mot · GP02U301 · 2001-10-05 00:00:00 — I denna del av fördraget bör den europeiska medborgaren vara i centrum och dokumentet bör vara kortfattat, enkelt och lättförståeligt. Det bör endast kunna ändras om alla medlemsländer är eniga och förändringarna ska godkännas av såväl som medlemsländernas parlament. Den andra delen bör beskriva EU:s olika sakområden. Den delen bör vara lättare att ändra för att garantera flexibilitet och effektivitet. Ett grundläggande krav på en sådan författning är att den är fullt begriplig och tillgänglig för medborgarna. liberalerna beklagar att den har avvisat tanken på en . Därmed har regeringen placerat sig vid sidan av en majoritet av regeringar i EU som förordar ett system för en tydligare ansvarsfördelning mellan unionen och medlemsstaterna. skall inte agera bromskloss i en fråga som på allvar skulle kunna stärka EU:s demokratiska legitimitet. Regeringen bör istället vara pådrivande i arbetet med att införa en författning för EU. 7 Reformera EU:s institutioner 7.1 Kommissionen Kommissionen måste reformeras. Den är alltför byråkratisk och omodern i sin organisation. Kampen mot fusk och bedrägerier måste prioriteras. Kommissionens roll är och skall vara att verka i de europeiska medborgarnas intresse. De senaste årens skandaler har dock visat att de enskilda kommissionärerna ibland har handlat med andra syften. För att förstärka kommissionens ansvar bör parlamentet ha rätt att efter en formell procedur, med en offentlig utfrågning, avsätta enskilda kommissionärer. Kommissionen kan inte bevara sin nuvarande form och storlek i en utvidgad union. Redan dagens kommission med 20 ledamöter har svårt att arbeta effektivt. Fler kommissionärer riskerar att leda till att fler områden lyfts upp på EU-nivå vilket i sin tur kommer att medföra mer byråkrati. En sådan utveckling avvisar vi bestämt. anser inte att något land skall ha mer än en kommissionär. Vi förordar ett system med kommissionärer och biträdande kommissionärer där rangordningen dem emellan roteras. På så vis kan alla länder vara representerade även . 7.2 Rådet Viktningen av rösterna i ministerrådet måste bättre avspegla befolkningsmängden i de enskilda medlemsländerna. För att inte underminera balansen mellan stora och små länder är det viktigt att utforma ett system som särskilt tar hänsyn till de små länderna. Vi vill införa ett system med dubbla majoriteter i vissa frågor, det vill säga att det krävs en majoritet av medlemsländerna men också att dessa länder representerar en majoritet av medborgarna för att ett beslut skall kunna genomföras. Detta är viktigt ur ett demokratiskt perspektiv med tanke på att medborgarna på ett tydligt sätt därmed står bakom rösten. Rådets arbete måste bli effektivare. I syfte att öka effektiviteten i beslutsprocessen bör användningen av kvalificerad majoritet bli för allt beslutsfattande i ministerrådet. Endast frågor som rör ändring av fördragen, internationella avtal, nya medlemmar samt beslut om samarbete inom nya områden bör avgöras med enhällighet. Rådet stiftar vissa lagar som berör 360 miljoner medborgare. Dessa beslut fattas bakom stängda dörrar. Det är helt oacceptabelt. Dessa sammanträden måste vara öppna för journalister och allmänhet. 7.3 Parlamentet För att öka medborgarnas inflytande i EU bör inflytande öka. Parlamentet är det enda direkt folkvalda organet, som ställs till ansvar i allmänna val. Därför skall parlamentet ha medbeslutanderätt på alla områden där majoritetsomröstning i rådet gäller. Vidare måste det kunna utöva sina parlamentariska befogenheter på hela EU:s budget. Det innebär att jordbruksbudgeten också måste bli föremål för parlamentets kontroll. Parlamentet måste självt få fatta beslut om sina arbetsformer och sin sammanträdesort. Trots att vi känner stor respekt för det historiska beslutet att förlägga sessioner till , staden som symboliserar freden mellan och , är det varken praktiskt, funktionellt eller ekonomiskt försvarbart att pendla mellan och på det sätt som görs . Arbetet skall koncentreras till en ort. Majoriteten av ledamöterna vill ändra på detta men eftersom det står inskrivet i fördraget kan endast statscheferna ändra beslutet, med enhällighet. bör därför driva denna fråga i ministerrådet. 7.4 Övriga institutioner Även övriga institutioner bör ses över. Till exempel bör revisionsrättens självständiga roll stärkas. Domstolen, som är svårt överbelastad, måste se över sina arbetsformer för att kunna fungera. Förstahandsinstansen kan i ökad utsträckning ta hand om vissa förhandsavgöranden. Möjligheten att införa strängare prövningstillstånd vid överklaganden bör övervägas. En europeisk oberoende åklagarmyndighet skall inrättas med uppgift att skydda unionen mot bl a bedrägerier. 8 Vägen framåt ett EU i förändring , som antogs av EU:s stats- och regeringschefer , innebär att en del konstitutionella hinder har eliminerats i syfte att möjliggöra utvidgningen. Det är givetvis bra, men fortfarande återstår en del att göra innan EU kan fungera demokratiskt och effektivt med 27 eller fler medlemsstater. Det handlar om att rensa bland EU:s arbetsuppgifter, att tydliggöra maktfördelningen mellan EU och medlemsländerna och att förenkla det alltför svårbegripliga fördraget. Det behövs en författning för EU som är tydlig för alla och envar. efter är det också alltför många frågor som måste tas med enhällighet. tycker till exempel att det är beklagligt att man inte kunde enas om majoritetsbeslut i viktiga frågor som flyktingpolitiken och handelsfrågor. Flykting- och handelspolitik är klart gränsöverskridande frågor, där svar och lösningar finns endast inom ramen för internationellt samarbete. I beslutade man att en ny regeringskonferens skall hållas . Beslutet var inte oväntat, med tanke på de avgörande frågor för EU:s framtid som ännu står olösta. Vad som skall tas upp under den regeringskonferensen och hur formen för denna skall se ut kommer att avgöras vid toppmötet i . Det belgiska ordförandeskapet med den premiärministern i spetsen driver på för omfattande förändringar av EU:s arbetsformer. Sådana reformer behövs. Dessvärre förefaller den ha intagit en passiv roll i den här diskussionen och i arbetet med att verka för förändringar av EU:s institutioner och fördrag. Inför toppmötet i vill se en mer aktiv svensk linje i detta avseende. 8.1 Bred framtidsdebatt nödvändig Toppmötet i visar också tydligt att den traditionella metoden med regeringskonferenser för att ändra i är olämplig. Regeringskonferenser som fenomen är inte särskilt demokratiska och anser att man bör överväga en annan metod. Det måste finnas ett mer öppet och medborgarvänligt sätt att göra viktiga ändringar i EU:s funktionssätt i fortsättningen. Fler måste få möjlighet att påverka. Givetvis måste de nationella parlamenten och få mer insyn och delaktighet i processen. Men det måste också skapas bättre möjligheter för olika medborgargrupper att delta i diskussionerna innan mötet börjar. Det var just bristen på insyn och möjligheten att påverka som gjorde att så många människor demonstrerade på Nices gator, de flesta fredligt men några dessvärre med våldsamma metoder. Vi liberaler är mycket måna om att tiden fram till regeringskonferensen präglas av en bred och meningsfull diskussion och debatt. Det är av största vikt att så många som möjligt engageras i samtalet. Detta kräver dock också att de forum som upprättas tas på allvar och ges meningsfulla mandat. Det får inte bli en ny sista minuten-runda som den i med kompromisser och kohandel bakom stängda dörrar. uppmanar regeringen att starta denna process. 9 Utvidgningen Ingen utmaning ter sig just nu större eller mer historisk än den att utsträcka EU-samarbetet till att omfatta länderna i östra och centrala . För liberalerna är uppgiften att ena huvudsakligen en fråga om fred, säkerhet och frihet för alla medborgare. Samarbetet inom EU grundar sig på att flera av de utmaningar som dagens samhällen och medborgare möter är gränsöverskridande. Endast genom internationellt samarbete kan vi hoppas på att lösa de problem som vi ställs inför vad gäller till exempel miljön och brottsligheten. Inte heller EU:s gränser är ogenomträngliga. Ett utvidgat EU ger oss än större möjligheter att till exempel arbeta för en bättre miljö, ta krafttag för att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och verka för möjligheter till en sundare och mer hållbar kostföring. En naturlig konsekvens av ett utvidgat EU är också ökade möjligheter till ömsesidigt berikande kulturella och vetenskapliga impulser. Inte minst är utvidgningen av fundamental betydelse för hela regionens ekonomiska utveckling och framtida välfärd. All erfarenhet säger att vidgade marknader framför allt ger fördelar. Det innebär att nya affärsmöjligheter öppnas. Ett EU som innefattar i princip hela kontinenten skapar en dynamisk och konkurrenskraftig marknad. 9.1 Motverka uppdelning i A- och B-lag Tyvärr tvingades att kompromissa i en fråga av stor betydelse för den ekonomiska integrationen mellan de östra och västra delarna av . Under ordförandeskap bestämdes om undantagsregler som begränsar den fria rörligheten för kandidatländernas arbetstagare. Ett antal EU-länder räds en massimmigration från till exempel och . Dessa rädslor bygger på fördomar och falska uppfattningar om migrationsbenägenhet. Kulturella och språkliga hinder talar för att migrationen från öst till väst kommer att vara relativt låg. Och behöver arbetskraftsinvandring för att upprätthålla nuvarande ekonomisk utveckling. En åldrande befolkning och stängda utomeuropeiska gränser leder till en dyster demografisk utveckling i regionen som kommer att öka försörjningsbördan för den arbetande delen av befolkningen dramatiskt. Det borde vara en självklarhet att alla medborgare i ett enat kan resa, arbeta och leva på samma villkor. Vi liberaler menar att det inte får råda något tvivel om att i fortsättningen med kraft ska verka för att nya medlemsländer inte behandlas som ett B-lag inom EU. 9.2 Utvidgningsfrågan måste drivas med måste fortsätta att vara drivande i utvidgningsfrågan. Ända har ansökarländerna fått höra att det bara är kvar tills dess att de få träda in i EU. Men på grund av EU-staternas rädsla och oförmåga att genomföra nödvändiga reformer har ingenting hänt. Dessa löften måste nu infrias. Frustration och förvirring växer sig allt större i ansökarländerna. Det finns uppenbara risker att anti-europeiska och populistiska strömningar växer sig starka. Det är därför också viktigt att här argumenterar för och driver att den så kallade differentieringsprincipen ska fortsätta att gälla. Kandidatländerna ska bedömas efter egna meriter. Det kandidatland som uppfyller de uppsatta kriterierna för medlemskap och har förhandlat klart bör genast beredas tillträde till medlemskap utan att behöva invänta de kandidatländer som ej är redo för medlemskap. Vi liberaler vill att EU skall vara öppet för alla demokratiska länder som helt eller delvis ligger i . Även om det kan ta innan länder som , , och är fullvärdiga medlemmar är det viktigt att denna princip, med sin grund i Rom-fördraget, hålls levande. Länder som vill träda in i EU måste dock, givetvis, uppfylla de grundläggande politiska och ekonomiska kriterier för medlemskap som EU slagit fast. Detta innebär krav på institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, krav på fungerande marknadsekonomi, liksom förmåga att överta och följa . Utvidgningsprocessen måste emellertid kringgärdas av viss flexibilitet och vi skall inte ställa hårdare krav på kandidatländerna än vad vi gör på nuvarande medlemsländer. 9.3 Ökad flexibilitet En fråga som med jämna mellanrum dyker upp i samband med utvidgningsprocessen är om det är möjligt att förena länder som är så olika i ett samarbete som EU. Kan det europeiska samarbetet fördjupas genom närmare valutasamarbete och en gemensam säkerhetspolitik, som det breddas till att omfatta fler medlemmar? liberalerna menar att så kallad flexibel integration, det vill säga att olika länder rör sig i olika hastigheter mot samma mål, kan vara aktuellt såsom en övergångslösning. Genom att tillåta några länder att gå vidare och fördjupa samarbetet inom ett visst område och hindra ett eller flera medlemsländer från att bromsa ett närmare samarbete kan integrationen i hela EU gå framåt. Så länge som unionens gemensamma mål främjas inom ramen för ett närmare samarbete och så länge som inget medlemsland utesluts från att delta kan vi övergångsvis acceptera en sådan lösning. Ett viktigt undantag är den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Här måste EU tala med en röst. anser därför att det inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inte ska vara möjligt för några länder att på något vis gå före. I det här sammanhanget bör det också påpekas att vi liberaler menar att de europeiska demokratiernas säkerhet även fortsättningsvis i huvudsak ska garanteras av Nato. Flexibiliteten får naturligtvis inte drivas hur långt som helst. Risken med ett som rör sig i olika hastigheter är att ett A- och B-lag uppstår. Hela grundtanken med EU-samarbetet skulle på så vis gå förlorad. Det finns en risk att sammanhållningen mellan EU-medlemmarna försvagas, vilket skulle få mycket negativa konsekvenser för unionen som sådan. Men flexibiliteten kan ses som en övergångslösning för de länder som inte är mogna eller väl förberedda att ingå i ett djupare samarbete. Också genom nära samarbetsavtal kan länder knytas närmare den europeiska gemenskapen och få del av den demokratiska stabilitet och ekonomiska utveckling som ett medlemskap kan medföra. På så sätt skulle till exempel länderna på kunna knytas till ett successivt fördjupat samarbete syftande till fullt medlemskap i . EU har ett ansvar för hela och målet ska vara att hela den europeiska kontinenten knyts till EU. Givetvis kommer stora praktiska problem att uppstå med en så stor organisation. Den dagen då alla länder uppfyller de grundläggande politiska och ekonomiska kriterierna för medlemskap kommer dock de praktiska svårigheterna med all sannolikhet att vara underordnade. 10 Solidaritet och öppenhet 10.1 Flyktingpolitiken Vi liberaler vill att EU för en humanare flyktingpolitik. EU får inte resa murar mot omvärlden, det måste gå att söka asyl inom unionen. Tyvärr går utvecklingen åt ett annat håll och den har dessvärre agerat alltför passivt inför de negativa förändringar som faktiskt ägt rum på detta område. liberalerna är till exempel mycket kritiskt till hur regeringen hanterade frågan om det så kallade transportörsansvaret under ordförandeskapet. Att göra incheckningspersonal på flygplatser och båtterminaler ansvariga, under hot om dryga böter, för att inresande har giltiga resehandlingar anser vi vara fel väg att gå. För att alla länder skall ta sitt ansvar krävs en gemensam flyktingpolitik som är human och som också möjliggör för enskilda länder att bedriva en mer generös politik. Asylrätten på grund måste värnas inom ramen för en gemensam europeisk flyktingpolitik. vill ha en europeisk flyktingpolitik, som bättre fördelar bördorna av mer omfattande flyktingströmmar mellan de europeiska länderna och där den gemensamma flyktingpolitiken är ett golv för de enskilda ländernas lagstiftning. Vi vill att den europeiska, såväl som den svenska, flyktingpolitiken ska vara mer human än den är . En förutsättning för en utveckling i rätt riktning är att majoritetsbeslut tillämpas i flyktingpolitiken. EU:s flyktingpolitik har länge fokuserat på teknik och byråkrati, vilket manifesterats bland annat genom och Schengen-reglerna. Vi liberaler menar att denna linje måste brytas och att EU:s flyktingpolitik nu måste fokusera mer på de humanitära värdena. Den ökande flyktingsmugglingen är i grunden ett resultat av olika skärpta procedurregler, som gör det allt svårare för människor att få sin asylfråga prövad. Att begränsa denna möjlighet ytterligare kommer sannolikt att resultera i en allt desperatare smuggling av skyddsbehövande migranter. Utöver en human syn på och politik gentemot de människor som flyr undan krig, svält och våld vill vi liberaler att EU och dess medlemsstater också på plats bekämpar orsakerna till att människor tvingas lämna sitt hemland. Genom vårt medlemskap i kan vi verka för att mobilisera omfattande stöd till de människor som tvingas på flykt genom ett mer direkt stöd till grannstater som ger dem skydd. Detta är dock inget alternativ, utan utgör ett komplement till att hjälpa människor i nöd. Vi liberaler menar också att listan över viseringspliktiga länder måste kortas. EU:s strikta visumpolitik utgör ett stort hinder för människor att ta sig till och gör att människosmugglingen ökar. Grundregeln måste vara att människor har rätt att resa in fritt i EU, inte tvärtom. Risken finns att EU utvecklas till en klubb för de mest gynnade. har gått i spetsen för en human flyktingpolitik. Vi liberaler vill att åter intar den positionen. Den måste ta hårdare strid för en flyktingpolitik uppbyggd på humanitetens grund. 10.2 Utvecklings- och biståndspolitiken För oss liberaler är det viktigt att EU:s internationella ansvar inte stannar vid gränserna. Som ett av de rikaste områdena på vårt klot har ett ansvar för att minska klyftorna mellan rika och fattiga. Den europeiska gemenskapen är inte bara en ekonomisk förening utan en union som bygger på gemensamma värderingar. Kampen för demokrati, rättsstatens principer och försvaret för mänskliga rättigheter är grundläggande värden för det europeiska samarbetet. Detta måste tydligt prägla även biståndspolitiken. måste EU-institutionerna arbeta med dessa frågor enligt en mer sammanhållen, konsekvent och tydlig strategi. Det gäller det interna såväl som det externa arbetet. liberalerna är starkt kritiskt till en hel del av det arbete som sker inom EU gentemot tredje världen. Det förefaller inte alltid vara utvecklingsambitionerna som styr utan ofta lyser andra, exempelvis koloniala eller ekonomiska, intressen igenom. De mänskliga rättigheterna måste bli en viktig del inom EU:s utvecklingspolitik. EU:s utvecklingspolitik måste också präglas av högre kompetens och en större närvaro i de länder man samarbetar med. EU-biståndet har kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförandet av biståndsinsatser. menar att bör verka för att EU:s bistånd i ökande utsträckning sker i form av programstöd istället för projektstöd. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik pågår. Bland annat kommer administrationen av biståndet att koncentreras till mottagarländerna i högre grad . Det är positivt. Administrationen har i alltför hög utsträckning varit centrerad till och pengar har bokstavligen pumpats in i mottagarländerna utan fullständig kontroll och utvärdering. Biståndsutbetalningar har kraftigt försenats, vilket givetvis har lett till svåra negativa konsekvenser för mottagarländerna. Den byråkratiska hanteringen och centraliseringen av EU:s bistånd har lett till att fusk och oegentligheter uppstått. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik måste fortgå och påskyndas. EU bör fördjupa sitt samarbete med länder i , och för att främja en demokratisk, ekonomisk och social utveckling för människorna där. Den viktigaste utvecklingshjälpen är frihandel. ska gå i spetsen i kampen för global frihandel. Genom EU:s handelsavtal med länderna i tredje världen har viktiga handelshinder avskaffats på många varor. Men fortfarande tillämpar EU handelshinder för teko- och jordbruksprodukter. EU har också möjlighet att begränsa importen då ett medlemsland bedömer det som ett hot. Detta är en paradox som måste göra sitt bästa för att bekämpa. Det är varor kan konkurrera som deras tillträde till marknaden är nödvändigt. EU måste möjligt avskaffa kvoterna inom bland annat tekoområdet och driva på så att världens tekohandel blir fri. Över hälften av EU:s budget används till jordbruksstöd, som jordbrukssektorn är väl skyddad mot konkurrens från utländska importörer. Detta får en mycket snedvridande och destabiliserande effekt i världsekonomin. Speciellt allvarligt är detta för utvecklingsländerna. Jordbruket är nämligen ett område där är konkurrenskraftiga gentemot i-världens producenter. EU:s gemensamma jordbrukspolitik sätter här upp stora hinder, bland annat genom att detta jordbruk subventioneras och skyddas mot importkonkurrens. Den gemensamma jordbrukspolitiken är djupt osolidarisk och måste omgående reformeras. EU-ländernas tullar och kvoter inom jordbruksområdet måste försvinna. Kärnsäkerheten i , i östra och centrala utgör ett viktigt mål för EU:s biståndsinsatser. Den bristande säkerheten i kärnkraftverken där är ett allvarligt miljöhot mot hela vår kontinent, likaväl som det utgör en direkt och påtaglig fara för människorna i den omkringliggande regionen. Målen måste vara att främja energihushållning och effektivare energidistribution så att det totala energianvändandet kan hållas tillbaka och bidra till de direkt berörda individernas omedelbara säkerhet. Genom inträde i EU har vi fått en god möjlighet att påverka en av de allra största biståndsgivarna i världen. EU-samarbetet erbjuder stora möjligheter att tillsammans med de andra länderna åstadkomma konkreta resultat vad gäller globalt utvecklingssamarbete. Huvuddelen av biståndssamarbetet bör dock även omfattas av närhetsprincipen och beslutas och administreras av de enskilda medlemsländerna själva. 11 Fred och säkerhet För oss liberaler är det av grundläggande betydelse att hålla i minnet att EU bildades för att bryta en tusenårig tradition av krig. Fred är och förblir det allra djupaste syftet med samarbetet. 11.1 Utrikes- och säkerhetspolitiken Efter EU:s misslyckande på framstår det som oerhört angeläget att EU har förmåga att kunna agera i sitt eget närområde och kunna tillhandahålla personal och resurser för konflikthantering och fredsbevarande insatser. Genom Amsterdamfördraget fick EU ökade befogenheter inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Ett viktigt steg var inrättandet av posten som EU:s generalsekreterare som EU:s högste representant för utrikespolitiken. Denna person leder bland annat den nyinrättade analys- och planeringsenheten. EU fick också möjligheter att utföra humanitära insatser, fredsbevarande samt fredsskapande uppgifter. Dessa uppgifter specificerades vid toppmötet i . Där beslöts att EU ska införa en militär kapacitet för att genomföra krishantering och fredsbevarande uppgifter. En styrka på minst 60 000 man ska kunna vara redo att sättas in för dessa uppdrag. EU ska också ha en ständig politisk säkerhetskommitté och införa en samordningsmekanism för civil krishantering. EU är på väg att få en trovärdig, samlad utrikespolitik. Men än är det mycket kvar att göra innan EU är en aktör att räkna med på det säkerhetspolitiska området. menar att detta arbete måste drivas framåt med kraft och beslutsamhet. Även den civila krishanteringen måste stärkas och behovet av till exempel poliser, åklagare och jurister är stort på . EU har ett ansvar även här. Vi liberaler menar också att det är viktigt att EU:s säkerhetspolitik utvecklas så att även de alliansfria länderna kan delta. Beslut i säkerhetspolitiska frågor bör tas med majoritet, men möjligheten till konstruktivt veto, det vill säga att ett land kan välja att stå utanför men inte hindra de andra att gå vidare, bör kvarstå. 11.2 Stärk den transatlantiska länken För oss liberaler är det självklart att den transatlantiska länken spelar en fundamental roll inte bara för utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga, utan även för roll i det europeiska säkerhetsbyggandet. Det är viktigt att bibehålla fortsatta engagemang i den nordatlantiska regionen. Dock bör en bättre arbetsfördelning arbetas fram. EU bör ansvara för sitt eget närområde och tillhandahålla resurser för detta. Men vill inte att EU utvecklar ett parallellt försvar med egna säkerhetsförpliktelser. Strävan ska vara att bygga en alleuropeisk fredsordning vilande på ett tätt och jämbördigt samarbete mellan och .