mot · GO02Fi36 · 2001-05-02 00:00:00 — Den handikappreformsom genomfördes av den borgerliga regeringen hade denna utgångspunkt.Steg för steg har den socialdemokratiska regeringen urholkat denna reform.Sammantaget går via stat, kommuneroch landsting till olika former av stöd till funktionshindrade ocharbetshandikappade. Det delade ansvaret för dessa stöd medför attsatsningarna inte alltid är samordnade. För många människor som är i behovav stöd leder splittringen dessutom till att man måste ha kontakt med mångatjänstemän på många olika myndigheter; kommunen, ,arbetsförmedlingen och bara för att nämna några.Regeringen har tillsatt en kommitté som skall utreda frågan om enkommunal utjämning för kostnader avseende LSS i ett längre tidsperspektiv.Vi moderater är tveksamma till ett sådant utjämningssystem. Det är i och försig angeläget att målet med assistansersättningen - att underlätta förfunktionshindrade att integreras i samhället - inte ställs mot andra behov ikommunernas budget. Det bästa sättet att uppnå detta är emellertid att detekonomiska ansvaret för assistansersättningen återgår till staten. Vi anservidare att schabloniseringen av ersättningen skall slopas och att reglerna kringersättningen i princip skall återgå till vad som gällde före den 1 september1997, samt att rätten till personlig assistans under skoltid och vid vistelse pådagcenter etc. skall återinföras. Vi anser vidare att frågan om en mer flexibelutformning av rätten till personlig assistans skall utredas.Vi menar att funktionshindrade i minst lika hög grad som andra människorsjälva kan bedöma vilken verksamhet som bäst tillgodoser deras behov.Stödet till funktionshindrade bör därför vara mycket flexibelt och ge utrymmeför individuella lösningar. Bl.a. föreslår vi införandet av enhjälpmedelsgaranti. En hjälpmedelsgaranti skulle öka valfriheten för denenskilde och därutöver främja utbudet av olika former av hjälpmedel.I dagsläget finns inte en marknad för hjälpmedel, eftersom oftaär den enda köparen. En avmonopolisering av hjälpmedelsverksamheten ochinförandet av en hjälpmedelsgaranti skulle stimulera utvecklingen av fler,bättre och billigare hjälpmedel, som det skulle påskyndaintroduktionen av dessa på marknaden.Individ- och familjeomsorgRegeringen redovisar i sin skrivelse bl.a. att kommunernaskostnader för individ- och familjeomsorg inkl.flyktingverksamheten i princip varit oförändradesedan 1995. Däremot har kostnaderna för socialbidragminskat något, som kostnaderna för placering avbarn och ungdomar samt öppen vård och behandling ökatavsevärt under samma period.Kostnaderna för socialbidrag utgör den klart största andelen avkommunernas kostnader för individ- och familjeomsorg. harantalet hushåll med långvarigt socialbidrag (mer än )mer än fördubblats. Trots att de totala kostnaderna för socialbidrag harminskat något , har andelen hushåll med långvarigtsocialbidrag fortsatt att öka.Att så många är långvarigt beroende av socialbidrag är bl.a. ett tecken påatt vi har en arbetsmarknad som inte fungerar utan utestänger människor.Sveriges absolut största samhällsproblem är därför den klyfta som gårmellan dem som med eget arbete kan försörja sig och sin familj, och dem somför en marginaliserad bidragsberoende tillvaro. Och klyftan fortsätter attvidgas, trots av högkonjunktur.Sverige präglas av följderna av en osund arbetsmarknad med högarbetslöshet och ett företagsklimat präglat av kontraproduktiva skatter,flaskhalsar och komplicerade regelverk och följaktligen har vi aldrig tidigarehaft så hög arbetslöshet under en högkonjunktur som . Cirka 400 000personer färre har jobb jämfört med situationen . Menproblemet är inte att det saknas arbete som behöver bli utfört utan att denpolitik som förs utestänger människor från arbetsmarknaden, trotshögkonjunkturen. De människor som drabbas hamnar ofta i långvarigarbetslöshet och bidragsberoende. Även goda tider behöver en politik somgenererar arbetstillfällen genom att göra det lönsamt att driva företag, attanställa, arbeta och utbilda sig.Oberoende rapporter från bl.a. , , TCO ochSocialstyrelsen visar hur stödsystemen ofta medför att personer på grund avlångstidsarbetslöshet drabbas av ekonomiska och psykologiskainlåsningseffekter. Det gäller särskilt personer med funktionshinder,invandrare och ungdomar utan yrkesutbildning. Man sitter fast i arbetslöshetoch bidragsberoende - och inte sällan fast rent geografiskt på grund av enicke fungerande bostadsmarknad. Dessa nya klyftor är resultatet av en politiksom låser in människor, som tar ifrån dem den värdighet som följer av attkunna försörja sig på sin egen inkomst och som hindrar människor attförbättra sin situation av egen kraft.Det krävs därför en ny politik, som samordnar de direkta sociala insatsernamed åtgärder för att öka rörligheten på arbetsmarknaden, stimulerar ochstöder kompetensutveckling och utbildning m.m., och som kombinerar olikaersättnings-, stöd- och bidragssystem med en skattepolitik som gör att detlönar sig att arbeta.Vi anser att riksnormen för socialbidrag bör avvecklas. Redan när förslagetom en riksnorm antogs av 1997 var vi kritiska till detta. bedömningar har riksnormen haft mycket liten inverkanpå socialbidragskostnaderna, men däremot minskat möjligheterna förkommunerna att hitta egna lösningar. Det visar att vår kritik varit befogad.Personer med låga inkomster och små egna tillgångar saknar oftamarginaler för akuta händelser och tillfälliga ekonomiska problem. Akutamen tillfälliga omständigheter, som bostadslöshet på grund av skilsmässa,ekonomiska problem i samband med byte av arbets- och bostadsort etc., lederdärför ofta till att människor hamnar i tillfälliga ekonomiska kriser, utanmöjlighet att lösa dessa, vilka i sin förlängning kan leda till varaktigasocialaproblem. I sådana situationer skulle möjligheten att omvandla tillfälligabidrag till lån vara en bra åtgärd.Enligt lever totalt 218 000 barn i s.k.relativt fattiga hushåll, dvs. hushåll som trots transfereringar endast når upptill en inkomst som är max av medianinkomsten. Regeringensambition att barnfrågorna är en del i familjepolitiken utan skallutgöra ett eget politiskt område håller därför inte. Barnen påverkas i högstagrad av hur föräldrarna mår och har det.Att då göra som regeringen föreslår - nämligen fortsätta på den inslagnavägen och låsa in barnfamiljerna i ett bidragsberoende i stället för att stärkafamiljens egna möjligheter och därmed minska barnens utsatthet - äranmärkningsvärt.Respekten för familjens egna möjligheter gäller också i de fall då barnetråkat illa ut eller befinner sig i riskzonen. Genom det tidigare 4 kap. 26 §barnavårdslagen kunde sociala myndigheter i samverkan med familjen och påett tidigt stadium inrikta sitt arbete på att hjälpa och stötta, ofta iförebyggande syfte. Åtgärder vidtogs sedan stegvis i samråd med familjenoch först som en sista utväg kunde övervakning och ett omhändertagande bliaktuellt.I dag kommer dessvärre socialnämndens åtgärder ofta överraskande ochinte sällan . Vi anser därför att denna paragraf skall införas isocialtjänstlagen.Skola och barnomsorgVi har under riksdagsåret i olika sammanhang och senast isamband med vårpropositionen utförligt redovisat detmoderata alternativet som syftar till en bättre skola medkvalitet och valfrihet samt en förskola som ger familjernaverklig valfrihet och en barnomsorg som passar familjensbehov. I anslutning till denna skrivelse avstår vi därför att pånytt utveckla våra ståndpunkter.I sammanhanget vill vi emellertid fästa uppmärksamheten på denredovisning som i skrivelsen ges av bidragen till fristående skolor.Ersättningen per elev har sjunkit från 1998 till 46 000 kronorunder 1999 med motsvarande sjunkande procentsiffra i relation till dekommunala kostnaderna. Siffrorna antyder att många kommuner har en alltförnjugg inställning till friskolorna och missgynnar dem i bidragsgivningen.Materialet bör analyseras närmare av Skolverket.Vårt förslag om en nationell skolpeng framstår som alltmer angelägen föratt ge alla skolor en likvärdig behandling.Nyanlända invandrare,integration ochstorstadspolitikAvsnitt 9 i regeringens skrivelse berör bl.a.integrationspolitiken och vidtagna åtgärder i anslutninghärtill.Vi vill i anslutning till detta avsnitt understryka att den negativasegregation som präglar kanske framför allt storstäderna är allvarlig. Dethandlar om en sammanfallande ekonomisk, social, demografisk och etnisksegregation. För att lösa problemen med segregation, maktlöshet ochutanförskap är det nödvändigt att dels bryta bidragsberoendet, dels skapa merkonkurrens, öppenhet och flexibilitet i samhällsekonomin och dels skapaförutsättningar för trygga liv i miljöer utan brottslighet och med fungerandesociala nätverk. Problemen med den negativa segregationen beror till stor delpå bristande delaktighet. Genom att behövas, att ha möjlighet att arbeta, startaoch driva företag och ta ansvar för sig och sin familj är det också möjligt attkänna samhällelig delaktighet. Lösningen är däremot inte riktade bidrag tillinvandrartäta områden. Sådana "satsningar" tenderar att ytterligare ökabidragsberoendet och därmed segregationen. Regeringens s.k.storstadssatsning är därför fel väg och vi har avvisat den.Språket är avgörande och en av hörnpelarna för samhällsaktivitet ochsociala relationer. I stället för dagens svenskundervisning för invandrare (sfi)bör ett checksystem införas. Genom ett sådant system ges individen makt ochmöjlighet att, utifrån sina egna behov, hitta en utbildning som passar.Sverige måste bättre ta till vara kunskaper och utbildning som invandradepersoner har med sig. Nya vägar måste prövas. Till exempel har nätverk avs.k. multikulturella högteknologiska inkubatorer givit goda resultatutomlands. Valfriheten måste öka i kombination med en resursöverföringdirekt riktad mot utsatta grupper genom en individuellkompetensutvecklingspeng. På så vis kan individen själv efterfråga de tjänstersom han eller hon anser sig behöva.Den nuvarande politiken där människor görs till klienter har misslyckats.Om ambitionen är att åstadkomma verklig solidaritet bör också de som hardet sämst ställt ges möjligheten att åter ta makten över sina liv. Om vi låteralla människor som kan och vill arbeta få möjligheter till en egen försörjning,kommer vi också att ha betydligt större förutsättningar att visa storsolidaritetmed de människor som av olika skäl misslyckas. Endast genom en godtillväxt där fler har jobb och kan försörja sig kan samhället ta ett riktigtsolidariskt ansvar. Dessa riktlinjer måste prägla också åtgärder som syftar tillatt lösa problemen för nyanlända invandrare.Stockholm den 2 maj 2001Gunnar ()()()()()()Per ()()()()BILAGA 1Tabell 1: (Kommuner med växande skattekraft )BILAGA 2Tabell 2: (Kommun Ny skattekraft Ökning senaste åretKommun Ny skattekraft Ökning )BILAGA 2Tabell 3: (Kommun Ny skattekraft Ökning )