mot · GP02Ju424 · 2001-10-05 00:00:00 — Kriminalvården bör bättre ta tillvara erfarenheter från samverkansprojekt och ideella organisationers arbete. bekräftar i sitt budgetunderlag hur kritisk situationen är för kriminalvården. Narkotikasituationen på landets fängelser betecknas nu till och med från detta håll som krisartad. Enligt uppgift ska antalet grova missbrukare på fängelserna ha ökat med 1 000 personer . I KOS kan man avläsa sambandet mellan den ökande förekomsten av narkotika på anstalterna och de minskade behandlingsinsatserna. Bland de interner som avtjänar långa fängelsestraff är narkotikamissbruk vanligt men även bland dem som döms till korta straff sägs missbruket öka. Missbruk har också blivit allt vanligare i samhället i övrigt, vilket kan vara en av orsakerna till att det finns mer narkotika på anstalterna . har dessutom på grund av bristande resurser abdikerat vad gäller att motverka missbruk. Vi anser att alla anstalter ska vara drogfria och att personalen ska ges resurser och möjligheter att kontrollera att drogfriheten efterlevs på ett effektivt sätt. Narkotikamissbruk kan vara en av orsakerna till att klimatet blivit allt mer hotfullt på anstalterna. Det finns goda exempel att dra lärdomar av. Anstalterna i måste bli bättre på att samverka då det gäller framgångsrika recept på förbättringar. Vid har man med goda resultat vidtagit ett antal åtgärder för att förhindra att narkotika sprids. Man har till att börja med avskaffat det gemensamma förtroenderådet till förmån för enhetsvisa förtroenderåd. Destruktiva intagna kan på så sätt inte längre använda förtroenderådet som täckmantel för förmedlande av narkotika och hot. Vidare har man infört sektionering och smågruppssystem, vilket är resurskrävande men verkningsfullt. I och med att de intagna numera endast får umgås i grupper om max 28 interner försvinner narkotikamarknaden på anstalten nästan helt. kunde uppemot 180 intagna ha gemensam promenad. Vidare anser att en effektiv säkerhetsorganisation med genomarbetade rutiner och samtränad personal för att de intagna vet var gränserna går. Dessutom får inga kontanter finnas på anstalten, utan de intagna gör alla sina inköp med betalkort. Detta system fungerar mycket bra. Pengar som betalning för t.ex. narkotika existerar inte. Man har dessutom satsat på mer homogena målgrupper intagna vid de olika avdelningarna. Varje klientavdelning har fått en egen profil och egna uppdrag riktade mot målgruppen så att de intagna kan känna sig bekräftade. Risk- och behovsprofiler som används vid riksmottagning ger bättre kunskap om de intagna. Differentieringen av de intagna mellan anstalter och avdelningar blir bättre och enklare genom dessa utredningar, vilket minskar riskerna för olämpliga klientkonstellationer. anser ledningen på Kumlaanstalten att personalnärvaron på avdelningarna är viktig. Den förbättrar säkerheten liksom kontakten mellan personal och intagna. Narkotikamissbrukande interner har ofta en trasslig social bakgrund. av dessa missbrukare har varit föremål för tidigare kriminalvård och har inte fullföljt någon utbildning över grundskolenivå. Ofta är detta människor som lever sina liv utan fast inkomst, utan bostad och utan socialt skyddsnät. Många av dem har vuxit upp i splittrade familjer och även upplevt någon form av personlig ekonomisk kris. Att kunna möta dessa människor i den svåra situation de befinner sig och motivera dem till ett drogfritt och laglydigt liv är ingen lätt uppgift. Det kräver stora uppoffringar och resurser men på lång sikt innebär en lyckad rehabilitering en vinst för alla inblandade. En drastisk förändring krävs därför så att de som missbrukar inte ska fortsätta att förstöra sina egna och andras liv genom att återgå till kriminalitet efter frigivningen. Den intagne ska erbjudas behandling mot alkohol- och narkotikamissbruk. Samtliga institutioner ska hållas drogfria. Drogtester bör användas i större utsträckning när personalen misstänker missbruk. konstaterar att omfattningen av kontrollåtgärder vid anstalter och häkten i form av grundliga visitationer och urinprovtagningar har minskat. Det vill vi ändra på genom att tillföra resurser så att personalen hinner med och har instrument för att på ett effektivt sätt få kontroll över narkotikan på anstalterna. Man måste även minimera riskerna för att de som försöker komma ifrån sitt missbruk konfronteras med droger på anstalten. Fler urinprov bör införas på kontinuerlig basis. Vid vägran att lämna urinprov ska anmärkningssystemet användas, vilket kan leda till att den intagne får sin villkorliga frigivning senarelagd. Vi anser att man också bör överväga att införa generella regler för övervakade besök för dem som dömts till fängelse för narkotikabrott , exempelvis två . dömdes drygt 2 600 narkotikamissbrukare till en strafftid . En så på anstalt bör man klara att ha övervakade besök. Det skulle ge dessa narkotikamissbrukare en rimlig chans att komma ifrån sitt missbruk. Narkotikan kommer nästan uteslutande in på anstalten via besökarna och den intagne är sällan drogfri . Detta försvårar och omöjliggör i vissa fall en rehabilitering. Chansen är då mycket liten att den intagne kommer till insikt om sitt missbruksproblem och kan motiveras till ett drogfritt liv. 11 Nytt storfängelse eller motivationsanstalt i tre steg begär resurser för att kunna bygga ett nytt stort fängelse med plats för 250 intagna. Det nya fängelset ska bli en mönsteranstalt med satsningar på rehabilitering och utbildning av de intagna. Vi välkomnar ambitionerna att satsa på kriminalvården men reserverar oss mot att ett nytt storfängelse skulle vara svaret på den problematik vi möter på våra anstalter . Vi motsätter oss inte ett nytt fängelse men vårt eget förslag är att bygga om och bygga till de fängelser vi har. Vårt förslag skulle också innebära fler platser, men dessutom skulle verksamheten få en annan inriktning med indelning i motivationsavdelningar och utslussningsboenden. Vi skulle exempelvis vilja göra om Gävleanstalten till en motivationsanstalt med steg ett till tre. I steg ett vill vi införa dagliga drogtester, låta alla de intagna få möjlighet att delta i behandlingsprogram mot missbruk och kriminalitet som livsstil, initiera kontakter med föreningsliv, ideella organisationer och idrottsföreningar samt låta internerna sköta vardagliga saker som tvättning, städning och matlagning. I steg två vill vi införa grundliga anlags- och kunskapstester för att hitta en individuellt anpassad utbildning, schemalagda dagar för arbete och studier samt relationsskapande verksamhet med organisationer utanför anstalten. I steg tre vill vi ha ett utslussningsboende där det frigivningsförberedande arbetet intensifieras. I utslussningsboendet kan kontakter byggas upp med familj, barn och mindre företag. Det handlar om att skapa relationer och bygga upp ett förtroende för att ha en möjlighet att få arbete vid frigivningen. Kontakter med övervakare skapas och sökandet efter bostad börjar. Utslussningsboendet, som vi motionerat om tidigare, skulle förbättra förutsättningarna för dem som ska anpassa sig till ett liv i frihet. Det är viktigt att alla dömda i olika avseenden förbereds och tränas inför sin kommande frigivning. De påverkansprogram som påbörjats på anstalt bör fortsätta och avslutas först då den enskilde individen, i samråd med sina kontaktpersoner, anses ha funnit sig tillrätta i sin nya miljö. Förberedelserna inför frigivningen och ett normalt liv bör vara en relativt lång process. Många som sitter på våra anstalter och som verkligen har en vilja att börja ett nytt liv utan droger och kriminalitet vänder sig till , Kriminellas Revansch i Samhället. bildades av elva stycken före detta fångar. är en stor organisation med cirka 1 800 medlemmar och 21 lokalavdelningar runt om i landet. syfte är att hjälpa dem som friges från våra fängelser så att de får en reell möjlighet att leva ett liv utan brott och droger. Ett annat mål är att hjälpa ungdomar så att de inte ska fastna i kriminalitet. Detta arbete drivs genom ett program för förstagångsförbrytare, där dessa får hjälp till insikt om vilka konsekvenser en kriminell livsstil medför. har hämtat ett 50-tal personer direkt från fängelse varav cirka 35 har klarat sig bra. Verksamheter liknande måste få samhällets stöd att arbeta effektivt. 12 Lekmannaövervakare frivårdens cirka 8 000 klienter får inte ens hälften en lekmannaövervakare. Lekmannakåren har minskat med 759 övervakare . Den största minskningen inföll 20002001, då lekmannakåren minskade med 293 övervakare. råder brist på lekmannaövervakare; av våra klienter har övervakare. I snitt har varje övervakare kontakt med 1,3 klienter, en siffra som ökat . Bara i saknar hundratals brottslingar som dömts till skyddstillsyn eller som är villkorligt frigivna personlig övervakare. Enligt vid i saknas övervakare till av de dömda. Det kan dröja upp till efter domen innan den dömde får en övervakare. Några av orsakerna är ineffektiva administrativa system och en alltför låg ersättning. Den ersättning som betalats ut till en lekmannaövervakare fram är . höjdes arvodet till varav är skattepliktiga. Resten av beloppet ska användas till den frivårdsdömdes aktiviteter. Trots höjningen blir det mycket lite kvar av ersättningen för uppdraget. Många lekmannaövervakare betalar i stället i praktiken för att få utföra sitt uppdrag. Lekmannaövervakare har en viktig uppgift i samhället. Framgången för en frigiven brottsling hänger på vad som händer efter frigivningen. Därför är det angeläget med en övervakare som kan stödja den frigivne att exempelvis få tag på en bostad. Övervakaren ska delta i den sociala gemenskapen och utöva kontroll. Uppgiften är att fungera som ett stöd för den dömde i arbetet med att skapa en normal livssituation och ett liv utan kriminalitet. Lekmannaövervakaren är en positiv förebild som finns tillgänglig dygnet runt. Allt fler dömda har psykiska problem vilket kräver specialkunskaper hos den personlige övervakaren. Det låga arvodet ger dock en signal om att uppdraget inte anses vara viktigt. Övervakarnas insatser måste tas till vara och statusen på uppgiften höjas. Vi anser att det är viktigt att övervakaren prövas individuellt. Detta sker på Gävleanstalten med positiva resultat. Problemet med för få lekmannaövervakare har debatterats ett antal gånger i . Regeringens hållning är att det även i fortsättningen måste vara så att den som tar på sig uppdrag som lekmannaövervakare gör det på grund av sitt sociala engagemang och intresse för andra människor. Vi menar också att socialt engagemang är en förutsättning för lekmannauppdraget. I då människor är strängt upptagna av arbete och karriär, och då insatser i frivilligt arbete minskar, är det dock aningslöst att förvänta sig att människor ska prioritera uppdrag utan tillräcklig ersättning som dessutom kan vara mycket krävande och kanske till och med hotfyllda. Regeringen för en kortsiktig politik som inte stödjer kriminalvårdens uppgift att förebygga återfall i brott. Med anledning av ovanstående anser vi att ersättningen behöver ses över och höjas ytterligare så att summan upplevs som en rimlig ersättning för uppdraget. 13 Familjeförhållanden Anhöriga påverkas i hög grad av fängelsestraffet eftersom de naturliga kontakterna med den intagne blir mycket begränsade. Till viss del har förhållandena förbättrats genom att kriminalvården på några anstalter numera kan ordna lämpliga besökslokaler, så kallade övernattningslägenheter. På många anstalter är dock detta fortfarande enbart en vision. Inredningen i de besöksrum som familj och anhöriga anvisas till består oftast av en galonsoffa, ett bord och en stol och påminner mer om ett kalt väntrum än en miljö där familjerelationer ska odlas. Det är främst under förberedelserna inför frigivningen som en djupare kontakt med familj och anhöriga kan återskapas. Där barn finns med i bilden kan dock ett sådant upplägg skapa både förvirring och anpassningssvårigheter eftersom barnen inte har haft en naturlig relation till mamma eller pappa. sa en gång: Den enda praktiska anknytningen till framtiden som vi egentligen har är barnen. Det gäller i hög grad de föräldrar som sitter på våra anstalter och som i många fall förlorat kontakten med sina barn. Mer än hälften av dem som sitter på anstalt är föräldrar. Deras barn har precis som alla andra barn behov av sin mamma och pappa. Anstalterna måste därför i högre utsträckning anpassas efter barns och föräldrars behov av umgänge. Rent konkret åsyftar vi fler övernattningslägenheter, öppna lekrum där föräldrar och barn kan umgås samt grönområden och lekplats i anslutning till de anstalter där barn vistas under längre besök. På flera anstalter har man en ambition att särskild personal ska utses för att ansvara för barns besök på anstalt och häkte. Tyvärr leder resursbristen till att detta är svårt att genomföra överallt. Vi anser vidare att det borde finnas tillgång till barnpsykologisk expertis så att barn och föräldrar kan ges hjälp att förbereda en så normal gemensam livssituation som möjligt. Kriminalvården måste anpassas så att barn inte ofrivilligt fråntas rätten att upprätthålla en kontinuerlig kontakt och gemenskap med sina föräldrar då dessa vistas på anstalt. Kontakterna med det privata nätverket, d.v.s. familj och arbetsgivare, har mycket stor betydelse under fängelsevistelsen. Det är också viktigt med utökad tid för frivilligorganisationer att närvara på anstalterna. Organisationerna innebär en kontakt med samhället utanför murarna, någon som lyssnar och tar sig tid. Dessutom ges omvärlden en förbättrad möjlighet till inblick i anstaltens verksamhet. Vid frigivningen har frivilligorganisationerna också en viktig uppgift när det gäller att ge hjälp och stöd till ett fungerande liv. 14 Sexualbrott dömdes 208 personer varav tre kvinnor för sexualbrott. av dessa placerades på anstalter där det finns programverksamhet för sexualbrottsdömda. Tyvärr är det alltför få av de sexualbrottsdömda som ingår i programverksamheten, som är frivillig. Vi anser att det behövs större resurser för att motivera så många som möjligt av dem som dömts för sexuella brott att delta i programverksamheten. Detta gäller inte minst dem som har en onaturlig sexuell dragning till barn, pedofiler. I programverksamheten ges dessa en möjlighet att komma till insikt och arbeta på att bli fria från sin tvångsmässiga sexuella dragning till barn. Kriminalvården måste arbeta mer aktivt och målmedvetet med rehabilitering av pedofiler. Kunskaperna om pedofili är mycket begränsade. Forskarna kan ändå teckna en relativt tydlig skiss över vad som kännetecknar förövarna och de situationer där brotten begås. Gruppen består nästan uteslutande av män med känslomässiga störningar. De har ofta svårt för relationer och kontakter med vuxna och vänder sig därför till barn. Om vi vill förhindra att barn utsätts för övergrepp av personer som redan är identifierade och dömda måste fängelsetiden användas effektivt. Straff tycks inte ha någon avskräckande effekt på gärningsmännen. De fortsätter istället att begå nya brott efter sin frigivning, eftersom de i de flesta fall saknar sjukdomsinsikt. har gett sektionen för rättspsykiatri vid i uppdrag att genomföra en studie av kriminalvårdens insatser för sexualbrottsdömda. Syftet är att undersöka förutsättningarna för en effektstudie av behandlingsinsatser och utfall för de sexualbrottsdömda. Det är angeläget att pröva nya behandlingsmetoder för att komma tillrätta med sexuella övergrepp på barn. Det finns metoder som fungerar och som bör kunna börja tillämpas och användas som praxis vid fällande dom för pedofiler. Ett exempel är farmakologisk behandling, vilket innebär att man med läkemedel sänker förekomsten av manligt könshormon hos patienten. Detta innebär inte att mannens sexuella förmåga helt försvinner utan enbart den överdrivna drift som mannen inte kan kontrollera. Detta kan ha kortsiktig framgång och bör användas i kombination med psykologisk och social terapi. Villkoren för att pedofiler ska friges efter att ha suttit två tredjedelar av sin strafftid borde ses över. Den för sexualbrott dömde pedofilen bör under den sista tredjedelen av straffet, då han är villkorligt frigiven, ordineras medicinering. Även våldtäktsmän ska motiveras till behandling på anstalt. 15 Livstidsstraff finns fler livstidsdömda på svenska anstalter än . har antalet livstidsdömda fyrdubblats. 1989 fanns 20 livstidsdömda, 1999 var antalet 87 och har ytterligare 15 människor dömts till livstidsstraff. uppgår alltså antalet livstidsdömda till cirka 100. Dessvärre tycks denna grupp växa i antal, vilket beror dels på utdömda straff, dels på en mer restriktiv hållning i fråga om att bevilja nådeansökningar från statsmakterna. Trycket från samhället att domstolarna ska döma till allt längre fängelsestraff har lett till att regeringen ändrat sin praxis att bevilja nåd. beviljades den som var dömd till livstidstraff nåd . Med andra ord tidsbestämdes straffet. Livstidsstraffet omvandlades då till och den dömde släpptes villkorligt efter halva tiden. I praktiken innebar detta att livstidsstraffet motsvarade sju till i fängelse. har de livstidsdömda som suttit längst avtjänat utan att nåd har beviljats. Ett tungt skäl för att avskaffa livstidsstraffet och införa tidsbestämda straff är att den dömande makten då hålls isär från den verkställande. Det är inte regering utan domstol som ska fastställa straffet. Som situationen ser ut dömer domstolen till livstids fängelse, varefter regeringen genom nåd omvandlar straffet till ett tidsbestämt fängelsestraff. Benådning sker alltmer sällan. Nådepraxis innebär att ett livstidsstraff omvandlas till ett tidsbestämt straff . Påföljden blir genom ett tidsbestämt straff förutsägbar och politiskt neutral. Livstidsstraffet bygger på inställningen att en människa aldrig kan bli bättre. Vi tror inte att ett livstidsstraff har större preventiv effekt än ett tidsbestämt straff. Dessutom skulle en lagförändring inte självklart innebära mildare påföljder. Regeringen bör återkomma med förslag om en utredning av livstidsstraffet samt förslag om att ersätta livstidsstraffet med ett tidsbestämt straff. I väntan på att frågan om livstidsstraffets vara eller icke vara utreds och beslut fattas, måste anstaltsvistelsen för livstidsdömda förändras så att det skapas ett bättre klimat och större säkerhet på avdelningarna. motionerade i om att detta skulle ske genom en omorganisation där en plan för livstidsdömda tas fram och där livstidsdömda behandlas på en särskild anstalt/avdelning, exempelvis vid i Kumla. Detta projekt har redan påbörjats och vi kristdemokrater menar att det är ett steg i rätt riktning att hantera de livstidsdömda på ett särskilt sätt. De är i en speciell situation som medför särskilda påfrestningar för dem själva men som även skapar svåra förutsättningar för personalen. Att exempelvis blanda korttidare med långtidare anses som olämpligt men har skett kontinuerligt. Det finns välgrundade skäl att ägna de livstidsdömdas situation särskild uppmärksamhet både ur säkerhets-, omvårdnads- och rehabiliterings/påverkanssynpunkt. 16 Villkorlig dom och samhällstjänst påbörjades 2 569 verkställigheter av villkorliga domar med samhällstjänst, en ökning från föregående år. Det utsatta alternativa fängelsestraffet var för över två tredjedelar av klienterna upp till en månad långt. av klienterna skulle utföra 40 timmars samhällstjänst. påbörjade 2 515 personer intensivövervakning med elektronisk kontroll, en minskning med 1 014 klienter jämfört med . Av dem som dömts till samhällstjänst är 917 personer eller dömda för våldsbrott, 11 personer eller dömda för sexualbrott, 504 personer eller dömda för rån, bedrägeri, brott mot stat och allmänhet, narkotikabrott, varusmuggling, förskingring och tillgrepp samt 1010 personer eller dömda för rattfylleri eller trafikbrott. Det är angeläget att domstolarna har samma bedömningsförfarande i hela landet. En utvärdering bör därför göras av samhällstjänstdomar för att utröna om dömandet är likartat vid landets domstolar eller om olika verkställigheter kan förekomma beroende på vem som gör bedömningen. När någon missköter sin samhällstjänst måste åtgärder genast vidtas för annan verkställighet. Det får heller aldrig vara den enklaste lösningen att döma till samhällstjänst om en ung person exempelvis gjort sig skyldig till misshandel. Samhällstjänsten måste då kompletteras med annan behandling för att den unge inte ska återfalla i brott. 17 Permissioner Permissionen är det första steget ut i frihet och en nödvändig del i frigivningsprocessen. Tyvärr är den också det vanligaste tillfället att rymma från ett fängelsestraff. omarbetades föreskrifterna för permissioner, vilket lett till att antalet permissioner sjunkit med cirka 14 000. beviljades 39 040 permissioner av vilka missköttes genom uteblivande. Antalet misskötta permissioner har minskat från 847 till 198 den senaste tioårsperioden. Efter Malexandermorden har man haft en mer restriktiv hållning till permissioner, av förklarliga skäl. När sanktioner vidtas mot dem som missköter sig drabbas även de som sköter sig. Det är viktigt att permissionsvillkoren ses över. är det angeläget att de intagna kan få vistas utanför delta i föreningsliv, vistelse enligt 14 § KvaL. Med förslag om att införa fotboja vid permissioner skulle risken för avvikelse minska. Tillgången till pass ska kunna begränsas. beslagtas endast pass för utländska medborgare dömda till långvariga fängelsestraff och därefter till utvisning. Vi menar att pass ska kunna beslagtas vid alla permissioner. Det ska heller inte vara möjligt att kvittera ut sitt pass före en permission. beslutades att den som avtjänar fängelse i lägst efter ansökan och individuell prövning ska kunna medges att avtjäna högst av straffet, före villkorlig frigivning, genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, ett beslut som vi kristdemokrater stod bakom. Målsättningen är att alla intagna som har behov av det ska kunna få någon form av strukturerad, successiv övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet. har efterfrågat en bättre frigivningsprocess och menar att beslutet om utökad intensivövervakning är ett steg i rätt riktning. permanentades intensivövervakning med s k elektronisk fotboja som påföljd istället för kortare fängelsestraff efter att ha bedrivits som försöksverksamhet. som intensivövervakning med elektronisk kontroll är en betydligt mindre kostsam påföljdsform än fängelse fyller den viktiga funktioner av humanitär karaktär. Bland annat ges de som är dömda till denna påföljd en helt annan möjlighet att upprätthålla social, familje- och arbetsmässig kontinuitet, vilket är oerhört betydelsefullt för deras fortsatta liv och för deras familjer. I betänkande Ett reformerat straffsystem, SOU 1995:91, diskuterades möjligheten att även de som dömts till längre fängelsestraff som en övergång inför villkorlig frigivning skulle kunna få av fängelsestraffet omvandlat till intensivövervakning med elektronik. Fördelarna med ett sådant förfarande är flera. Ett skäl är att den dömde på så sätt får en stegvis övergång till full frihet, vilket ger bättre möjligheter till social och annan anpassning till livet utanför fängelset. blir samhällets kostnader vid sådan tillämpning mindre. ansåg det angeläget att i införa denna typ av intensivövervakning med elektronisk kontroll i slutet av ett fängelsestraff, benämnd back door-modell. med påföljden elektronisk fotboja som korttidspåföljd var det en angelägen åtgärd att utöka intensivövervakningen med elektronisk fotboja till att även användas före villkorlig frigivning för den som avtjänar fängelse i lägst . Vi vill kombinera våra förslag om trestegsanstalt och elektronisk fotboja, vilket skulle förbättra frigivningssituationen ytterligare för den intagne som sköter sin verkställighet. Detta skulle också fungera som en stimulans för alltfler att börja ett nytt liv och bli hederliga samhällsmedborgare.