mot · GO02Fi36 · 2001-05-02 00:00:00 — Den relativaskattekraften per invånare ökade det senaste taxeringsåretmed , vilket med ett annat system skulleha gett kommun ca mer per invånareeller extra. Beloppet motsvarar drygt40 öre på kommunalskatten. Ikeas platsledning i hartill kommunen givit uttryck för den vanliga uppfattningen attde bidrar till ökade intäkter som kommer kommunen till del.Men i själva verket konfiskeras hela intäktsökningen avutjämningssystemet.Kommuner med växande skattekraftI XX 1 förtecknar vi de 20 kommuner som det senastetaxeringsåret ökat sin relativa skattekraft med enprocentenhet eller mer och där denna ökning konfiskerats avutjämningssystemet. Av tabellen framgår att det rör sig omen rad mycket olika kommuner. Där återfinns detta år såvälden kommun i landet som har den lägsta skattekraften() som den med den högsta (). Men mestnotabelt är att det förutom tillväxtkommuner iStockholmsområdet som regel rör sig om små kommuner,där tillväxtåtgärder och befolkningsminskning givit resultat iökat skatteunderlag per invånare som sedan inte får behållas.Bakom ökningstalen ligger just de faktorer vi pekat på:Befolkningsminskning och nyföretagande på samma gång. , ,, , , . handlade det rätt mycketom glesbygdskommuner i inland, är fokus mer påsmåkommuner i Götaland.Den "extra" skattekraftstillväxten är för dessa kommuner så pass stor att deberörda kommunerna i kommunalskatt skulle ha kunnat få in ca 250 kronorextra per invånare, resurser som kunnat underlätta omstruktureringsarbeteoch/eller skattesänkning. Uppräkningen av berörda kommuner visar också attutjämningssystemet slår blint och ofta träffar mindre kommuner med rätt lågegen skattekraft.I xx 2 finns angivna samtliga kommuner som hade enväxande skattekraft med angivande av ökningen av relativ skattekraft iprocentenheter samt den skattekraft kommunen just nu har.Gemensamt för dem och alla kommuner med växande skattekraft äremellertid att den relativt ökande skattekraften konfiskeras av det kommunalautjämningssystemet. För kommuner med minskande befolkning är det särskiltgrymt. Intäkterna minskar med befolkningens antal, och några nämnvärtökande intäkter av högre skattekraft tillåter alltså inte utjämningssystemet.Här har Socialdemokraternas ingenjörskonst utvecklat ett kommunsystemsom effektivt försöker kväva tillväxt var den än förekommer.Egen skattekraft borde vara viktig att vårdaParametern egen skattekraft i en kommun borde vara viktigför en kommunstyrelseordförande att följa. Det är den somger en indikator på kommunens långsiktiga bas. Dagenssystem gör den emellertid till en nästan helt ointressantvariabel. Det är dessvärre ganska få av våra kommunalrådsom ägnar den något nämnvärt intresse. Det är istället rikets genomsnittliga skattekraftstillväxt som är avbetydelse för kommunerna. När intäktsnivån inte kanpåverkas av egna åtgärder tycks det bli naturligt att i ställetsnegla på möjligheten till de bidrag som gör dem än merberoende av statliga åtgärder.Vanliga människor tror inte att det är så här illa utan räknar med att det debetalar i kommunalskatt går just till den egna kommunen. Men det är tveklöstså att olika aktiviteter ute i kommunerna inte kan räknas hem med dagensregler, kostnader får man ta, intäkter av beskattade löner konfiskeras av sy-stemet. Och så är det i alla kommuner. Incitamenten att bidra till tillväxtfinnsinte. Dessbättre agerar inte kommunerna efter systemet . Men när alltfleranpassar sig till detta perversa system drabbar det hela landet.Kanske skulle regeringen - som inte låtsas förstå - lyssna mer om allaberörda kommuner tydligare sade ifrån och krävde att få behålla den ökandeskattekraft som de medverkat till uppkomsten av. är alltför mångafokuserade på bidragssystemets uppbyggnad och förbiser betydelsen av att fåarbeta med incitament på skatteintäktssidan.Vi moderater har i olika motioner till beskrivit hurtillväxtfientligt dagens utjämningssystem är. När det nu verkat inseralltfler oberoende iakttagare att vi har rätt. Utjämningssystemet konfiskerartillväxtens frukter medan kostnaderna hamnar på den enskilda kommunen.Märkliga effekter som skadar rationellthandlande och tillväxtDet inomkommunala utjämningssystemet ger som ovanangivits mycket märkliga effekter för enskilda kommuner.En hög arbetslöshet urholkar kommunsektorns fastaskattebas, men trots detta blir för en enskild kommunintäkterna i de flesta fall större när andelen arbetslösa är hög.Strukturkostnadstillskottet växer nämligen medarbetslösheten, som i sin tur betalas med statligaarbetslöshetsersättningar. Först när den arbetslöse flyttar kommun och där erhåller arbete påverkas kommunensekonomi negativt. Detta leder till att kommunerna inte harincitament att medverka till en ekonomisk tillväxt genom attnya jobb skapas. Däremot har de tydliga incitament attförhindra utflyttning till andra kommuner med jobb. Medfärre invånare blir bördan på återstående skattebetalare störremen en ökning av den genomsnittliga skattekraften får manalltså till inte behålla.Marginaleffekter som dessa anses med rätta som groteska om det gällerprivatpersoner, men är alltså fastställda i lag i utjämningssystemet. Vimoderater hävdar att ett utjämningssystem måste konstrueras så att det gerincitament till tillväxt i alla kommuner. Ett sådant system låter sig välförenasmed den höga utjämningsgrad, som är nödvändig för att säkra att kommunermed för sina uppgifter otillräcklig skattekraft erhåller tillräckliga bidrag.Våra riktlinjer för ett nytt systemGrunden för relationen mellan stat och kommun måste varaatt det som uppburits i kommunalskatt alltid går till denkommun där skatten erlagts. Då får den lokalabeskattningsrätten också legitimitet i medborgarnas ögon.Regeringens åsidosättande av detta samband är ettgrundskott mot den kommunala självstyrelsensgrundläggande princip.Vi föreslår att det grundlagsvidriga inomkommunala utjämningssystemetavskaffas per , dvs. när bör hahunnit besluta om ett nytt system som stimulerar till ekonomisk tillväxtsamtidigt som det ger tillräckliga bidrag till kommuner och landsting med försina uppgifter otillräcklig skattekraft.Vi föreslår att en utredning tillsätts med uppdrag att skyndsamt presenteraett nytt bidragssystem för kommunsektorn. Det skall grundas på att systemetskall stimulera landets tillväxt samt vara grundlagsenligt och avsevärt enklarei sin uppbyggnad än dagens svåröverskådliga system. Utformningenunderlättas, om vissa uppgifter som finansieras genomkommunerna och landstingen får en nationell finansiering, främst skolangenom vårt skolpengssystem.Vi föreslår sålunda att den nya utredningen skall utforma ett system somskall tillgodose följande:- dagens tillväxtfientliga system skall ersättas med en ordning som tydligtbelönar tillväxt och kostnadseffektivitet för alla kommuner och landsting- dagens grundlagsvidriga system skall ersättas med ett system somrespekterar den svenska grundlagen. Den kommunala självstyrelsen medbl.a. dess syn på den kommunala beskattningsrätten skall säkras. Det skallvara staten (och inte kommunsektorn) som ger bidrag till kommuner ochlandsting med för sina uppgifter otillräcklig skattekraft- dagens ogenomträngliga system skall ersättas med ett enklare och mergenomskinligt system som en översyn görs av vilka uppgiftersom bör ha en nationell finansiering.Nödvändiga omedelbara förändringarFör de dagens utjämningssystem förmodligen måstevara kvar i avvaktan på det nya föreslår vi vissa absolutnödvändiga förändringar.Inom ramen för i grunden oförändrad utjämningsgrad måsteinkomstutjämningen ändras så att effekten av alla positiva, relativaförändringar i skattekraft får behållas till . Därmed skapas - ibjärtkontrast mot gällande ordning - ett kraftigt incitament för alla kommuner attvidta åtgärder som ger ekonomisk tillväxt genom lägre arbetslöshet och ökadförvärvsfrekvens.Det viktigaste är sålunda att alla kommuners åtgärder för att åstadkommaekonomisk tillväxt och sysselsättning belönas och inte som uttryckligenmotverkas. De groteskt tillväxtfientliga inslagen i dagens system elimineras.Förändringen skulle bli en mycket kraftig signal till kommunerna att vidtaåtgärder som bidrar till ekonomisk tillväxt och ökad förvärvsfrekvens.Det är fullt möjligt att inom ramen för nuvarande system göra dennaförändring i samband med slutavräkningen av skatteinkomsterna för 2001.Om denna bestämmelse gällt hade de ca100 kommuner som med dagens system fått sin ökade skattekraft konfiskeradi stället fått behålla denna. Kommuner som förlorar skattekraft föreslås fåbehålla sin nuvarande garanti, och därmed påverkas inte deras intäktsnivå isystemet av förändringen utan de får fortsatt ett bidrag som även täckerbortfallet av skattekraft. Det underskott som uppstår i det inomkommunalautjämningssystemet föreslås i stället finansieras av staten genom det generellainvånarrelaterade bidraget (motsvarande ca per invånare), men påplussidan finns inte bara betydande vinster för de berörda kommunerna utanframför allt en signal till alla kommuner att det lönar sig att arbeta förtillväxt.Med denna förändring skulle kommunpolitiker igen upptäcka den egnaskattekraften som en viktig parameter att vårda - oavsett om det gällerBorgholm med låg egen skattekraft, i eller med högegen skattekraft.Kostnadsutjämningen förändrades genom riksdagsbeslutet i juni 1999.Vissa delar av beslutet utsattes för tung metodkritik. Det finns anledning attsnabbt komma med ett förslag som justerar de främsta metodfelen. Dessahänger dock delvis samman med hopblandningen av vilka faktorer som kange hög skattekraft och där kostnaderna för detta inte beaktas ikostnadsutjämningen på ett riktigt sätt. utjämnas skattekraften heltsamtidigt som kommuner som tar på sig kostnader för den höga skattekrafteninte får full kompensation för dessa.Skattebasen är grunden förkommunsektornFör närvarande uppgår den samlade kommunsektornsinkomster till ca (exkl. kommunalabolag). Av detta är drygt 70 procentkommunalskatteinkomster, statsbidrag(statsskatt) och övriga inkomster. Grundenför den kommunala ekonomin är således skatteintäkternaoch deras tillväxt.Det bästa sättet att stärka kommunernas ekonomi och skapa utrymme förgod service och lägre skatter är därför att ha en god tillväxt som ger flerskattebetalare. Om t.ex. sysselsättningen ökar så att arbetsinkomsterna stigermed en procent mer än vad som annars bleve fallet ökarkommunernas skatteintäkter med extra. De senasteårens utveckling visar åskådligt just detta förhållande, vilket vi moderaterunder en följd av år i våra motioner framhållit.Det är inte statsbidragsnivån utan skatteintäkternas utveckling som äravgörande för kommunernas inkomstutveckling. Det är en politik som skaparförutsättningar för en uthållig ekonomisk tillväxt som ger kommunsektornframtida stabila inkomster. Därför är det även för kommuner och landsting såviktigt med ett sänkt skattetryck, ett förbättrat företagsklimat ochstrukturellareformer som skapar uthållig tillväxt. Detta ger kommuner ochkommunmedborgare gynnsamma förutsättningar och välstånd.Kommunernas ekonomiska problem löses sålunda bäst genom en politiksom leder till att fler jobb växer fram och att kunskapsinnehållet - ochdärmed lönebetalningsförmågan och arbetsinkomsterna - ökar. Men en viktigförutsättning måste också vara att den enskilda kommunen själv får bärafrukten av en framgångsrik politik. Det ger den ett incitament som borde varasjälvklart, men det ger också en signal att tillväxt belönas var den änförekommer i vårt land.Det senaste året har också tydligt framkommit att kommuner som har ettbehov av ett ökat bostadsbyggande drar sig för att medverka till ett sådantmed hänsyn till hur utjämningssystemet fungerar. Regeringen, somföljdriktigt inte heller omnämner detta förhållande i sin skrivelse, förnekargenom sin ansvarige minister att problemet skulle existera.Hälso- och sjukvårdI avsnitt 4 i skrivelsen beskriver regeringen utvecklingeninom hälso- och sjukvården. Där redogörs för antaletläkarbesök, vårdplatser, kostnader, läkemedelskostnader,årsarbetare, antal anmälningar och annan statistik somregeringen valt att lyfta fram. Regeringen omnämner nuockså problemet med tillgänglighet till vården. Denbristande tillgängligheten och köerna i vården berör i höggrad oss alla som medborgare, och det är därför ettförhållande som vi moderater under lång tiduppmärksammat. Vi har också föreslagit åtgärder för attkomma till rätta med detta mycket allvarliga problem. Vivälkomnar därför regeringens nymornade intresse menkonstaterar också att regeringens beskrivning måstekompletteras.Regeringen markerar inledningsvis att det övergripande målet för hälso-och sjukvården i är en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen.Vi måste konstatera att när tillgängligheten till vård är så begränsad som ärfallet har man misslyckats med målet. Alltfler som har resurser väljer nuandra vägar att få den vård som den offentliga vården misslyckas med att genär den behövs.Regeringen anger den svaga samhällsekonomiska utvecklingen under1990-talets första hälft som förklaring till att tillgängligheten är dålig. Detären totalt felaktig historiebeskrivning. fick allt längrevårdköer trots högkonjunktur, och man gick in med mycket storatillgänglighetsproblem. För att komma till rätta med detta införde denborgerliga regeringen en vårdgaranti samt efterhand etableringsfrihet. Detledde till, trots den svaga ekonomiska utvecklingen förstahälft med minskade resurser till sjukvården, att man i stort sett lyckadesavskaffa vårdköerna. Dessa återkom dock snabbt som en följd av denåterställarpolitik som kännetecknade den socialdemokratiska regeringen frånoch med 1995. De har också blivit bestående trots en efterhand bättreutveckling av samhällsekonomin. Detta talar övertygande för att problemetmed tillgänglighet inte i första hand har varit och inte är en resursfråga utanen organisationsfråga och en fråga om mångfald, konkurrens och prestation,dvs riktiga incitament för att bedriva god och effektiv sjukvård. Närregeringen nu börjat inse problemets vidd är dess reaktion inte att ta itu medde hinder som nuvarande landstingsmonopol utgör för sjukvården utan manföreslår i stället bara att pengar för tillgänglighet tillförs en organisationsominte förmår använda medlen effektivt. Med tanke på problemets vidd måstedetta anses som ett synnerligen passivt förhållningssätt. Det kommer lika litesom tidigare att lösa problemen med köer. Även utvecklingen i de borgerligtstyrda landstingen, där ett aktivare arbete med bl.a. mångfald och vårdgarantilett till en kraftig reducering av köerna, talar för nödvändigheten av aktivareåtgärder än vad regeringen föreslår i vårpropositionen.Väntan innebär i många fall mycket lidande och oro. Den kan ocksåinnebära att sjukdomstillstånd förvärras, vilket gör att både behandling ochrehabilitering försvåras och fördyras. Väntan är kostsam. Det är dyrare att låtamänniskor vänta på vård än att ge vård. Problemen är akuta och måste lösasnu.Vi vill därför införa en nationell vårdgaranti som innebär attingen skall behöva vänta på operation eller behandling.Klarar inte det egna av att ge vård inom skall man kunnafå vården utförd hos ett annat landsting eller hos en privat vårdgivare.Vårdgarantin kan bidra till att riva gränser mellan landstingen och mellanolika sjukhus på ett sätt som förbättrar resursutnyttjandet. Med vårdgarantinsynliggör man för landstingen och för de enskilda sjukhusen och klinikerna en del av de kostnader som köerna i vården för med sig. Genom att inte taemot patienter går sjukhusen och den aktuella kliniken miste om pengar ochuppmuntras att förändra verksamheten så att köer inte uppstår.Med en vårdgaranti följer pengarna patienten till den vårdgivare honväljer. De är öronmärkta för vård. I en situation då köerna växer och bristernainom hälso- och sjukvården blir alltmer uppenbara anser vi att de medel somlandstingen förfogar över skall gå till just sjuk- och hälsovård. en övertung politisk överbyggnad och diverse frivilligt påtagnasidouppgifter i relation till vård av sjuka borde enligt vår uppfattning varasjälvklart.Att få vård av god kvalitet, när man behöver den, är en fundamentalrättighet i ett välfärdssamhälle. Så är inte fallet . Patientens ställningärockså svag och hon har svårt att göra sin röst hörd. Detta beror bl.a. på attlandstingen i stor utsträckning fungerar som myndigheter där patientenhamnar i en beroendesituation i vilken hon varken kan påverka eller ställakrav. Patienten måste alltså få en starkare ställning i sjukvården. Patienten ärstark först i den stund hon styr resurserna och har möjlighet att aktivt väljagod vård och välja bort dålig. är hennes rättigheter enbart politiska,indirekta och kollektiva. En vårdgaranti stärker patienten, och det faktum attpatienterna kan ta med sig resurserna till en annan vårdgivare gör attvårdgarantin kan ses som ett första steg mot en obligatorisk hälsoförsäkring.Vi föreslår att skall alla medborgare omfattas av en sådanhälsoförsäkring. Den obligatoriska hälsoförsäkring som vi föreslår skulleomfatta alla, oavsett betalningsförmåga eller hälsotillstånd. Med en sådanbåde stärks patienten, öppnas vården för mångfald och skapas en riktigincitamentsstruktur som ger möjligheter till ett bättre resursutnyttjande.SocialtjänstenÄldreomsorgUnder avsnitt 5.1 redogör regeringen för utvecklingen avkommunernas äldreomsorg. Regeringen hänvisar tillSocialstyrelsens slutrapport, det s.k. Äldreuppdraget, som ären bedömning av måluppfyllelse och kvalitet inomäldreomsorgen. Problemområden som lyfterfram där kvalitetsbrister uppmärksammats är bl.a.brukarinflytande, näringsförsörjning bland äldre somerhåller vård och omsorg samt det medicinskaomhändertagandet av äldre i det särskilda och i det ordinäraboendet. Detta är synpunkter som vi moderater instämmer itill fullo och som vi också fört fram vid åtskilliga tillfällen.Vår uppfattning är därför att det på äldreomsorgens område finns ett stortbehov av en förstärkt statlig tillsyn, en tillsyn som inte utgår från de rutinersom kommunerna alltid har haft. Den uppgift som faller påkommunerna - att övervaka sin egen verksamhet såväl som de privataentreprenörerna - fungerar uppenbarligen inte.I stället skall, enligt vår uppfattning och som vi utvecklat i andrasammanhang, en fristående statlig myndighet träda in i kommunens ställe ochansvara för godkännande och kvalitet inom vård och omsorg.Även med en väl fungerande tillsyn är den största kvalitetsfaktorn ochgarantin för god vård ändå den som innebär att man själv som äldre har rättoch möjlighet att välja vårdgivare och att också kunna välja bort den vårdman inte är nöjd med.Enligt 5 kap. 6 § socialtjänstlagen skall socialnämnden vara väl förtrogenmed äldres levnadsförhållanden och kommunen skall enbart planera sinainsatser för äldre i samverkan med landsting samt andra samhällsorgan ochorganisationer. Självklart skall det i texten klart framgå att denna hjälp iförstahand skall planeras tillsammans med berörd person och efter dennes vilja.En äldrepeng, i enlighet med vad vi tidigare motionerat om, som tarhänsyn till de olika behov som finns, är ett alternativ som ger den enskilderätt att lösa sitt omsorgsbehov efter egna önskemål. Den enskilde får då - somett alternativ till den kommunala omvårdnad han/hon har rätt till enligtsocialtjänstlagen - disponera en peng vars storlek bestäms avomsorgsbehovet. Äldrepengen skall kunna användas för att betalaäldreomsorg såväl i hemmet som på olika former av privata institutioner. Denkommunalt ordnade äldreomsorgen kan naturligtvis - som -drivas såväl i offentlig som i privat regi. Därmed garanteras både valfrihet,mångfald och kvalitet.Enligt vår uppfattning ger regeringens skrivelse också intrycket att man taralltför lättvindigt på frågorna om äldreomsorgens långsiktiga finansiering.Inte med ett ord tar man upp denna så viktiga och aktuella fråga.De stora kostnadsökningar som av demografiska skäl kan väntas kommeratt inträffa ungefär som antalet förvärvsarbetande per person över80 år har minskat avsevärt. De förvärvsarbetande måste även få möjlighet attbygga upp sina egna liv, försörja sina familjer och kunna avsätta pengar tillsin egen pension.Just därför menar vi att finansieringen av äldreomsorgen i framtidensannolikt måste bygga på en kombination av skattefinansiering och någotslags individuellt utformad försäkring som ger de äldre stort inflytande. Detfinns emellertid inte underlag att ta slutlig ställning i denna fråga, ochregeringen bör därför skyndsamt tillsätta en utredning om äldreomsorgensframtida finansiering.En mångfald i vården stärker inflytandet för äldre som vårdensinnehåll utvecklas. Genom alternativa vårdformer tillmötesgår vi ocksåpersonalens önskemål och ett varierat arbetssätt. Det är därför högstanmärkningsvärt att regeringen i sin skrivelse inte berör den för kommunernaså viktiga frågan om tillgången på personal inom äldreomsorgen.I skrivelsen berömmer sig regeringen av de s.k. stimulanspengarna somfinns avsatta för att stödja anhöriga.Det är enligt vår mening viktigt att i ekonomiska men också andrastödåtgärder inkludera närstående i begreppet anhörig. Det är den äldrevårdbehövande som i första hand skall avgöra vad som skall göras och avvem denna insats skall ges.HandikappomsorgRegeringen anger i sin skrivelse att de nationella målen förhandikappolitiken utgår från för atttillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighetoch jämlikhet. Det råder stor enighet mellan partierna omdessa mål.Samtidigt konstaterar regeringen att det fortfarande finns stora brister idetta avseende, särskilt för barn med funktionshinder. Man konstaterar ocksåatt antalet klagomål har ökat mer på handikappområdet än på andra delar avdet sociala området. Enligt vår uppfattning är detta en naturlig följd av attstödet till funktionshindrade inte ger det utrymme till individuella lösningarsom borde finnas.Vi anser att den nationella handlingsplanen för handikappolitikeninnehåller brister och är oklar på flera viktiga punkter. Allmännadeklarationer om att stärka funktionshindrades ställning och om atthandikapperspektivet skall genomsyra alla samhällssektorer följs inte upp avnågra förslag till konkreta åtgärder.Vi delar regeringens uppfattning att åtgärder för att skapa en tillgängligmiljö inom alla områden för människor med funktionshinder har storbetydelse för att underlätta för människor med funktionshinder att leva ett såsjälvständigt liv som möjligt, och att en sådan anpassning av olika miljöerockså minskar behovet av individuellt stöd. Trots detta är ändå individuelltanpassade stödinsatser nödvändiga, särskilt för att möjliggöra för människormed mycket svår funktionsnedsättning att klara den vardagligalivssituationen.Enligt vår uppfattning präglas fortfarande den socialdemokratiska synen påfunktionshindrades livssituation i alltför hög utsträckning av ett synsätt, därden enskilde funktionshindrade förväntas att anpassa sig efter den form avinsatser som erbjuds. Den moderata utgångspunkten är den motsatta - attstödet till funktionshindrade skall vara flexibelt och ge den enskilde storvalfrihet. Av det skälet har vi bl.a. föreslagit ett särskilt bostadsstöd förattfunktionshindrade skall kunna bo kvar in sina särskilt anpassade bostäder. Vihar också föreslagit ett särskilt stimulansbidrag till kommunerna för insatserför psykiskt funktionshindrade. Vi vill att stödet till insatser i skolan skallavregleras och göras mer individanpassat. Vi har vidare motsatt ossnedläggningen av bl.a. specialskolor för multihandikappade barn.En viktig utgångspunkt för handkappolitiken bör enligt vår uppfattningvara att staten bör ta det grundläggande ansvaret för att alla funktionshindrade- oavsett i vilken kommun de bor - skall ha samma rätt till den frihet och detoberoende som rätten till personlig assistans innebär.