mot · GP02MJ526 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:MJ526av och ()En liberal jordbruks- och livsmedelspolitik Innehållsförteckning Innehållsförteckning 8 Förslag till riksdagsbeslut 9 Inledning 10 Reformera EU:s jordbrukspolitik 10 Förenkla regelsystemet 11 Bättre djurhållning 12 Djurtransporter 13 Obligatorisk utbildning för djurskyddsinspektörer 13 Livsmedelspolitik 13 Livsmedelssäkerhet 14 Ett system för egenkontroll 15 Livsmedelskontroll på nationell nivå 15 En europeisk livsmedelsmyndighet 16 och galna ko-sjukan 16 Salmonella 17 Hormoner 17 Nya livsmedel 18 Konsumentpolitik sätt konsumentintresset i förgrunden 18 Konsumentinformation och märkning 19 Stärk konkurrensen 20 Internationaliseringen skapar nya förutsättningar 20 Jordbruket och miljön 21 Miljömål för CAP 21 Jordbrukets skatter 22 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den gemensamma europeiska jordbrukspolitiken, CAP, måste reformeras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förenkla det regelsystem som inbegriper jordbrukspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bättre djurhållning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att minimera tiden för slakttransporter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att slakt skall ske så nära djurens uppfödningsplatser som möjligt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om obligatorisk utbildning för djurskyddsinspektörer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett europeiskt kontrollsystem för livsmedelssäkerhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en europeisk livsmedelsmyndighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om märkning av importerat hormonkött. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att konsumentintresset får större vikt i förhållande till producentansvaret i EU-samarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om konsumentinformation och märkning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över konkurrenssituationen inom livsmedelssektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i EU skall verka för att separata miljömål för jordbruket skapas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en europeisk beskattning av handelsgödsel.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att vidta åtgärder för att förbättra lantbrukets konkurrenssituation. anvisar med följande ändringar i förhållande till regeringens förslag anslagen under utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar enligt uppställning: 1 Yrkande 14 hänvisat till SkU. Anslag Regeringens förslag Anslagsförändringar 42:3 Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder 22 603 + 5 000 43:1 310 104 100 000 43:8 100 054 10 000 44:6 Återföring av skatt på bekämpningsmedel och kväve i handelsgödsel 363 000 363 000 Summa 14 338 984 468 000 Inledning Liberalismens ambition är att öka människors makt över sina liv. Jordbrukssektorn har många betydelsefulla uppgifter . Det handlar inte enbart om att producera livsmedel och jordbruksvaror till priser som konsumenterna är beredda att betala utan även om att bevara biologisk mångfald, varierande odlingslandskap samt att minimera miljöbelastningen. glöms de stora fördelarna med ett varierat jordbruk bort. I synnerhet det småskaliga jordbruket medför miljöeffekter som har positiv inverkan, som ett varierat odlingslandskap och bevarandet av unika kulturmiljöer. För att uppnå dessa mål behövs en fungerande marknad där konsumenter och producenter möts. Jordbrukaren måste få en tydligare ställning som företagare och jordbruket måste i större utsträckning betraktas som likställt med andra näringar. Dessutom måste jordbrukarens betydelse i miljöarbetet stärkas och jordbruksstödet ges en tydligare miljöinriktning. Reformera EU:s jordbrukspolitik En central aspekt av EU:s och medlemsländernas ekonomier är den gemensamma jordbrukspolitiken (Common Agricultural Policy), CAP. vill tydligt poängtera att om EU nu och framtiden ska fungera som en motor för ekonomisk utveckling och välfärd i , och om utvidgningen ska kunna genomföras, så krävs omfattande reformer av unionens jordbrukspolitik. Problemen med den förda europeiska jordbrukspolitiken är många. Den präglas av kraftig överproduktion. Detta medför dumpade världsmarknadspriser, som därmed slår ut jordbruk i och omöjliggör framväxten av en livsmedelsproduktion för lokal försäljning och export. Omfattningen av EU:s jordbrukspolitik är också ett stort problem för unionens angelägna östutvidgning. Jordbrukspolitiken omfattar drygt hälften av hela unionens budget. Den gemensamma jordbrukspolitiken har vidare utvecklats till en bidragsdjungel som är föga ändamålsenlig. Jordbrukspolitiken måste av den anledningen kraftigt avregleras och förändras så att den tar större hänsyn till jordbrukets roll i det naturliga kretsloppet och dess konsekvenser för djur, miljö och biologisk mångfald. Reformarbetet kan inte vänta. Det måste ske . En reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken måste komma till stånd på allvar så att EU kan ge tydliga signaler till de kommande medlemsländerna och undvika obalans och snedvridande effekter av konkurrensen på deras marknader. Många länder i Öst- och är viktiga jordbruksproducenter med ett jordbruk som är eller kan bli konkurrenskraftigt. Men som allt företagande kräver även jordbruket tydlighet när det gäller regelsystem och en viss långsiktighet. Kvoter, regleringar och omständlig administration underlättar inget företagande. Denna tydlighet är lika viktig för de nuvarande medlemsländerna som för de presumtiva medlemmarna. Länderna måste ges tid och förutsättningar att planera för en kraftigt reformerad jordbrukspolitik. Vi liberaler vill se en snabb uppgörelse inom världshandelsorganisationen, WTO, om avreglering av och jordbruksmarknader med slopade skyddstullar, fritt marknadstillträde för exportörer från fattiga länder och en minskning av jordbrukssubventioner . EU:s handelsministrar kom visserligen överens om att successivt avskaffa tullhinder för import av varor från de 48 minst utvecklade länderna i världen. Men först ska importen för samtliga jordbruksvaror vara tullfri, och överenskommelsen innefattande inte alla . Ett avskaffande av skyddstullar måste ske betydligt mer skyndsamt och innefatta fler länder. EU:s inkomst- och produktionsstöd ska också avskaffas. Genom ökad importkonkurrens kan livsmedelspriserna sänkas. Det tjänar konsumenterna på. Vi menar att mer marknad och mindre reglering är en nödvändig grundläggande princip för att lösa svåra jordbruksproblem och ett viktigt steg för att lyfta ur fattigdomen. Det krävs även skärpta regler för europeisk matproduktion: nej till långa djurtransporter, nej till antibiotika och kadaver i djurfoder och högre avgifter på bekämpningsmedel med miljöpåverkan. Förenkla regelsystemet En del menar att man under en övergångstid skulle ha förmånligare regler för relativt rika jordbrukare än för fattigare jordbrukare. Detta är en lösning som vi inte kan acceptera. De nya medlemsländerna ska ha full anslutning till ett EU med en reformerad jordbrukspolitik. För en ökad tydlighet och som ett led i strävan att återvinna medborgarnas förtroende måste dagens snåriga regelsystem, byråkrati och omvittnade fusk inom EU:s jordbrukspolitik undanröjas. Den stora byråkratin och de detaljstyrande reglerna skapar förståelig irritation och illegitimitet för hela systemet. Det är likaså ovärdigt och övriga bönder att tvingas hugga sig fram i en snårig blankettdjungel istället för att bruka öppna landskap. En kraftigt avreglerad och avbyråkratiserad jordbrukspolitik med satsning på miljö- och landsbygdsutveckling har däremot helt andra förutsättningar att lyckas. EU har i samband med utvidgningen en unik möjlighet att genomföra reformer i jordbrukspolitiken som kommer att prägla hela unionens arbete . Det viktigaste är att skapa förutsättningar för att jordbrukaren, som vilken annan företagare som helst, ges möjlighet och frihet att på likvärdiga villkor konkurrera med sina produkter på en konkurrensutsatt marknad. Konsumentens val ska vara avgörande för jordbruksproduktionen, och konsumenternas förtroende för europeiska livsmedel måste ytterligare stärkas. Detta förutsätter att både svensk och europeisk politik underlättar för små- och nyföretagandet så att även småskaliga alternativ kan växa fram på landsbygden. Bättre djurhållning Ett ökat engagemang och intresse för djurens väl gör också att människor som konsumenter blir medvetna om djurhållningsfrågor. Det är ett viktigt styrmedel. Medvetna och upplysta konsumenter har stora möjligheter att utöva påtryckning genom att köpa varor som säljs av producenter som har en god djurhållning. Konsumentmakt är både en följd av och en förutsättning för en väl fungerande marknadsekonomi. Andra styrmedel för ett bättre djurskydd är lagar och förordningar. När det gäller djurskydd är djurskyddslagen och lagen om djurplågeri mest aktuella. Det är viktigt att dessa lagar är utformade så att de kan respekteras och följas. För att kontrollera att lagar och regler följs är det viktigt med en kontrollinstans. Därför bör länsstyrelserna och andra berörda tillsynsmyndigheter få ökade resurser för sitt viktiga arbete att se till att lagarna följs. Framför allt behövs en god tillsyn av djurtransporter. Därför vill under utgiftsområde 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar, anslag 42:3 Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder avsätta utöver regeringens förslag. Ytterligare ett styrmedel är och direktiv för djurhållning. Dessa bör implementeras och efterlevnaden kontrolleras såväl i som i övriga nationer inom EU. Djurtransporter Djurhållningen måste vidare garantera djuren ett värdigt liv och en anständig död. Även i samband med slakten måste kraven på renhet och god hygien samt god djuromsorg iakttas. Djur bör i första hand inte betraktas som handelsvaror utan som de levande varelser de är. En dålig djurhållning är inte bara etiskt oförsvarbart utan innebär även en hälsorisk för konsumenten. De två viktigaste uppgifterna för att driva är att minimera tiden för slakttransporter samt att arbeta för att slakt sker nära djurens uppfödningsplatser. Enligt uppgifter från utbetalades ca 302 miljoner ecu i bidrag till export av levande djur. menar att inom EU bör verka för ett borttagande av exportbidragen. Det är bland annat dessa subventioner som gör djurtransporterna lönsamma. Som ett första steg bör som säger att djurskydds- och transportdirektiven ska följas innan bidrag utbetalas efterlevas av samtliga medlemsstater. Obligatorisk utbildning för djurskyddsinspektörer fick in 265 misstankar om brott mot bestämmelser om djurplågeri. Beslut om att väcka åtal fattades i 68 ärenden. Statistiken för anger en minskning till 237 ärenden och 67 åtal. För att ett brott, i lagens mening, ska bedömas som djurplågeri måste djuret ha lidit svårt. Vanvården eller misshandeln måste dessutom ha skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Detta är, enligt veterinärer och djurskyddsinspektörer, svårt att dokumentera och bevisas på ett sätt som tillgodoser de krav som ställs i en rättslig instans. Filmer och annan fotografisk dokumentation har visat sig otillräckliga och det krävs grava överträdelser innan rättsväsendet utfärdat fällande domar som är böter eller fängelse i högst . finns ingen obligatorisk utbildning eller krav på utbildning för kommunernas djurskyddsinspektörer. Sannolikt går djurplågare, som kunnat fällas med bättre och mer omsorgsfull hantering av bevismaterial, fria. Detta medför att denna typ av brottslighet inte uppmärksammas och anmälningar uppfattas som meningslösa eftersom både anmälningar och fällande domar minskar i antal. Det är viktigt att lagens anda och mening inte undermineras av brister i kunskap om rättsväsendets praxis och krav. Livsmedelspolitik Livsmedelspolitiken måste baseras på principerna om öppenhet, spårbarhet, redlighet och renlighet. Dessa principer är förutsättningarna för en fungerande marknadsekonomi, där varje medborgare ges rätten till ett välinformerat val, men där hon får ta ansvar för den mat hon väljer att äta och den hälsa hon strävar efter. Märkningen av samtliga foder- och livsmedelsprodukter måste vara fullgod. Tydliga etiketter ska ange produkternas innehåll, till exempel om den innehåller genmanipulerade varor, och producenterna måste på begäran kunna redogöra för vilka ingredienser som ingår i deras produkter. Det måste därutöver stå varje producent fritt att marknadsföra sina produkter. Livsmedelsproduktionen är beroende av EU:s gemensamma jordbrukspolitik, CAP. Det är därför viktigt att de kommande reformerna av CAP tar hänsyn till konsumenternas intressen. handlade livsmedelsfrågan främst om möjligheten att kunna äta sig mätt. fokuseras frågan alltmer på vad man kan och bör äta. Valfriheten har ökat. En svensk kan numera uppleva all världens matkulturer utan att åka utomlands. förändras livsmedelsmarknaden och nya, tidigare okända, produkter tillkommer snabbt. Det är som regel positivt men skapar också osäkerhet hos konsumenterna. Kunskapen om råvarorna har minskat och vägen mellan bonden och konsumenten ökat. Få har insyn i hela produktions- och distributionskedjan. ställer konsumenten allt större krav på vad livsmedlen innehåller och hur dessa framställs. Vi liberaler kräver att maten ska hålla hög kvalité och vill veta att den producerats under goda förhållanden för både djur och miljö. Livsmedelssäkerhet Vi liberaler vill verka för säkrare och sundare livsmedel i EU. Målsättningen bör vara att utforma en gemensam europeisk livsmedelspolitik, som gör det möjligt för människor att känna trygghet med vad de äter oavsett om de bor på eller i finska . i och fallen med galna ko-sjukan i stora delar av visar att även i dessa frågor har nationsgränserna förlorat mycket av sin betydelse. En gemensam europeisk livsmedelspolitik är nödvändig för att vi effektivt ska kunna ta itu med dessa problem. menar att för att vi som konsumenter ska kunna vara säkra på vad vi köper måste kraven på korrekt information vara absoluta. Det är därför nödvändigt att bland annat utveckla ett system för kontroll av märkning. Vi liberaler anser att ett hållbart och gemensamt kontrollsystem för livsmedelssäkerheten måste till. Målet måste vara det självklara; att all mat, billig, dyr, närodlat eller långväga ifrån, ska vara ofarlig. Det betyder att vi måste ha ett antal regler och lagar på EU-nivå som rör hela kedjan från jord till bord. Ett strikt och fullständigt säkerhetssystem måste vara lika för alla producenter i alla led i livsmedelskedjan inom hela unionen. Då innebär det inga handelshinder och ingen skillnad i konkurrenskraft mellan företagen. Alla behåller sin frihet att konkurrera med smak, form och traditioner. Ett system för egenkontroll För varje typ av produktionsplats och för varje typ av produktion ska det finnas ett system för egenkontroll. Varje bonde, producent, förmedlare och handlare ska säkra sin egen hantering. Alla varor som köpts in ska redovisas och kunna spåras. Resultatet av egenkontrollen är en periodisk rapport som en lokal eller nationell myndighet sedan godkänner. Alla som hanterar mat i någon form ska ha goda kunskaper i livsmedelshygien, den ansvarige arbetsledaren ska alltid ha ett körkort i hygien, mikrobiologi och miljöhänsyn, vars krav ska vara lika i alla medlemsländer. Var och en måste vara ansvarig för sin produkt. Livsmedelskontroll på nationell nivå Livsmedelskontrollen på nationell nivå ska skötas av den myndighet som har ansvaret för livsmedelssäkerheten i landet. Myndigheten kan själv utföra kontroller eller överlåta dessa på regionala eller kommunala organ. Den nationella kontrollen utförs genom att alla anläggningar och all verksamhet kontrolleras på planeringsstadiet. Periodiska rapporter ska inkrävas och godkännas för att verksamheten ska få fortsätta. Därtill krävs fysiska kontroller på platsen, slumpmässigt eller på förekommen anledning. Kontrollen ska omfatta såväl kunskap som lokaler och teknik. I mindre företag kan optimal teknik vara alltför kostsam, men det är möjligt att kompensera detta genom att höja den personella kompetensen när det gäller hygien, mikrobiologi och miljöhänsyn. Produktionsplatserna kan vara åkerbruk, ladugårdar, livsmedelsindustrier, distributörer, detaljhandel eller restauranger. Men de kan även vara anläggningar som svarar för försörjningen med insatsvaror i livsmedelsproduktionen, som till exempel industrier för produktion av gödselmedel till jordbruket, fodermedelsindustrier eller förpackningsindustrier för livsmedel. En livsmedelsproducent har givetvis rätt att själv beskriva vad en produkt är, varifrån den kommit och hur den framställts. Alla påståenden måste dock gå att bevisa. Det betyder att om någon saluför lokalt odlade grönsaker, ska säljaren kunna bevisa detta. Om någon hävdar att deras produkter är miljövänligt odlade så måste detta vara korrekt. Ett sådant synsätt är att både ge medborgaren säkerheten att all mat billig, dyr, exklusiv eller alldaglig är ofarlig och säkerställa den fria konkurrensen och den oändliga mångfald av former, färger och smaker som präglar mat. Utöver säkerheten och hygienen är det EU:s uppgift att säkerställa medborgarens fria val av produkt. Detta uppnår vi genom att kontrollera att själva informationen är sann. De nationella myndigheterna ska givetvis arbeta nära den europeiska livsmedelsbyrån och vara en länk mellan medlemsländernas forskning och erfarenhet och unionsnivån. En europeisk livsmedelsmyndighet liberaler vill, som nämndes ovan, att ett heltäckande regelverk på Europanivå kommer till stånd. Ett gemensamt heltäckande regelverk kan skapas genom det normala lagstiftningsförfarandet inom EU. De lokala inspektörerna måste ha ett starkt regelverk i ryggen. Men efterlevnaden av kontrollen ska ske lokalt, regionalt och nationellt. För att kunna garantera att den nationella kontrollen alltid fyller de uppställda kraven måste det ske en kontroll av kontrollanterna. Därför behövs det en europeisk livsmedelsmyndighet ett matens FBI, som ska kunna göra flygande kontroller, det vill säga kunna agera inom ett medlemsland, både för att kontrollera livsmedelssäkerheten i sig och för att kontrollera hur den nationella myndigheten sköter sina åligganden. Rättssystemet är i princip en nationell angelägenhet. Det gäller även livsmedelsområdet. anser dock att det finns fall då det är nödvändigt att ha sanktionsmöjligheter på EU-nivå. Det handlar till exempel om när ett problem uppstår i ett land och landets egna myndigheter uppenbarligen saknar förmåga eller vilja att ta itu med frågan. I dessa fall måste ha juridisk rätt att ingripa. Den bör också, i likhet med EU:s konkurrensmyndighet, ges möjlighet att föreslå kommissionen vilka sanktioner, till exempel böter, som bör tillgripas vid en överträdelse av reglerna. Från liberalt håll är det självklart att kravet på att samtliga livsmedel måste vara säkra inte får medföra att den traditionella och regionala matkulturen i går förlorad. Dessa produkter måste även fortsättningsvis få framställas på sedvanligt manér även om detta innebär att hela inte kan efterlevas under tillverkningen eller tillagningen. Detta förutsätter emellertid ett certifierings- och/eller licensieringsförfarande samt att produkterna tydligt märks. På detta sätt garanteras mångfalden inom EU som valet är den enskilde konsumentens. Att regelverket som ska styra livsmedelssäkerheten måste vara gemensamt är självklart när det finns en fri inre marknad och dessutom en gemensam jordbrukspolitik. Därför måste regelverket utformas av kommissionen, ministerrådet och parlamentet, där det mesta av miljölagstiftningen redan fastställs. EU:s kontrollsystem måste baseras på bästa tänkbara kompetens ur vetenskaplig och teknisk synpunkt. Det europeiska regelverket ska garantera en hög livsmedelssäkerhet. Detta innebär även att man successivt måste anpassa sig till de bästa exemplen från olika delar av unionen. Sålunda kan man konstatera att EU redan till stor del tagit till sig de svenska erfarenheterna av begränsning av antibiotikaanvändningen i fodermedel. och galna ko-sjukan har vi i medierna kunnat följa hur flera europeiska länder skakats av galna ko-sjukan. Det första fallet av galna ko-sjukan, BSE, uppdagades i och skakade hela under framåt. Krisen förde det goda med sig att det blev lättare att tala om etik i jordbrukspolitiken, något som kan leda till ökad säkerhet för både människor och djur. i och fallen med galna ko-sjukan i bland annat , , , och visar att behovet av en gemensam livsmedelspolitik i EU är nödvändig för att vi ska kunna ta itu med dessa problem. Ett krav från sida är att ett totalstopp för användning av kadaver som ingrediens i kött- och benmjöl införs. Salmonella har lyckats nedbringa förekomsten av salmonella till ett minimum, något som har krävt stora insatser från böndernas sida. På kontinenten förekommer dock fortfarande salmonella i stor omfattning. Salmonellan blev en het fråga under förhandlingar med EU. lyckades få igenom sina krav på att livsmedel, levande djur och foder som förs in i ska vara fria från smittan. Kött som importerats måste medföljas av intyg utfärdat av en av staten godkänd veterinär om att köttet är salmonellafritt. Färska ägg ska komma från höns i kontrollerat salmonellafria besättningar. Inom EU sker normalt kontrollerna i ursprungslandet och kontrollintyget ska erkännas av de andra medlemsländerna. Medlemsländerna kan endast i undantagsfall genomföra ytterligare kontroller. Systemet bygger på att inköpslandet ska kunna lita på att det kött som införs är salmonellafritt om det finns intyg på detta. Ansvaret för att salmonellasmittat kött inte hamnar på konsumenternas bord vilar dock i sista hand på kommunerna. De ska genom tillsyn och provtagning garantera säkerheten i köttet. Det är därför av största vikt att kommunen har tillräckliga resurser för att kunna genomföra den kontroll de är ålagda att utföra. Salmonellasmittan är ett problem som måste hanteras på EU-nivå. Det är ett oeftergivligt krav att EU engagerar sig i kampen mot salmonellan. Hormoner Inom EU är det förbjudet att använda tillväxthormoner i kött- och mjölkproduktionen. EU har infört förbud mot import av kött från djur som getts hormoner. WTO har tillbakavisat EU:s importförbud därför att detta skulle sakna vetenskaplig grund och EU har uppmanats att bevisa att en sådan finns. WTO medger inte att konsumenters oro får utgöra grund för standarder i internationell handel med livsmedel. Inom WTO bör åtgärder som syftar till ett ökat konsumentskydd få en framskjuten plats. EU måste fortsätta kämpa för att konsumenthälsan och inte livsmedelsindustrin sätts i centrum. är mycket positivt inställt till frihandel. Framförallt måste EU arbeta för frihandel mot tredje världen. Men som konsumenter måste vi ha rätten att fritt välja våra varor. Därför måste vi vara oerhört tuffa i kraven på korrekt märkning. Hormonkött ska märkas hormonkött. EU måste, som nämndes tidigare, arbeta för att korrekt märkning ska vara ett krav för att få sälja en vara. Det ger konsumenterna möjligheten att själva bestämma vilka risker de är beredda att ta. Nya livsmedel satsas alltmer pengar på att utveckla livsmedel med hjälp av genteknik. Djuravel och växtförädling har förekommit . Det som skiljer den nya tekniken från de traditionella metoderna är att gener kan överföras mellan arter som inte kan befrukta varandra. Vid traditionell djuravel överförs såväl önskade som oönskade gener. Den nya gentekniken tillåter att bara en önskad gen överflyttas från en organism till en annan. På detta sätt skapas en ny organism som har önskade egenskaper.