mot · GP02N27 · 2001-10-17 00:00:00 — Regionernas självständighet måste markeras i tillämpningen av lagstiftning och förordningar. Det ansvar som ska utkrävas av regionerna bör utkrävas politiskt och inte genom kontroll av andra politiska organ. Ansvarsutkrävande är i första hand en fråga för väljarna och inte för regeringen eller utomstående institutioner. Till viss del innebär detta samma sak som regeringen föreslår i sin proposition 2001/02:7 Regional samverkan och statlig länsförvaltning, men också att regionerna bör ges än större frihet att välja både hur de regionala tillväxtprogrammen skall utformas och hur resultatet skall mätas. Utvärderingar bör göras främst för att regioner skall kunna jämföra sig med varandra, s.k. benchmarking, och inte för att ge regeringen underlag för detaljbeslut rörande de berörda regionerna. Därför bör regeringen inte heller utfärda några instruktioner till regionerna för hur utvärderingen ska ske, utan respektera väljarnas rättighet att utkräva ansvar av regionerna. Vad som ovan anförs om ett ökat regionalt ansvar över utvecklingsresurserna bör ges regeringen till känna. Det är särskilt otillfredsställande att folkvalda politiska nivåer underordnas en tjänstemannaorganisation, även i de fall det sker på delegation av regeringen. De bindande föreskrifter utfärdar för redovisningen av det regionala utvecklingsprogrammen bör därför ersättas med icke bindande allmänna råd. Detta bör ges regeringen till känna. 8 Skattepolitik av betydelse för tillväxten i hela landet 8.1 Det skall löna sig för alla att arbeta Det måste alltid löna sig att arbeta. Dagens skattetryck gör att personer med de lägsta inkomsterna, vanligtvis kvinnor i offentlig sektor, inte kan leva enbart på sin lön utan är beroende av en kompletterande inkomst i form av bidrag. Detta inskränker på den enskildes självbestämmande och inskränker även livskvaliteten. Skattesystemet ska gynna arbete och kunskap samt bidra till att stärka människors ställning på arbetsmarknaden. Det bör därför finnas en rejäl premie för människor som tar sig från bidragsberoende för att i stället kunna leva på en förvärvsinkomst. Som ett led i detta bör en övergång ske från grundavdrag till skatterabatt, lika för alla, förenat med en särskild skatterabatt på förvärvsinkomster. I huvudsak ska denna reduktion rikta sig till människor med låga och normala inkomster. Dagens skattesystem är i huvudsak neutralt i förhållande till hur inkomsten förvärvats. I många fall, som beskrivits ovan, är det rent av så att skatten ökar också för dem med små inkomster som på något sätt får en inkomstökning. För att motverka detta bör inkomstbeskattningen ske så att övergång från bidrag till förvärvsarbete och från del- till heltid premieras. En särskild skatterabatt, utformad för att minska bidragsberoendet och slå undan marginaleffekter i lägre inkomstskikt, bör därför införas. Vi föreslår att en förvärvsrabatt på , riktad framför allt till låginkomsttagare, införs. Förvärvsrabatten ska enbart ges på inkomster från förvärvsarbete eller företagande, i syfte att stimulera arbete och företagande. En förvärvsrabatt på arbetsinkomster innebär en kraftig stimulans för den arbetslöse att ta ett arbete och för den deltidsarbetande att öka sin arbetstid. Ett av syftena med skattepolitiken är att utjämna klyftor. Det är angeläget att skattesänkningar utformas så att de kommer dem som behöver det bäst till del. Skattesänkningar bör vidare skapa en stimulans att öka förvärvsinkomsterna för dem som har låga och normala inkomster. I stor utsträckning är den sociala och geografiska klyvningen sidor av samma mynt. Det innebär att följden av vårt förslag också blir att de som bor i regioner med hög arbetslöshet och förhållandevis låga inkomster får störst utfall. Därigenom ökar det ekonomiska utrymmet för ökad konsumtion och möjligheten att försörja sig i alla delar av landet. Detta utrymme kommer med säkerhet också att leda till en ökad konsumtion, med positiva följder för näringslivet. Människors inkomster påverkar självfallet också kommuners inkomster. Genom metoden att införa en skatterabatt i stället för ett grundavdrag ökar kommunernas egna inkomster och beroendet av kompensation över statsbudgeten minskar. Genom konstruktionen, som innebär att skattekraften ökar mest i kommuner där skatten varit hög (grundavdraget har varit mycket värt), kommer också kommuner i utsatta regioner att vara vinnare på det i den kommunala ekonomin som en omedelbar följd av skatteförslaget. I exempelvis norra inland ökar kommunernas intäkter med per person jämfört med regeringens förslag. Detta minskar trycket på inkomstutjämningen inom kommunsektorn. Ett förbättrat skatteunderlag innebär också att kommunerna kan tillgodogöra sig en större andel av tillväxten i ekonomin. Dessa ökade inkomster kan användas antingen för att förstärka vård, skola och omsorg eller för att sänka kommunalskatten. En reformering av inkomstskattesystemet i enlighet med förslag minskar även kommunernas kostnader för ekonomiskt bistånd, vilket förstärker kommunernas ekonomi. Vad som ovan anförs om ett reformerat inkomsskattesystem för ökad livskraft i hela landet bör ges regeringen till känna. 8.2 Kommunalskatteutjämning Vid sidan av att stärka kommunsektorns egenfinansiering är ett väl fungerande skatteutjämningssystem och en långtgående självstyrelse två av de viktigaste förutsättningarna som behövs för att kunna skapa en god utveckling för kommunala verksamheter i hela landet. En viktig förutsättning för tillväxt och livskraft i hela landet är ett utjämningssystem som, med utgångspunkt från den enskilda människan, skapar likvärdiga förutsättningar för alla kommuner att bedriva verksamhet. Utjämningen skall omfatta alla kommuner på likvärdiga grunder. Den skall utjämna skillnader i såväl skattekraft som strukturella kostnader. Inkomstutjämningen skall vara långtgående. Systemet ska inte kompensera för skillnader i servicenivå, kvalitet, avgiftssättning och effektivitet, utan ska baseras på mätbara, och för kommunerna opåverkbara faktorer, som mäter strukturella kostnadsskillnader. anser att det är viktigt att försvara de grundläggande principerna i skatteutjämningssystemet. Oönskade effekter, exempelvis Pomperipossa, som följer av systemets nuvarande tekniska konstruktion får inte tillåtas att rubba grundvalarna för utjämningssystemet. De förändringar som behöver vidtas skall grundas på vunna erfarenheter och behandlas i en parlamentariskt sammansatt utvärdering/beredning. Ett starkt kommunalt självstyre är viktigt framför allt av demokratiska skäl och för att människor ska ha möjlighet att genom eget engagemang påverka lokalsamhällets utformning. Det finns emellertid också ekonomiska aspekter på det lokala och regionala självstyret, inte minst om man anpassar ambitionsnivåer och utformar lösningar efter lokala förhållanden. Genom att tillåta en mångfald av lösningar i kommuner kan nya sätt att hantera gemensamma angelägenheter växa fram och människors innovationskraft tas tillvara. En viktig del av den kommunala självstyrelsen är att kommunerna själva ska kunna prioritera verksamheten efter de behov och förutsättningar som finns i kommunen. har regeringen mer och mer återgått till detaljreglerande specialdestineringar i statsbidragssystemet. Exempel på detta är regeringens s k skolsatsning och ersättningen till kommuner som inför maxtaxa i barnomsorgen. Regeringen drar sig inte heller för att försöka genomföra socialdemokratisk politik i alla kommuner genom toppstyrning från . Utifrån regeringens konflikt med i bestäms en nationell politik som syftar till att lokalt valda majoriteter runt om i landet ska avlövas befogenheter och reduceras till lydiga utförare av en politik bestämd i . I denna anda har regeringen t.ex. drivit igenom en stopplag för försäljning av allmännyttans bostäder och förbud mot akutsjukhus på entreprenad. Det är oroande att regeringen uppenbarligen tänker fortsätta på den inslagna vägen med specialdestinerade pengar och ingrepp i det lokala självstyret. En sådan politik kommer att urholka människors tro på den lokala demokratin och slå undan fötterna för människors engagemang i den lokala politiken. Den kommer dessutom att medföra att kommuner och landsting får allt svårare att besluta över prioriteringar och göra insatser där de behövs bäst. Centralstyrningen är därmed också ett hot mot den ekonomiska utvecklingen i landet. Vad som ovan anförs om principerna för ett rättvist utformat kommunalt skatteutjämningssystem bör ges regeringen till känna. 8.3 Bidrag till kommuner med stor befolkningsminskning Regeringen föreslår i propositionen att ett riktat bidrag till kommuner som haft en befolkningsminskning på skall införas . Denna typ av insatser löser inte dessa kommuners nuvarande problem och kommer inte att bidra till att skapa tillväxt och livskraft över . Regeringens förslag är en kortsiktig lösning på en allvarlig utveckling. Genom att reformera inkomstskattesystemet i enlighet med vad som tidigare beskrivits i motionen minskar behovet av inkomstutjämning inom det kommunala skatteutjämningssystemet. Detta bidrar till att en omfördelning inom skatteutjämningssystemet kan göras så att en större vikt läggs vid befolkningsminskningsfaktorn utan att den totala ramen inom skatteutjämningssystemet påverkas. En sådan lösning är mer långsiktig än regeringens förslag om att ge ett tillfälligt bidrag till kommuner med en kraftig befolkningsminskning. bör således avslå regeringens förslag i propositionens avsnitt 9.2.7. och göra en omfördelning inom det nuvarande kommunala skatteutjämningssystemet i enlighet med vad som ovan anförs. 9 Tillgång till grundläggande service en förutsättning för tillväxt och livskraft Tillgången till en grundläggande service är en grundförutsättning för att tillväxt och livskraft skall komma hela landet till del. Inte minst har de statliga myndigheterna, verken och bolagen ett stort ansvar för att så skall vara fallet. har dock ett flertal statliga aktörer minskat på tillgången till denna service. Det handlar om att posten har dragit ner sin servicegrad, att försäkringskassor har minskat sin verksamhet och dragit in kontor, vidare har genomfört kraftiga omorganisationer som har försämrat servicen för deras abonnenter. Lokala skattemyndigheten har begränsat sin verksamhet liksom , viktiga aktörer för att fler företag skall kunna verka i alla delar av landet. Utvecklingen är oroväckande och bidrar i allra högsta grad till att den regionala och sociala klyvningen av landet eskalerar. Staten har ett ansvar, genom sina bolag, myndigheter och verk, att skapa likvärdiga förutsättningar för att hela landet skall kunna bidra till vår välfärd istället för att enbart ta del av vad andra skapat. Regeringen har ett ansvar att genom direktiv till statliga aktörer garantera tillgången till den grundläggande servicen i hela landet. Genom att regeringen ger tydliga direktiv till statliga aktörer kan även grund för den kommersiella servicen läggas. Det handlar om att finna samverkanslösningar med lokala entreprenörer och köpa tjänster av dessa. Genom att anpassa och utarbeta småskaliga modeller och införa krav på att samordna verksamheter kan en grundläggande servicenivå garanteras. Myndigheters verksamhet kan med fördel bedrivas i form av lokala servicecenter. Visserligen kommer detta att kräva nya arbetssätt och nya organisationsformer men detta är underordnade mål i statens verksamhet. Det som måste prioriteras är att de statliga aktörerna tar sitt ansvar för att den grundläggande servicen garanteras i alla delar av landet. För de statliga bolagen kan detta även innebära att en översyn av dagens avkastningskrav måste göras för att förbättra de ekonomiska förutsättningarna för att finna samverkanslösningar. De bolag som driver verksamhet på koncession skall åläggas att tillhandahålla likvärdig service i alla delar av landet för att få behålla sin koncession. Regeringen bör därför utfärda tydliga direktiv till sina myndigheter, verk och bolag att skyndsamt samverka med lokala aktörer för att finna lösningar för hur den grundläggande servicen kan garanteras och utvecklas i alla delar av landet. Detta bör ges regeringen till känna. 10 Program för utveckling av naturresurser natur och dess resurser är en av de största tillgångarna som finns i landet och har även historiskt bidragit till att dagens välfärdssamhälle har kunnat byggas upp. Genom att utveckla användningen av naturresurserna kan ytterligare tillväxt och livskraft i hela landet skapas. Inte minst är en utveckling av naturresursernas användning en viktig förutsättning för att alla delar av landet skall ges möjlighet att bidra till framtidens välfärd. Staten har ett ansvar för de grundläggande förutsättningarna för att naturresurserna skall kunna komma till användning även . Det handlar främst om att skapa en god infrastruktur som gör att naturresurserna blir tillgängliga men även om att det finns en god kunskap om hur dessa skall användas på ett socialt, ekonomiskt och ekologiskt långsiktigt hållbart sätt. För att detta skall vara möjligt krävs hjälp och stöd till företag som önskar utveckla användningen av naturresurserna i sin verksamhet. 10.1 Landsbygdsturism Den svenska naturen och de upplevelser som den erbjuder har en stor potential att utvecklas ytterligare. Begreppet landsbygdsturism, rural tourism, är erkänt i många europeiska länder, bl.a. i där det gjorts stora satsningar för att utveckla naturen som resurs för turistnäringen. Inom begreppet landsbygdsturism ryms ett flertal olika produkter inom turistnäringen. Det kan handla om möjligheten att ta del av orörd natur, fiske, kultur eller aktiviteter. De länder och regioner som tar tillvara möjligheterna att utveckla landsbygdsturismen och locka besökare från världens alla hörn skapar förutsättningar för alltfler nya företag att etablera sig med nya produkter inom branschen, vilket bidrar till en ökad sysselsättning och tillväxt. En förutsättning för att landsbygdsturismen skall kunna utvecklas än mer är att de produkter som erbjuds är av hög kvalitet och att marknadsföringen samordnas för att nå potentiella besökare. Inte minst gäller det att kommunikationerna är väl utbyggda och att persontransporterna mellan olika regioner i landet fungerar och är av god kvalitet. Det är väl känt inom turistbranschen att kvaliteten på hela produktpaketet är avgörande för vilket pris man kan ta ut för sin produkt. finns det betänkliga brister vad gäller kommunikationsmöjligheter mellan olika delar av landet. Detta gäller såväl prisnivåer på själva resorna som samordningen mellan olika färdsätt. Det finns en stor potential att förädla även naturresursen landsbygdsturism och därigenom även öka möjligheterna till avkastning från denna resurs. I stort handlar det om att öka kunskaperna inom turistbranschen och stimulera fram nätverk mellan aktörer inom branschen för att ständigt förädla produkterna. Regeringen bör i samråd med bland annat , turistbranschens aktörer, LRF och regionala företrädare utveckla ett samlat program för att utveckla landsbygdsturismen. Detta bör ges regeringen till känna. 10.2 Jordbruk En politik som syftar till att hela skall leva måste se gynnsamma villkor för landsbygdsföretagen som ett av sina viktigaste mål. Landsbygdsföretagen utgör en viktig bas för en företagsutveckling som på nya sätt utnyttjar mark, miljö, maskiner och kunnande som resurs, i form av lokal förädling, turism, lokal service entreprenadverksamhet, rehabilitering, landskapsvård etc. Landsbygdsföretagen måste kunna leva av egen kraft utan permanenta understöd. Men det kräver att man undanröjer hinder för landsbygdens produktiva krafter och skaparförmåga och etablerar ett gynnsamt näringslivsklimat som medger nyttjande av olika regioners specifika förutsättningar. Regeringens proposition beaktar detta i alltför ringa grad och lägger en fortsatt tyngdpunkt på stödinsatser av mer eller mindre traditionellt slag. Lantbruk inklusive familjeskogsbruk och dess förädlingsindustri och servicenäringar står för av den totala sysselsättningen i . I många av de län som har störst problem med sysselsättning och befolkningsutveckling spelar denna sektor en ännu större roll, Även om man inte kan räkna med någon allmän sysselsättningsökning inom traditionellt jord- och skogsbruk finns förutsättningar för en betydande ekonomisk tillväxt, som i sin tur skapar arbetstillfällen direkt och indirekt. Kooperationen har en stor betydelse i arbetet med att utveckla lokal livsmedelsproduktion riktade till en lokal marknad. Framför allt bidrar detta till en ökad kvalitet på livsmedlen men bidrar även till en ökad regional sysselsättning. Det finns ytterligare potential att utveckla jordbrukets produkter i form av småskalig livsmedelsproduktion. Det växer fram ett allt större intresse för att köpa lokalproducerade livsmedel. Ett flertal skäl till denna utveckling kan anges. De tydligaste skälen torde vara viljan att köpa mat från producenter som man känner till samt miljöaspekterna med minskade transporter. Denna trend ställer helt nya krav på regelverk och lagstiftning. Det är nödvändigt med en lagstiftning som inte diskriminerar denna form av livsmedelsproduktion och att noga följer den utveckling som sker inom grossistleden. Ett medvetet arbete med lokala varumärken är en grundförutsättning för att bli framgångsrik. Sådant arbete mynnar ut i att konsumenterna vet vad de köper och att sysselsättningen kan tryggas på platser där arbetsmarknaden är ansträngd. Att bygga lokala varumärken är tidsödande men viktigt. Utöver att stärka de enskilda små producenterna behövs en ökad samordning av det lokala utbud som finns. Detta tillsammans med en effektiv logistik för att nå återförsäljare, restauranger och butiker är viktiga framgångsrecept. Forskning och utveckling på livsmedelsområdet är oerhört viktigt, både vad gäller att hitta nya produkter och för att kunna hålla en hög säkerhet. Stora aktörer klarar naturligtvis av detta behov lättare än små aktörer med begränsade ekonomiska resurser. Med likvärdiga ekonomiska resurser hade situationen sett annorlunda ut. Den småskaliga livsmedelsproduktionen och förädlingen måste få ökade möjligheter till forskning och utveckling. På annan plats i denna motion föreslår vi att ett program för gårdsbaserad livsmedelsförädling inrättas. I syfte att möjliggöra att detta program blir framgångsrikt behöver ett framåtsyftande forskningsprogram påbörjas. Vi anser att det är viktigt att denna forskning inte låses fast i myndighetsstrukturer där forskningen kan bli alltför fastlåst kring vissa frågor. Det civila samhället och de små aktörerna i branschen måste ges möjlighet att ta del av dessa resurser. Regeringen bör ta initiativ till ett samlat program för en ökad småskalig livsmedelsproduktion i samråd med företrädare från hushållningssällskap, lantbrukarnas organisationer och regionala företrädare. Detta bör ges regeringen till känna. 10.3 Skogen är en av allra viktigaste resurser. Tillväxten i den svenska skogen uppgår till mer än . skog har således en nettotillväxt. Sammantaget står skogsindustrin för en stor del av export, . Över hälften av nettoexportinkomster kommer från skogsnäringen. Näringen sysselsätter över 90 000 människor i främst gles- och landsbygd och ger arbete åt en mängd företag i andra sektorer. Därtill ger den värdefulla inkomster till landets många skogsägare med ägor av varierande storlek. En tredjedel av landets enskilda privata skogsägare är kvinnor. Skogen har varit med och lagt grunden för den svenska välfärden och är fortsatt en mycket viktig näring för både vad gäller antalet sysselsatta och, främst, för dess exportvärde. Goda villkor för den samlade skogsnäringen, från liten till stor, är därför mycket viktigt. Skogsnäringen har stora möjligheter till en positiv utveckling. värnar det spridda enskilda skogsägandet. Skogsbruket verkar på en fri marknad och tror på markägarnas ansvar och möjligheter att utveckla näringen inom de ramverk som finns för skogsbruket. Det finns i en stor kunskap och vilja att förvalta skogen på ett bra sätt. Staten har ingen anledning att vara en stor ägare av skog. Den av regeringen initierade affären mellan och bör vara ett första steg i en process som syftar till att överföra en större del av ägandet till enskilda skogsägare. Detta bör ske dels genom avsättningar och omarronderingar där detta är lämpligt, dels genom att säljer större delen av sitt innehav av skog till enskilda skogsägare. Försäljningen bör ske i lotter om . Målsättningen bör vara att statens skogsinnehav av produktiv skogsmark inte ska överstiga . Vad som ovan anförs om en minskning av det statliga skogsinnehavet bör ges regeringen till känna. Därtill ger den värdefulla inkomster till landets många skogsägare med ägor av varierande storlek. Vikten av goda villkor för skogsnäringen kan inte nog betonas. Skogens stora betydelse för måste erkännas och tydliggöras. Denna insikt måste påverka arbetet på en mängd områden, däribland forskning och utveckling, utbildning, handelspolitik och infrastruktur. Genom att öka förädlingsgraden av råvaran kan ett än större värde till regionerna åstadkommas. För att förädlingsgraden skall öka krävs det att investeringar, inte minst bland mindre sågverks- och snickeriägare, kommer till stånd. Det har dock visat sig att många av dessa har problem med att låna kapital till dessa investeringar, ofta beroende på att banker inte godtar de säkerheter som sågverksägarna har. Genom att staten utformar långsiktiga lånegarantier för småföretag kan nödvändiga investeringar göras vilket bidrar till en ökad sysselsättning och tillväxt i dessa regioner. Under avsnittet breddad riskkapitalmarknad läggs ett konkret förslag på att införa långsiktiga lånegarantier för små företag. Potentialen för det svenska skogsbruket och de omkringliggande näringarna är i det närmaste obegränsade. I och har staten tagit initiativ till att trä i allt större utsträckning ska användas vid byggnationer av hus men även i ökad utsträckning av broar. Detta kräver ett ökat samarbete mellan träforskningens aktörer och det omkringliggande näringslivet. För att utveckla skogen och dess produkter är det nödvändigt att ökade resurser för forskning, design och utveckling tillförs. Regeringen bör ta initiativ till att utveckla ett samlat program för utveckling av trä. Detta bör ges regeringen till känna. 10.4 Fisket Fiskenäringen är i stort behov av utbildningsmöjligheter. Detta främst för att näringen själv skall kunna gå i takt med den ständiga förändringen som påverkar näringens utvecklingsmöjligheter. Det kan vara såväl konkret kompetens som krävs för att kunna verka som aktiv yrkesfiskare, som möjligheterna att möta behovet av karriärmöjligheter inom en näringsgren som ständigt kräver förnyelse. Det gäller både utbildning som riktar sig till dem som arbetar inom näringen och att möta behovet av nyrekrytering från en yngre generation. För att tillgodose behovet för dem som skall arbeta inom primärnäringen yrkesfisket, förstahandsmottagningen av fisk, beredningsindustrin, fiskodling, försäljningsledet och de olika myndigheternas behov av personal med adekvat utbildning inom fiskenäringen, behövs en utbildningsresurs i . saknas specialutbildningar för de allra flesta inom detta område. Bristen på specialutbildningar och högre utbildningsmöjligheter skapar därmed också svårigheter att finna olika karriärmöjligheter för dem som arbetar inom de olika sektorerna. För att kunna erbjuda en adekvat yrkesutbildning på alla nivåer inklusive högskolenivå bör en samlad utbildningsresurs för fiskenäringen skapas i . Som ett exempel på ovanstående förslag kan nämnas den finska fiskerihögskolan i . Sedan tidigare motionerat om behovet av en sammanhållen utbildning för fiskesektorn, är det glädjande att det från den samlade fiskenäringen och fiskebranschen nu finns ganska långtgående förslag på hur en nationell utbildningsstruktur kan se ut.