det saknas behov av stöd. Alla har inte samma förutsättningar. Den som från födseln eller på grund av senare omständigheter kan behöva bistånd skall veta att han eller hon får det. Det finns ett osvikligt gemensamt ansvar när den egna förmågan inte räcker till. Vi vill ändock ha ett samhälle där det är en självklarhet att medborgarna själva fattar de flesta privata besluten. Målet måste vara att individen skall få mer makt att besluta i de egna angelägenheterna för att kunna bestämma mer över sin vardag och den egna framtiden genom ökad valfrihet. För att åstadkomma detta måste en stor del av den politiska makten återföras till lokal nivå, från vilken den en gång delegerats till de folkvalda representanterna. Ju starkare den lokala demokratins ställning är, desto närmare kommer besluten människorna, och därmed blir möjligheterna att utveckla den individuella friheten större. Att stärka den kommunala självstyrelsen och genomföra ett antal reformer på lokal nivå är för oss ett sätt att värna den individuella friheten. Därför är lokal demokrati och självstyrelse viktigt för oss. Detta innebär dock inte att vi anser att all makt skall ligga hos kommunerna, vad det hela handlar om är att öka individens frihet inte om ökad makt till kommunpolitikerna. 5 Lokal demokrati 5.1 På vilken nivå skall beslut fattas? 5.1.1 Individen Den enskilda människan möter det allmänna på olika sätt, i olika skepnad och med olika beslutsbefogenheter. Det kan vara svårt att avgöra på vilken nivå beslut skall fattas eftersom varje beslutsnivå fyller olika funktioner. Vi anser att den som utför en viss uppgift bäst också skall vara den som ansvarar för utövandet av uppgiften. En tumregel kan vara att om något behöver göras och det kan göras lika bra eller bättre av någon annan än det offentliga, då skall det heller inte göras av stat eller kommun. I enlighet med subsidiaritetsprincipen, d.v.s. närhetsprincipen, är vår utgångspunkt att så mycket makt som möjligt skall ligga hos de enskilda människorna. Vi är emellertid medvetna om att vissa frågor måste lösas gemensamt. När så är fallet anser vi att målsättningen bör vara att samordningen av de gemensamma angelägenheterna skall ske så nära medborgarna som möjligt. I första hand avses då kommuner. 5.1.2 Byalag och kommuner etc. Demokrati utövas främst genom allmänna val. Vi menar emellertid att församlingar på lokal nivå i viss mening utövar demokrati i dess bästa form. Det är där den lokala demokratin har förmåtts utvecklas bäst. Den stora fördelen är att lokala beslutsfattare har en närmare relation till sina väljare, d.v.s. att de har möjlighet att möta väljarna och kan uppmärksamma deras önskemål. Med sådan kunskap kan lösningar skapas som passar den egna kommunen bäst. Kommunerna är inte nödvändigtvis de bästa administratörerna av all lokal demokrati. I finns omkring 3 500 sammanslutningar i form av t.ex. byalag och andra hembygdsorienterade samfälligheter som på frivillig basis gått samman för att lösa gemensamma angelägenheter. Det är ett utmärkt exempel på hur lokal demokrati kan utövas även i annan form än genom självstyrelse. Vad gäller kommundelsnämnder anser vi inte att det är en lösning trots vikten av att ha lokal förankring och att beslut fattas så nära medborgarna som möjligt. Det är viktigt att beakta det faktum att det inte hålls några direktval till kommundelsnämnderna och att de heller inte har någon beskattningsrätt. Vi anser att man skall bibehålla principen om att beskattningsrätt och ansvar skall följas åt, därför är den naturliga följden att kommundelsnämnderna i allmänhet inte är någon bra lösning. En lämpligare lösning kan då vara att genomföra en kommundelning, men kommunerna skall ändock vara fria att fatta beslut i organisatoriska frågor så att kommunerna kan få den lösning som passar dem bäst. 5.1.3 , regioner och regionalförbund frågor som kommunerna skall ansvara för är inte geografiskt avgränsade till en viss kommun. Kommunerna har då möjlighet att gå samman i lösa dessa frågor. Det kan bl.a. röra sig om frågor som rör vatten, avlopp, bostadsplanering, trafik, brandförsvar och räddningstjänst, energi, gymnasieskolor samt kanske även arbetsmarknadsfrågor. Arbetsmarknadsfrågor är i storstadsområdena inte avgränsade till en kommun. Även det polisiära arbetet måste kunna påverkas av lokala förutsättningar. Eftersom det är vår uppfattning att den som är bäst lämpad att ansvara för en uppgift också skall göra det, anser vi att kommuner skall vara fria att organisatoriskt gå samman när de finner att detta skulle gagna skötseln av de gemensamma uppgifterna. Det som sagts om organiserad samverkan gäller även regioner och regionalförbund. Sådant samarbete bör även kunna ske gränsöverskridande. All samverkan bör dock ske frivilligt och med ett underifrånperspektiv. Självfallet skall det offentliga inte syssla med konkurrensutsatt, affärsdrivande verksamhet, men i vissa fall krävs samordnad planering för att få till stånd eftersträvad verksamhet eller utveckling. På den regionala nivån bör man uppmärksamma problemet med förhållandet till länsstyrelserna och deras politiska agerande. 5.1.4 Stat På samma sätt som vi anser att individen i så stor utsträckning som möjligt skall besluta själv, anser vi att vissa uppgifter, där solidariteten och enhetligheten är viktig, skall finansieras solidariskt av staten. Det gäller frågor om den sociala tryggheten som att alla medborgare skall ha en enhetlig, gemensamt finansierad, nationell hälso- och sjukvårdsförsäkring. Den nationella enigheten är också viktig när det gäller polis, rättsväsende och försvar. I vissa fall kan det även vara så att individens självbestämmande bäst gagnas av att det är staten som står som garant för finansieringen av vissa uppgifter. Detta är bl.a. fallet när det gäller den nationella skolpengen, d.v.s. elevens självklara rätt att välja, och den individuella äldreförsäkringen. Staten betalar då ett belopp för varje elev eller ädrevårdstagare direkt till den skola eller det vårdhem som personen ifråga väljer. Det hävdas ofta i debatten att de nationella pengsystemen innebär ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen och en centralisering i stället för en decentralisering. Visserligen förändras ansvarsfördelningen mellan stat och kommun, men det är inget självändamål att kommunerna skall finansiera skolan och äldreomsorgen. Vi menar att detta resonemang också är felaktigt eftersom pengsystemen stärker den individuella valfriheten. Genom skolpeng e. dyl. förhindrar man att elevernas valfrihet lämnas ut till kommunernas godtycke. De nationella pengsystemen innebär således endast ett förstatligande av finansieringen av vissa uppgifter. Driftansvaret kommer inte att förstatligas utan ligga på utföraren. 5.1.5 EU, FN och global nivå Det finns frågor som av olika skäl bör skötas på en nivå ovanför nationalstaten. Det kan vara på EU-nivå eller på global nivå. När det gäller frågor som t.ex. rör den inre marknaden, eller andra gemensamma EU-relaterade frågor, bör dessa skötas av EU. Det är viktigt att fundera över vilka frågor som skall skötas på respektive nivå och hur detta skall göras, inte minst med tanke på att kommissionen har presenterat sin vitbok om styrelserformerna i EU. Även om FN är en annan typ av organisation än EU bör på samma sätt frågor av gränsöverskridande, global art, t.ex. miljö- och världshälsofrågor, skötas av FN eller WTO. Att frågor som rör övergripande och gemensamma gränsöverskridande angelägenheter av olika slag löses bäst gemensamt är något som vi ställer oss bakom. 5.2 Att respektera den lokala demokratin Lokal demokrati är som tidigare nämnts ett sätt att stärka den individuella självbestämmanderätten. För oss utgår principen om lokal demokrati från att beslut skall fattas så nära dem de berör som möjligt. Principen gäller oavsett om det gäller privata eller gemensamma offentliga angelägenheter. Att människorna själva skall kunna fatta de viktiga besluten i livet skall vara demokratins utgångspunkt. Var de ofrånkomliga politiska besluten fattas bör först och främst avgöras med utgångspunkt från var förutsättningarna att främja så många människors frihet som möjligt är störst. Beslut i demokratiska församlingar skall fattas nära människors vardag och de skall respekteras av demokratiska församlingar på högre nivå. Enligt 1 kap. 1 § RF utgår all offentlig makt från folket. Den offentliga makten i delegeras således uppåt, från folket upp till de politiska företrädarna. I dagens kan man emellertid lätt få intrycket att den offentliga makten delegeras nedåt, från de politiska organen ned till folket. I ser vi en tendens att alltfler uppgifter förstatligas eller centraliseras. Allt som förstärker medborgarnas möjligheter till inflytande och självbestämmande förbjuds eller förhindras. I stället för att tillåta lokala avvikelser som ökar medborgarnas möjligheter att själva fatta besluten som påverkar deras vardag vidtar regeringen åtgärder för att förhindra detta. Genom stopplagen för försäljning av akutsjukhus har människors möjlighet att välja mellan privat och offentlig vård försvårats. Detsamma gäller människors möjligheter att köpa loss sin bostad genom de nya reglerna för försäljning av kommunala bostadsbolag samt de nya, framkastade beslutsreglerna om kvalificerad majoritet bland de boende i en fastighet för att ombilda hyresrätter till bostadsrätter. I tillämpas vanligtvis beslutsprincipen om enkel majoritet, t.o.m. när det gäller beslut om grundlagsändringar även om det krävs två likalydande beslut med mellanliggande val, men för själva beslutet är det tillräckligt med enkel majoritet. Med de nya reglerna skall således inte den gängse beslutsprincipen tillämpas när det gäller människors möjlighet att kunna välja en annan boendeform än den som förordas av regeringen. Beslutsfattande med kvalificerad majoritet bör förbehållas grundlagsändringar. Beslutsformen skall tillämpas restriktivt på beslut av mer genomgripande art. Även inom utredningsväsendet visar regeringen prov på sin vilja att styra allt och sin intolerans mot lokala avvikelser. Genom ett tilläggsdirektiv till har regeringen givit utredningen i uppgift att lägga fram förslag om hur framhastade beslut av större vikt i kommunerna skall kunna stoppas trots att utredningen redan tidigare kommit fram till att inte föreslå någon sådan ändring. Ytterligare ett exempel är lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar som infördes trots skarp kritik från Lagrådet om att den åsidosätter den kommunala självstyrelsen. Lagen ger regeringen möjlighet att förelägga en kommun att anordna en bostadsförmedling. Genom tvingande lagstiftning försöker regeringen säkerställa att det förs en enhetlig bostadspolitik i landet. Budskapet är tydligt; i valet mellan självstyrelse och individuellt självbestämmande och likformighet inom t.ex. skola och äldreomsorg går likformigheten före. Sammantaget innebär detta inte bara att den kommunala självstyrelsen naggas i kanten, det innebär också att regeringen visar att den i praktiken inte accepterar valresultatet i vissa kommuner, d.v.s. de kommuner som sedan valet har borgerligt styre. I dessa kommuner, där det förs en annan politik än den som förs av regeringen nationellt, skall resultatet av lokalvalet i realiteten överprövas i och med att det införts nationella stopplagar för vissa beslut. Det finns även ytterligare förslag om att det för beslut i vissa specifika frågor skall krävas kvalificerad majoritet eller att de skall fattas i grundlagsform, d.v.s. två likalydande beslut med mellanliggande val allt för att regeringen säger sig vilja värna likformigheten. Ur demokratisk synvinkel är det oacceptabelt att regeringen inte accepterar att demokratiskt valda majoriteter i kommunerna genomför en politik som de gått till val på och blivit valda på. En sådan utveckling innebär att kommunerna blir någon form av verkställighetsorgan åt staten där lokala politiker endast följer av staten stiftade lagar och detaljbestämmelser där lokala avvikelser inte tillåts. Den verksamhet som staten förordar genomförs. Att denna ordning också innebär att en röst på vissa partier blir mindre värd än en röst på andra samt att det riskerar att urholka den lokala demokratin tycks inte bekymra regeringen så länge som likformigheten skyddas. Regeringens centralisering av den politiska makten är uppenbar. Regeringens inställning är märklig, beaktat att vi lever i där samhället utvecklas mot större individualism och decentraliserat beslutsfattande. Regeringen anser det som självklart att självstyrelsen får stryka på foten till förmån för likformigheten. Med tanke på att det stadgas i grundlagen att folkstyret förverkligas bl.a. genom självstyrelse anser vi att regeringens uppfattning är felaktig. 6 Det lokala som ideal 6.1 en frihetsidé Den kommunala självstyrelsen är i grunden en frihetsidé. Den bygger på en 1800-talstanke om en styrelse av folket, genom folket och för folket. Den har rötter i de gamla socknarna och sockenstämmorna. Genom självstyrelse skulle medborgarna i en kommun vara fria att sköta sina gemensamma, lokala angelägenheter och genom demokratiska val ha möjligheten att avgöra vilka uppgifter som skall skötas av det gemensamma samt att de skulle kunna utkräva ansvar för detta. Tanken bakom den kommunala självstyrelsen är således att det är lättast för medborgarna att påverka de offentliga besluten om de fattas så nära dem som möjligt. För oss är en stark självstyrelse ett sätt att lägga makten närmare människorna och främja deras frihet och rätt till självbestämmande. är inte bara en frihetsidé, den kan också ses som ett led i en vertikal maktdelning mellan olika politiska nivåer. I en annan motion föreslår vi ökad maktdelning i . Uppdelningen mellan statens och kommunernas befogenheter bör bli tydligare. På så sätt kan den kommunala kompetensen definieras tydligare och det blir lättare att värna den. I en demokrati som skall fungera parallellt på flera nivåer är det nödvändigt med en tydlig avgränsning mellan de olika nivåernas befogenheter. Ökad maktdelning underlättar möjligheterna till ansvarsutkrävande och insyn i det politiska arbetet. En stärkt självstyrelse bör därför vara ett led i en reform som innebär ökad maktdelning. Den kommunala kompetensen skulle kunna skyddas och stärkas genom att man i lag anger de områden inom vilka kommunerna kan agera självständigt. På så sätt anger man hur stora olikheter som accepteras lokalt. Frågan om en reform mot ökad maktdelning hänger samman med frågan om inrättandet av en författningsdomstol. Införandet av ett sådant oberoende organ som kan avgöra tvister om hur gränsdragningen mellan de olika nivåernas kompetens är lämpligt att diskutera i detta sammanhang. En författningsdomstol skulle kunna ha en funktion liknande de tyska författningsdomstolarna. Frågan om författningsdomstol bör således utredas i anslutning till en reform med ökad maktdelning. Som anförts tidigare i motionen anser vi inte att en stark självstyrelse med automatik innebär en alltför omfattande verksamhet. Beroende på om det finns behov av enhetlighet eller solidaritet eller om det rör gränsöverskridande problem kan ansvaret för olika uppgifter föras uppåt i det politiska systemet. Solidaritetsfrågor, som t.ex. socialtjänst och sjukvård, och är gemensamt finansierat, bör vara enhetligt för landet. Detta får dock inte tas till intäkt för att allting skall vara likformigt. Kommunerna får inte heller bli statens förlängda arm, annat än i egenskap av myndighetsutövare. Man bör även komma ihåg att om det finns möjlighet att lägga makt direkt hos den enskilda människan skall man också göra det. Den individuella självbestämmanderätten skall värnas i så stor utsträckning som möjligt, även om det skulle stå i motsats till den kommunala självstyrelsen. Olika former av pengsystem är exempel på hur man kan föra ned beslut till den enskilda människan. Det är av stor vikt att den centrala staten respekterar de lokala besluten. ser vi en utveckling där regeringen uttryckligen och medvetet struntar i den kommunala självstyrelsen.