mot · GP02Ju424 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Ju424av m.fl. (kd)En reformerad kriminalvård 1 Sammanfattning Kriminalvården är en del av rättsväsendet. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Kriminalvårdens huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse och skyddstillsyn, att ansvara för övervakning av villkorligt frigivna, att verkställa föreskrifter om samhällstjänst och utföra personutredningar i brottmål. Målet är att kriminalvården ska vidta åtgärder som påverkar den dömde att inte återfalla i brott och att upprätthålla en human människosyn, god omvårdnad och ett aktivt påverkansarbete. Tyvärr klarar inte svensk kriminalvård att leva upp till dessa mål och måste reformeras. Svensk kriminalvård måste få en ny inriktning. anser att kriminalvården måste utveckla mätmetoder som kan användas för att beskriva olika resultat som uppnås med behandlings- och vårdarbetet. Kriminalvården bör också utveckla och förstärka sin analyskapacitet. Ett utvecklat forskningsarbete som kan belysa sambanden mellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brottslighet är nödvändigt. menar att det är angeläget att vi har en human kriminalvård och målsättningen ska alltid vara att försöka få människor bort från den kriminella banan. Vi anser att tiden är mogen för ett rejält nytänkande inom kriminalvården. anser att en betydande utbildningssatsning ska genomföras för att höja kompetensen, framför allt hos den personal som arbetar nära de intagna. Utbildningstiden bör förlängas och statusen på vårdaryrket måste höjas. Det är nödvändigt för att öka rekryteringen av unga som söker till kriminalvården och som söker sig dit för att stanna. Kriminalvården måste kunna erbjuda utvecklingsmöjligheter så att ambitionen att bli kvar inom yrket ökar. Det är en angelägen uppgift att på olika sätt försöka förändra det faktum att många av dem som avtjänar fängelsestraff återfaller i brott. Sex av tio dömda återfaller i brott. Detta visar att kriminalvården misslyckats med sin målsättning att rehabilitera människor och få dem att bryta en kriminell livsstil. Undersökningar med fokus på internernas bakgrund och sociala förhållanden visar inte helt oväntat att de intagna har en omfattande problematisk bakgrund, utöver den rent brottsliga. Därför borde Kriminalvårdens möjligheter att förebygga brott tillvaratas bättre och verksamheten inriktas på att den dömde ska få hjälp att komma tillrätta med sitt problematiska levnadsmönster. Kriminalvårdens arbete bör utvärderas och goda exempel bör tas tillvara i förändringsarbetet. anser att ett angeläget mål måste vara att hålla anstalterna fria från droger och att personalen får resurser och möjligheter att på ett effektivt sätt kontrollera att drogfriheten efterlevs. Detta kan bland annat göras genom att man inför ett smågruppssystem vilket är resurskrävande men verkningsfullt. I och med att de intagna endast får umgås i mindre grupper försvinner narkotikamarknaden i anstalten nästan helt. Den intagne ska erbjudas behandling mot alkohol- och narkotikamissbruk. Drogtester bör exempelvis användas i större utsträckning när personalen misstänker missbruk. konstaterar att omfattningen av kontrollåtgärder i anstalter och häkten i form av grundliga visitationer och urinprovstagningar har minskat. Det vill ändra på genom att tillföra resurser så att personalen hinner med och har instrument för att på ett effektivt sätt få kontroll över narkotikan på anstalterna. En väl utbyggd programverksamhet för intagna är en helt avgörande faktor om man skall lyckas vända de intagnas intresse från droger och kriminell livsstil till eget ansvarstagande för sin verkställighet och ytterst sitt liv. Väl fungerande motivationsavdelningar som kan genomföra kognitiva program är nödvändigt. anser att man också bör överväga att införa generella regler för övervakade besök för dem som dömts till fängelse för narkotikabrott , exempelvis två . Det skulle ge dessa narkotikamissbrukare en rimlig chans att komma ifrån sitt missbruk. Lekmannaövervakare har en viktig uppgift i samhället. Framgången för en frigiven brottsling hänger på vad som händer efter frigivningen. Därför är det angeläget med en övervakare som kan stödja den frigivne och leda vägen till en normal livssituation, till ett liv utan kriminalitet. Lekmannaövervakaren är en positiv förebild som finns tillgänglig dygnet runt och därför är det viktigt, anser , att statusen och arvodet för uppgiften höjs. anser att i stället för att bygga ett nytt storfängelse, såsom föreslagit, är det bättre att bygga om och bygga till de fängelser vi har och förändra innehållet i inriktning så att de olika anstalterna skulle ha olika nischer. Vårt förslag skulle också innebära fler plaster men att dessa skulle få en annan utformning med indelning i motivationsavdelningar och utslussningsboenden. Flera anstalter i skulle kunna ha liknande inriktning och ett krav skulle vara absolut drogfrihet. Steg ett och två skulle vara olika stadier i motivationsutvecklingen. Steg tre skulle vara ett utslussningsboende i anslutning till anstalten. Där skulle större frihet råda men är den intagne frihetsberövad och inriktningen skulle handla mycket om förberedelse för livet utanför anstalt. Permissioner och kontaktskapande verksamhet skulle få större utrymme. vill se en utredning om livstidsstraffet. Vår ståndpunkt är att vi vill ersätta livstidsstraffet med ett långt tidsbestämt straff. 2 Innehållsförteckning 1 Sammanfattning 6 2 Innehållsförteckning 8 3 Förslag till riksdagsbeslut 9 4 Inledning 10 5 Reformbehov och bristande resurser 10 6 Kriminalvården och den intagne 11 7 Individuella handlingsplaner 12 8 Påverkansprogram 13 9 Personalnedskärningar och långtidssjukskrivningar 13 10 Narkotika på anstalter och häkten 15 11 Nytt storfängelse eller motivationsanstalt i tre steg 17 12 Lekmannaövervakare 18 13 Familjeförhållanden 19 14 Sexualbrott 20 15 Livstidsstraff 21 16 Villkorlig dom och samhällstjänst 22 17 Permissioner 22 18 Häktessituationen 24 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att svensk kriminalvård måste få en ny inriktning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården bör utveckla och förstärka sin analyskapacitet och utveckla mätmetoder som kan användas för att beskriva olika resultat som uppnås med behandlings- och vårdarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården måste utveckla och stimulera forskningsarbete som kan belysa sambanden mellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brottslighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att vården på anstalt inriktas på att den dömde skall få hjälp att komma till rätta med sitt problematiska levnadsmönster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvårdens arbete bör utvärderas och goda exempel bör tas till vara i förändringsarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra och förlänga utbildningen av de anställda inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nödvändigheten att öka rekryteringen av unga till kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården måste kunna erbjuda utvecklingsmöjligheter så att ambitionen att bli kvar inom yrket ökar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om drogfria anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av fler motivations- och behandlingsplatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om väl fungerande motivationsavdelningar med kognitiva program. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa generella regler för övervakade besök för dem som dömts till fängelse för narkotikabrott i två . begär att regeringen ser över lekmannaarvodet enligt vad i motionen anförs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa motivationsanstalter i tre steg. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda och ersätta livstidsstraffet med ett långt men tidsbestämt straff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att åtgärda situationen på landets häkten. 4 Inledning Den kristdemokratiska ideologin sätter människan i centrum. Detta synsätt ligger till grund för hur vi vill att ett rättssamhälle ska vara uppbyggt. De värderingar som råder i ett samhälle avspeglas i samhällets rättssystem. Kriminalvården är den del av rättsväsendet vars huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse och skyddstillsyn, att ansvara för övervakning av villkorligt frigivna, att verkställa föreskrifter om samhällstjänst, att utföra personutredningar i brottmål samt att ansvara för verksamheten vid häktena. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Detta kan endast ske genom ett långsiktigt arbete med meningsfulla insatser. I mångt och mycket saknar dagens kriminalvård förutsättningar att fungera på det sättet. Den måste nu reformeras. Vi föreslår därför en rad åtgärder som ska förbättra innehållet i kriminalvården, förebygga uppror och våldshandlingar på anstalterna, förhindra en fortsatt brottslig karriär och därigenom i förlängningen öka rättssäkerheten i samhället. Vi vill också åtgärda den bristande personalvården och förbättra utbildningen av de anställda inom kriminalvården. 5 Reformbehov och bristande resurser I Kriminalvårdens officiella statistik över fjolåret, KOS 2000, presenteras kriminalvårdens målsättningar: Kriminalvård i anstalt ska utformas så att den dels främjar den intagnes anpassning i samhället, dels motverkar skadliga följder av frihetsberövandet. Verksamheten i anstalt ska från början inriktas på att förbereda den intagne för frigivningen. Dessa målsättningar är tyvärr enbart goda intentioner som inte förverkligas. Kriminalvårdens årliga kostnad uppgår till . Av den summan går till att driva anstalter och häkten. I genomsnitt kostar en plats på anstalt . Enligt KOS 2000 fortsätter antalet långtids- och livstidsdömda att öka. Med hänvisning till den höga siffran återfallsförbrytare kan man konstatera att svensk kriminalvård är en ineffektiv verksamhet som måste förändras. granskade kriminalvården och kritiserade mycket riktigt verksamheten för dess höga kostnader, svällande byråkrati, brister i planering och uppföljning samt otillräcklig kompetens hos vårdpersonalen. Det är nu angeläget att belysa och söka förändra den rådande situationen, inte minst med tanke på alla de människor som berörs: brottsoffer, interner och deras familjer. Vi anser att kriminalvården måste utveckla mätmetoder som kan användas för att beskriva olika resultat som uppnås genom behandlings- och vårdarbetet. Kriminalvården bör också utveckla och förstärka sin analyskapacitet. Ett utvecklat forskningsarbete som kan belysa sambanden mellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brottslighet är nödvändigt. Kriminalvården har dock inte varit ett prioriterat och uppmärksammat område . Regeringen lovade ett antal förbättringar : bättre innehåll i programverksamheten, 100 nya anstaltsplatser, 30 nya häktesplatser, utökad programverksamhet med ett hundratal platser, personalutbildning, mindre och säkrare avdelningar etcetera. För detta anslog man , vilket inte räckte långt, eftersom kriminalvården hade ett underskott på med sig . har besparingar genomförts inom kriminalvården som motsvarar åtskilliga . Samfällda rapporter från anställda och intagna på olika anstalter i pekar på den bekymmersamma situation besparingarna lett till. Påverkansprogrammen har försämrats, ansökningar om att få starta motivationsavdelningar har avslagits och personalresurser har skurits ner, vilket bland annat lett till alltfler långtidssjukskrivningar. Försämringarna tyder på en kortsiktig politik som enbart får till följd att antalet återfallsförbrytare ökar och att utbränd personal lämnar kriminalvården. Regeringen har gång på gång i sina budgetar lovat att de ytterligare rationaliseringar som behöver göras ska genomföras utan att verksamheten drabbas. Detta visar tydligt den bristande insikt regeringen har om kriminalvårdens verklighet ute på anstalterna. beskriver i sitt budgetunderlag den nya organisationen och konstaterar att det skett en nedgång i verksamheten. skriver vidare: Vägledande måste dock vara att besparingsåtgärderna inte går ut över den verksamhet som direkt syftar till att minska risken för den dömde att återfalla i brott, eller i övrigt äventyrar möjligheterna till en utveckling av säkerheten och det brottsförebyggande arbetet. Denna skrivning tyder på en överslätande attityd hos i fråga om den bistra verklighet som råder ute i verksamheten och inger inte särskilt stort förtroende. Kriminalvården har gång på gång aviserat stora resursbehov, något regeringen blundat för. Konsekvenserna av detta förhållningssätt blir allt tydligare. Kriminalvården har kommit att handla allt mindre om vård och allt mer om förvaring. Problemen med uppror och narkotika på anstalterna har tilltagit. För att klara de mest nödvändiga uppgifterna har kriminalvården tvingats ansöka om utökad anslagskredit. Vi anser inte att det är acceptabelt att kriminalvården ska behöva arbeta för lånade pengar, då detta omöjliggör en långsiktig strategi för arbetet. Ramanslaget till kriminalvården måste sålunda höjas. 6 Kriminalvården och den intagne Samhället måste döma till fängelsestraff som en reaktion mot grov brottslighet. Emellertid får man inte glömma bort att varje dömd brottsling är en individ, inte sällan med en problemfylld bakgrund. döms grova brottslingar alltför ofta endast till långa fängelsestraff utan nödvändig vård. Utifrån KOS 2000 kan man konstatera att insatsen med motivationsprogram inte förbättrats , trots beslut och vackra formuleringar i budgetpropositioner och målskrivningar. har de brotts- och missbruksrelaterade programmen minskat från av den tillgängliga tiden. Detta är anmärkningsvärt och icke godtagbart. Inlåsning i kombination med sysslolöshet kan hos den dömde skapa stor avoghet mot det samhälle i vilket vederbörande ska integreras. Att vistas på anstalt innebär ett rutinmässigt liv med små möjligheter att ta personligt ansvar samt begränsade kontakter med omvärlden. Ett konkret problem som många interner själva identifierat och ser som en brist är den passivitet som lätt infinner sig då det omhändertagande som den intagne möter omfattar allt från väckning till matlagning och tvätt. Vi menar att de intagna behöver ta ett ökat personligt ansvar för livet innanför murarna om en förberedelse för livet utanför murarna ska kunna ske. Speciellt för de långtidsdömda fångarna kan annars acklimatiseringen till ett självständigt liv vara mycket svår på anstalt. För många av dem som dömts till fängelse börjar det verkliga straffet först vid frigivningen. Vistelsen inne på anstalten är i mångt och mycket kravlös. Cellerna öppnas och stängs på bestämda tider, matvagnen rullas in enligt schema, disken tas om hand, tvätten sköts av andra, fritiden domineras av tv-tittande och kortspel. Framtiden är sällan särskilt väl planerad. Anstaltstiden riskerar därför att bli en transportsträcka på vägen mot nya brott och fördjupat missbruk. Vad händer med en människa som placeras på kriminalvårdsanstalt? Är fängelserna plantskolor för brott där förstagångsförbrytare lärs upp av återfallsförbrytare? Kan säkerheten på våra anstalter garanteras efter de dödsfall och upplopp som förekommit? Kan intagna med psykiska störningar garanteras en adekvat behandling på anstalt? Andelen utländska medborgare på anstalterna, ofta med en utvisningsdom, utgjorde av de intagna. Kan dessa personer garanteras säkerhet mot rasistiskt våld? 7 Individuella handlingsplaner har gång på gång motionerat om att de individuella handlingsplaner som ska upprättas för varje enskild individ vid ankomsten till anstalten måste få högre status. Regeringen har hänvisat till att sådana redan finns och alltid upprättas . Vid besök ute på anstalterna visar det sig dock att det är ytterst få som får en individuell handlingsplan. Om en sådan upprättas är det endast vid få tillfällen planen följs upp. Handlingsplanen bör utarbetas i samarbete mellan internen och utbildad, kvalificerad personal. Där ska konkreta, realistiska deletapper och mål nedtecknas som successivt kan uppnås av individen. Vi tror att detta kan ge resultat i form av ökad självkänsla och bättre anpassningsförmåga till samhället utanför. 8 Påverkansprogram Det är viktigt att internerna under och efter sin fängelsetid erbjuds, och i vissa fall åläggs, meningsfull och för dem relevant sysselsättning. Ett första steg är de så kallade påverkansprogrammen. Dessa program fokuserar på attityder, beteenden och omständigheter som upprätthåller ett brottsligt beteende. Internen får lära sig problemlösning, att skapa sociala relationer och att utveckla de sidor och färdigheter som det finns förutsättningar för. framhåller att den brotts- och missbruksrelaterade programverksamheten är resurskrävande och att det behövs kompetensutveckling och handledning för personal som leder dessa program samt att externa resurspersoner behöver anlitas för mer kvalificerade program på behandlingsnivå. vill satsa ytterligare resurser för att frigöra och stödja personal som kan arbeta med påverkansprogrammen. Vi vill också göra det möjligt för anstalterna att vid behov ta in experter där så behövs. Det är en viktig uppgift för kriminalvården att se till att de intagna erbjuds arbete inom anstalten och andra former av sysselsättning, såsom utbildning, undervisning, arbetsträning och social färdighetsträning. Om de intagnas kompetens förbättras ökar också förutsättningarna för ett laglydigt liv i frihet. Kriminalvården har haft ambitionen att höja nivån och den vetenskapliga standarden på programverksamheten. En del av de tidigare använda programmen som inte nådde upp till de högre kraven togs bort. En ny metod, den kanadensiska metoden Cognitive Skills, infördes i och har gett goda resultat men anses i resurssnåla tider vara för kostnads- och resurskrävande. Cognitive Skills syftar till att göra den intagne mer medveten om konsekvenserna av brott och missbruk för den egna livssituationen. Meningen är att den intagne ska tänka efter innan han begår nya brott. Cogntive Skills är också ett basprogram som ska göra klienterna mer motiverade för andra program. Efter de senaste årens nedskärningar inom kriminalvårdens verksamhet finns inte tillräckligt med pengar för att genomföra de mer avancerade programmen. Istället får många missbrukande interner delta i andra verksamheter som inte är direkt inriktade mot missbruk. Detta är i första hand tragiskt för den enskilde missbrukaren och dennes anhöriga. Men det är också negativt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Förutom att individens brottsliga bana förhoppningsvis bryts, skulle samhället spara in polisresurser samt rättegångs- och fängelsekostnader. 9 Personalnedskärningar och långtidssjukskrivningar Det finns 4 282 vårdare på landets anstalter. En vårdare kan börja arbeta helt utan utbildning. görs en bedömning av om man är lämplig att arbeta som vårdare. Är man lämplig får man genomgå en lång utbildning. Vårdpersonalen inom svensk kriminalvård får betydligt mindre utbildning än sina kollegor i , och . Vi anser att en betydande utbildningssatsning ska genomföras för att höja kompetensen, framför allt hos den personal som arbetar nära de intagna. Utbildningstiden bör förlängas och vårdaryrkets status måste höjas. Detta är nödvändigt för att öka rekryteringen av unga som söker arbete inom kriminalvården och som söker sig dit för att stanna. Kriminalvården måste kunna erbjuda utvecklingsmöjligheter så att ambitionen att bli kvar inom yrket ökar. var medelåldern inom kriminalvården . När 40-talisterna närmar sig pensionering väntar stora problem. minskade enligt KOS den totala arbetade tiden inom hela kriminalvården med 625 årsarbetskrafter, vilket motsvarar . Minskningen är en effekt av lägre anslag och rationaliseringar. Personalresursen minskade såväl inom den centrala och regionala administrationen som vid de lokala myndigheterna och Transporttjänsten. Störst var minskningen med 247 årsarbetskrafter. För knappa resurser till verksamheten och för få anställda leder till att man inte har tid för de intagna. Därmed förlorar man också möjligheten att upprätthålla kontroll. Flera undersökningar, bland annat bland internerna själva, visar på att den omfattande personalnedskärningen påverkar verksamheten negativt. Sjukfrånvaron inom kriminalvården fördubblades , från till . Anställda som var eller äldre hade fyra gånger så hög sjukfrånvaro som de som var . Det är framför allt den långa sjukfrånvaron på som ökar. Antalet långtidssjukskrivna var 40 fler än . I vissa län är var tionde anställd inom kriminalvården sjukskriven. Skyddsombud på flera anstalter säger att detta beror på den bristande personalvården. De grupper inom kriminalvården som i störst utsträckning drabbats av det hårdnande arbetsklimatet är vårdare och frivårdsinspektörer, yrkeskategorier som kommer i kontakt med intagna eller frigivna. Det intensiva klientarbetet frestar på och vid personalbrist blir ensamarbetet för tungt. Detta påverkar naturligtvis möjligheten att bygga upp en relation mellan anställd och intagen, vilket är nödvändigt för att skapa trygghet och ett klimat för påverkan. Larmade dörrar och fönster i all ära, men det är personalens uppmärksamhet som är den bästa garanten för säkerhet på anstalterna. När personalen lär känna de intagna och deras humörskiftningar ökar möjligheten att förebygga bråk och kriser. Vi anser att kriminalvården genast måste få resurser för att förbättra arbetsklimatet för de anställda. Den upphandling som pågår på vissa anstalter av personligt larm måste påskyndas. Ingen som arbetar inom kriminalvården ska behöva arbeta under psykisk press och rädsla. 10 Narkotika på anstalter och häkten Regeringen har gång på gång framhållit att på majoriteten av landets anstalter och häkten är narkotika ett sällsynt problem. Detta stämmer inte längre med verkligheten. gjordes så gott som beslag på av landets anstalter. Vid av anstalterna angav man att det aldrig förekom narkotika. Vid resterande anstalter förekom narkotika då och då. Två tredjedelar eller av landets intagna har något känt missbruk. av de intagna är grava narkotikamissbrukare eller blandmissbrukare. Detta är den högsta rapporterade siffran . medger även regeringen och att det dominerande problemet i fängelsevärlden är narkotikan. Av drygt 1 200 nyintagna med en strafftid eller mindre bedömdes vara narkotikamissbrukare. 1996 var denna siffra . Antalet narkotikamissbrukare under behandling har minskat . Andelen intagna narkomaner under behandling var . Antalet vårdplatser har halverats . Placerade enligt 34 § KvaL har reducerats den senaste femårsperioden, vilket innebär att 91 narkotikamissbrukare var placerade enligt 34 § KvaL (den intagne kan bli placerad utanför bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta anpassningen till samhället; detta gäller exempelvis placering av drogmissbrukare). Detta är en konsekvens av kommunernas ovilja att ta kostnadsansvar för kontraktsvård och § 34-behandling. I realiteten utgör det ett hinder för en effektiv kriminalvård. Regeringen bör därför överväga att låta staten ta över kostnadsansvaret för sådan vård och behandling. Detta ska gälla även den behandling som ges efter strafftidens slut. Kriminalvårdens klienter är inte sällan lågt prioriterade i kommuner och landsting varför en rad problem uppstår med fördelning av ansvar och befogenheter mellan kriminalvården och dess samverkansmyndigheter.