mot · GO02Fi17 · 2001-05-02 00:00:00 — Med en andel högskoleutbildade av befolkningen hamnar på en blygsamåttonde plats - en placering som delas med fem andra länder- bland 26 OECD-länder.Vad värre är är att trenden vad gäller andelen högskoleutbildade i Sverigetycks vara nedåtriktad. Andelen högskoleutbildade i åldersgruppen 25-34 årär , vilket placerar på en mindre smickrande 18:e platsbland (se tabell). Dessutom är det enda OECD-landdär andelen högutbildade i den åldersgruppen () är lägre än förbefolkningen som helhet.Det ser således ut som att är på väg att halka efter i en värld somblir allt mer kunskapsbaserad.Tabell: 4:2 Andelen högskoleutbildade i , procentTabell 4: (1 30 14 )Källa: 1998När orsakerna till den förhållandevis låga svenskautbildningsnivån - vad gäller andelen av befolkningen somsöker sig till högre utbildning - analyseras är detofrånkomligt att komma in på det svenska skattesystemet.De starkt progressiva skatterna gör det mer olönsamt attstudera i , jämfört med flertalet andra länder. utbildningspremien, vad en person får tillbaka i form avhögre lön efter skatt efter att ha investerat i enuniversitetsutbildning, är i mycket låg.Det totala skatteuttaget för en höginkomsttagare är i ,om arbetsgivaravgifter, egenavgifter och inkomstskatt summeras.Motsvarande siffror för exempelvis och är 37 respektive38 procent.För att de höga svenska skatterna har betydelse talar också det faktum attSverige har en kontinuerlig nettoutflyttning avkvalificerad och högutbildad arbetskraft (se föregående punkt). Det är såledesmer lönande för högutbildade att arbeta i andra länder än i Sverige.Även om det är av vikt att få ned inkomstskatterna i är detingalunda det enda som måste göras för att locka fler att satsa på en, i mångafall, mångårig utbildning. Långt ifrån alla akademiker är högavlönade, och enuppgradering av statusen för flera yrkesgrupper är ett måste. Ett exempel ärläraryrket, då kompetenta lärare är en förutsättning för att kvaliteten påutbildningen skall kunna upprätthållas.En lång rad oreformerade områdenDen dynamik och snabba tillväxt som kännetecknat vissabranscher i , exempelvis IT- och telesektorn, synsinte alls inom många andra branscher och sektorer.Framförallt gäller det områden där stat och kommunfortfarande är dominerande aktörer, d.v.s. främst inomvården och skolan. Långa vårdköer och långt ifråntillfredsställande resultat i skolorna visar att dessa sektorer äri stort behov av reformer och förnyelse. Världens högstaskatter har således inte gett oss världens bästa offentligaservice.Samtidigt är det kanske just här som regeringen visar allra minst vilja tillnytänkande. I stället har man fallit tillbaka till gammal socialdemokratiskdogmatism. Förbud mot försäljningar av akutsjukhus till privata vinstdrivandeföretag och allt hårdare kritik mot friskolor är tydliga tecken på detta. Destörsta förlorarna är givetvis patienterna och skoleleverna som fråntas rättentill valfrihet och möjligheter att erhålla bättre och effektivarevård/utbildning.Men även personalen blir naturligtvis förlorare på att den utveckling som gettdynamik inom andra områden inte tillåts i samma utsträckning på derasarbetsplatser.Inom stora delar av den svenska ekonomin råder monopol ochplanekonomisk styrning. Det drabbar personalen men också dessasamhällssektorers förutsättningar att ge ett positivt bidrag tillsamhällsekonomins fortsatta utveckling. Det gäller bostadsmarknaden,sjukvården, barnomsorgen, skolan och omsorgen om våra äldre. I samtligafall handlar det om tjänster och trygghet som i hög grad är individuella ochinte alls kollektiva annat än vad gäller finansieringen.Den marknadsöppning och den konkurrens som stimulerat framnytänkande och bättre service inom andra områden skulle kunna ge bättrebostäder, tryggare sjukvård och en högre kvalitet i utbildningen somett företagande inom dessa områden skulle kunna tillföra vårt samhällemycket.Den svenska tjänstesektorn är överhuvudtaget outvecklad, inte minst ijämförelse med i många andra länder. Höga skatter tränger undan skapandetav nya jobb, bl.a. för s.k. hushållsnära tjänster.Lågt nyföretagandeDet svenska nyföretagandet vände nedåt i slutet av förraåret, detta efter en tämligen kraftig uppgång ochförsta halvan av 2000.I ett något längre perspektiv kan det konstateras att i stort sett intenågonting har förändrats vad gäller småföretagens villkor, vilket är enanledning till att nyföretagandet minskade med en tredjedel under 1990-talet.Den kraftiga högkonjunkturen , och det faktum attmånga av de nystartade företagen verkade inom nya sektorer som IT, och somdelvis drivs efter egna (andra) förutsättningar, kan således inte dölja detfaktum att det behövs en mer företagarvänlig politik.Byråkratin måste minska, inkomstskatter och arbetsgivaravgifter måstesänkas, arbetsrätten måste reformeras. Den osunda konkurrensen till följd avatt offentligt ägda företag tillåts verka inom många branscher måste brytas.Det negativa i att ett land är beroende av ett litet antal mycket stora företaghar aktualiserats i i och med problemen för . För ettdiversifierat näringsliv måste villkoren för småföretagen förbättras.Att arbetet med att förbättra villkoren för småföretagen är eftersatt visardet faktum att konsekvensanalyser för småföretag av vissa lagförslag, utifrånde s.k. Simplex-förordningen, nästan inte alls genomförs. Resultatet blir nyaregler och lagar som oftast är mycket negativa för småföretag. Ett exempel ärförslaget från den statliga upphandlingskommittén om att övergripandesamhällspolitiska mål skall tillåtas spela roll vid offentliga upphandlingar.Uppenbarligen är detta ett sätt att utestänga många privata företag frånmöjligheten att konkurrera.Bostadsbrist hotar tillväxtenTillväxten i storstadsregionerna är viktig för hela landet ochutgör således en möjlighet även för glesbygden, och ingethot. För att tillväxtregionerna skall kunna växa krävsemellertid en mer flexibel bostadsmarknad som gör detmöjligt för människor att flytta. Dagens situation med akutbostadsbrist och långa bostadsköer i många regioner utgördärmed ett hot mot tillväxten.I en rapport från slutet av pekade ,, på att bostadsbristen i storstäderna, framför allt i ,försvårade rekryteringen av arbetskraft. Får vi se hämningar i Stockholmstillväxttakt så får det negativa återverkningar även på resten av ekonomin,varnade AMS.Det torde numera vara uppenbart att det är de omfattande regleringarna påbostadsmarknaden som till stor del hämmar framväxten av en effektiv ochflexibel marknad. På hyresmarknaden måste exempelvis hyrorna bli mermarknadsanpassade för att öka utbudet av hyreslägenheter, både vad gällerkontrakt för befintliga lägenheter och i form av ett ökat byggande.En svag och osäker kronkursDen svenska kronans utveckling borde vara en naturlig del iett bokslut över ekonomiska utveckling. Den lågakronkursen har sänkt värdet på svenska tillgångar.Sedan juni förra året har kronan försvagats mot TCW-index (etthandelsvägt index bestående av valutorna i våra viktigaste konkurrentländer)med . Sedan det senaste årsskiftet är försvagningen ca fyraprocent. Kronan har därmed i stort sett tangerat sitt tidigare bottenrekord motTCW-index . Mot dollarn noterade kronan nytt bottenrekord - "all-time-low" - när den stod i strax per dollar.Den senaste kronförsvagningen förklaras ofta med nedgången påStockholmsbörsen. Utlänningar säljer svenska aktier, vilket i sin tur innebärett tryck nedåt även på den svenska valutan. Siffror tyder också på att så ärfallet: TCW-index har samvarierat tämligen väl medStockholmsbörsens utveckling. Visserligen har värderingarna påaktiemarknaderna även internationellt sett sjunkit, men nedgången iStockholm har varit större än på flertalet andra börser. Det faktum att kronanstärktes i samband med den kraftiga börsuppgången och början av2000 stärker denna tes ytterligare.Diagram: 4:7 Kronan mot TCW-indexSom framgår av diagrammet har den svenska kronan underbetydande svängningar sakta blivit allt mindre värd.Svängningarna på kronan är ett uttryck för den osäkerhetsom finns om den och som skapar betydande problem försvenska företag.Pressen på kronan har förklarats av de ändrade placeringsreglerna för AP-fonderna, som ger dem rätt att placera i utländska tillgångar, samt PPM-valeni höstas, där en stor del av de framtida pensionspengarna gick till placeringariutländska aktier. Även det faktum att staten har beslutat att betala tillbaka endel av valutaskulden i samband med amorteringen av statsskulden har ävenförts fram som en anledning till kronförsvagningen. Den senaste tidenskronförsvagning skulle således till stor del bero på flödesfaktorer. Men ävenden internationella oron till följd av spekulationer om en allt snabbarekonjunktur-avmattning, framför allt i , har förmodligen bidragit tillutvecklingen. Ett såpass exportberoende land som betraktas som extrasårbart vid internationella konjunkturavmattningar.En viktig slutsats är att de olika skeenden som avlöser varandra (nästan)alltid leder till att kronan tappar ytterligare i värde. Även om vissa faktorerkan ses som tillfälliga är det tydligt att det finns långsiktiga strukturellafaktorer som gör kronan extra känslig för störningar.Under en mycket har fört en, i en internationelljämförelse, mycket företagarfientlig politik. Höga skatter på företagande,främst de höga skatterna på ägandet, d.v.s. kapitalinkomstskatterna, harhämmat nyföretagandet och därmed gjort den svenska ekonomin extremtberoende av ett fåtal mycket stora industriföretag. är dettahögaktuellt då problemen för påverkat hela den svenska ekonomin igrunden.Samtidigt har vi sett att många av de stora svenska företagen, i takt medglobaliseringen, allt oftare väljer att placera nya anläggningar utanförSverige.Inte sällan flyttas numera även redan befintliga anläggningar från tillutlandet. I stort sett samtliga internationella konkurrenskraftsjämförelserpekar på det svenska skattesystemet som en mycket stor konkurrensnackdelför . De höga inkomstskatterna gör även att vi ocksåhaft en nettoutflyttning av kvalificerad arbetskraft. Även Sverigesstela och ineffektiva arbetsmarknad verkar hämmande på den ekonomiskautvecklingen.Sammantaget påverkat detta naturligtvis den svenska långsiktigatillväxtpotentialen i negativ riktning. Investeringar och kapitalströmmar gårallt som oftast från , och inte till. Detta leder både till en konstantlågtvärderad krona och att kronan också blir extra känslig för internationellosäkerhet på de finansiella marknaderna, vilket vi nu ser ett exempel på.På kort sikt framställs den svagare kronan ofta som något positivt. Då denstärker svenska företags konkurrenskraft på exportmarknaden kan den bidratill att den förväntade konjunkturavmattningen mildras.Men är en svagare växelkurs negativt för ekonomin. När denekonomiska tillväxten hålls under armarna av en kontinuerligt svag växelkursuteblir det förändringstryck, både inom industrin och den offentliga sektorn,som är nödvändigt för långsiktig och stabil tillväxt och ökat välstånd.Dessutom motverkas de förändringar som är nödvändiga för uppkomsten avnya företag. Den svenska utvecklingen är ett utmärktexempel på detta. En instabil valuta innebär också att strukturella problem isig blir svåra att identifiera, och därmed ställs också den ekonomiskapolitiken inför problem. I har en deprecierande växelkurs fåttkompensera näringslivet för en allt för hög kostnadsutveckling. Men detinnebär att löntagare i ett internationellt perspektiv fått en lägrereallöneutveckling,För internationellt verksamma företag innebär en kraftigt fluktuerandeväxelkurs också en väldigt stor osäkerhetsfaktor. Framtida inkomster, liksomutgifter, blir svåra, för att inte säga omöjliga, att beräkna, vilketnaturligtvisinnebär problem för verksamheten. Bristen på en stabil valuta i förhållandetill euron är ett stort bekymmer för svensk ekonomi.Den låga kronkursen innebär inte en fördel som regeringen tycks mena.Den innebär att svenska tillgångar, både tillhörande hushåll och företag,liksom offentliga, värderas lägre, relativt utlandet. Vi blir helt enkelt"fattigare". Svenska företag blir mindre värda och hushållen får en lägreköpkraft. En viktig del i bokslutet över ekonomiska politik under1990-talet är det faktum att den svenska kronan är lågt värderad - med dekonsekvenser detta har för svenska hushåll - och präglas av betydandekursvängningar. Den svenska kronan står ensam och svag jämfört med euron.VårpropositionenDag-för-dag-politik utanreformagendaDen socialdemokratiska regeringens "dag-för-dag-politik"fortsätter. Den dagsaktuella konjunkturen och redovisadeutfall får styra politiken. Själv står regeringen helt utanreformagenda för att möta framtida utmaningar och för attstärka långsiktiga potential. Vårpropositionen visaratt de senaste årens utgiftspolitik fortsätter de kommandeåren, som reformer med långsiktiga effekteravvisas. Regeringens ambitioner vad gäller främst deoffentliga utgifternas utveckling har snarare blivit högre änlägre då de offentliga utgifternas andel av ekonomin nuplanar ut av nedgång.Sverige går därmed in i en avmattningsfas efter den senastehögkonjunkturen med kvarstående strukturella problem vad gäller landetsekonomi: höga offentliga utgifter, högt skattetryck, hög arbetslöshet och enineffektiv arbetsmarknad.Samtidigt visar regeringens egna tillväxtantaganden att tillväxtde kommande åren kommer att ligga under omvärldens. ekonomiskaeftersläpning fortsätter således, vilket emellertid inte har lett till någoninsiktom att en annan politik är nödvändig.Enligt vårpropositionen är det tre uppdrag som står i fokus vad gäller denekonomiska politiken: ordning och reda i svensk ekonomi, minskaarbetslösheten och öka sysselsättningen samt reformer för rättvisa ochvälfärd. Faktum är att de förslag som presenteras inte ger någon vägledningom hur dessa uppdrag skall fullföljas.Utgiftspolitiken fortsätter ...Jämfört med budgetpropositionen föreslår regeringen nubeslut om ökade statliga utgifter på ytterligare 16 miljarderkronor . Det är ett uttryck för attregeringen sätter utgiftstaken för att skapa ett utrymme förväxande offentliga utgifter snarare än att använda dem för attbegränsa utgiftsökningarna. Vårpropositionens förslag tillutgiftstak innebär inte bara att de senaste årens utgiftspolitikfortsätter.Tabell: 5:1 Utgiftstak för staten, mdr kronorTabell 5: (Utgiftstak, mdr Ökning totalt 2002-2004 Genomsnittlig årlig ökning2002-2004, procent )Källa: Vårpropositionen (2000/01:100)Från det att utgiftstaken började användas 1997 fram till2004 har de höjts med 131 miljarder. höjs utgiftstaken med 88 miljarder. Det innebär attökningstakten jämfört med har merän fördubblats. Utgiftstaken sätts nu så att de i praktiken blirutgiftsdrivande. liggerökningstakten på i årligt genomsnitt.Regeringen har således skapat ett utrymme för statliga utgiftsökningarsom uppgår till det dubbla mot den förväntade inflationenoch nära nog det dubbla mot den förväntade ekonomiska tillväxten.Därmed kommer även den nedgång vi sett i de offentligautgifternas andel av BNP att upphöra. har ökade nominella utgifterdolts av ökningen i BNP, men när nu utgifterna ökar än snabbare samtidigtsom BNP-tillväxten avtar kommer denna trend att upphöra. Enligtregeringens egna bedömningar kommer de offentliga utgifternas andel avBNP för att plana ut kring 53 procent.Tabell:5:2 Offentliga utgifter som andel av BNP, procentTabell 6: (1995 64,3 )Källa: Vårpropositionen (2000/01:100)Att regeringen nu accepterar en utgiftskvot på närmare 55procent inför en stundande avmattningsperiod är mycketillavarslande. Det är mer än genomsnittetinom OECD-länderna.Det tyder på att regeringen inte ser höga offentliga utgifter som ettproblem. Svensk ekonomis allvarligaste strukturella problem de senastetrettio åren kommer således med fortsatt socialdemokratisk politik att kvarstå.Med hög utgiftskvot förblir de svenska offentliga finansernavärldens förmodligen mest konjunkturkänsliga, som utrymmet förstrategiska skattesänkningar förblir begränsat.Inte minst de höga offentliga utgifterna går stick i stäv med de iregeringens finansplan redovisade tre målen för den ekonomiska politiken.Att regeringen skriver "står dock starkt inför en internationellavmattning" som vi har världens högsta offentliga utgifter i relationtill ekonomins storlek tyder på att regeringen överhuvudtaget inte identifierarett av allvarligaste ekonomiska problem.Att öka de icke-konjunkturella utgifterna av hög tillväxt ärnågot som många internationella bedömare varnat och kritiserat för.Senast var det som i anslutning till presentationen av vårpropositioneni april rekommenderade den att minska de offentligautgifterna. Men uppenbarligen har regeringen i stället valt att lyssna tillkraven på ökade utgifter som hörts både internt från det socialdemokratiskapartiet och från de bägge samarbetspartierna Vänstern och . Dessakrav har uppenbarligen inte mildrats till följd av konjunkturavmattningen.Därmed står , tvärtemot vad regeringen hävdar, mycket svagt inför enekonomisk avmattning. Lägre framtida tillväxt, och därmed högrekonjunkturella utgifter i kombination med lägre intäkter, riskerar att ånyo slåmot de svenska statsfinanserna.I ett ännu längre perspektiv, där även den demografiska utvecklingen meden högre andel äldre i befolkningen vägs in, ser läget än mörkare ut.Regeringen pekar på överskotten i de offentliga finanserna som en garanti föratt framtida åtaganden kommer att . Detta argument tyder emellertid påen felanalys. Framtida åtaganden kan endast om vi har en hög ochstabil tillväxt, och för att det ska uppnås krävs strukturella reformer, vilketregeringen inte har på sin agenda.... liksom högskattepolitikenRegeringen beskriver de tidigare aviseradekompensationerna för egenavgifterna som en"skattereform". Någon reform i egentlig mening är detnaturligtvis inte, och några generella skattesänkningar blirdet inte. I stället kommer många medborgare bland annatgenom boende- och energiskatternas utveckling att få höjdskatt . Det faktum att regeringen skriveratt man "avser att i budgetpropositionen göra enbedömning av det samhällsekonomiska utrymmet för sänktaskatter på förvärvsinkomster och framåt" tyder intepå någon stor ambition att få ned skattetrycket, som vidsidan av de höga offentliga utgifterna är svensk ekonomisstörsta strukturella problem.I stället ökar statens skatteinkomster snabbare än bådeden förväntade inflationen och den förväntade ekonomiska tillväxten.Tabell: 5:3 Den offentliga sektorns skatteinkomsterTabell 7: (Skatteinkomster, mdr Ökning , procent )Källa: Vårpropositionen (2000/01:100)Precis som vad som gäller för utgiftskvoten så ser vi att denoffentliga sektorns skatteinkomster som andel av BNPplanar ut . kommerskattekvoten att fortfarande ligga över 50 procent.Tabell:5:4 Den offentliga sektorns skatteinkomster somandel av BNP, procentTabell 8: (2000 52,8 )Källa: Vårpropositionen (2000/01:100)De höga skatterna hämmar tillväxten av nya jobb ochminskar arbetskraftsutbudet. Därmed slår skatterna även mottillväxten. har de högsta inkomstskatterna förbåde låg-, medel- och höginkomsttagare inom OECD-området, och marginaleffekterna är också bland de absoluthögsta. Då de höga skatterna gör det omöjligt för många attleva på sin lön utgör de också ett hinder för medborgaresvalfrihet och självbestämmande över den egna tillvaron. Deökar också trycket på de offentliga utgifternas utveckling iform av växande bidragsbehov.Såväl som EU:s finansministrar har rekommenderat attsänka inkomstskatterna. Detta är anmärkningsvärt inte minst med tanke på attfinansminister för tillfället är ordförande för . Än har regeringen således inte tagit till sig derekommendationer man själv varit med om att utforma.Hur världens högsta skatter för låginkomsttagare går ihop med uppdraget"reformer för rättvisa och välfärd" förklaras inte i propositionen.Även inför globaliseringen står regeringen utan åtgärder på agendan. "Kunskaperna om hur de svenska skattebaserna påverkas av en allt merinternationaliserad omvärld är dock låga och behöver förbättras", skriverregeringen och hänvisar än en gång till en utredning i frågan, detta samtidigtsom globaliseringen och internationaliseringen fortgår. Det torde inte behövasnågon utredning för att se vad det svenska högskattesystemet leder till i enalltmer internationaliserad värld. Lättrörliga skattebaser flyttar ut ur landet, ochom regeringens mål är att behålla världens högsta skattetryck, vilket detuppenbart är, så måste skatterna höjas för de mer trögrörliga skattebaserna.Till trögrörliga skattebaser räknas bl.a. fastighetsskatt, indirekta skatter påenergi och livsmedel samt i viss mån även inkomstskatt för lågavlönade. Enfortsatt högskattepolitik kommer att leda till att en allt större del avskattetrycket belastar dessa skattebaser, och därmed drabbas låg- ochmedelinkomsttagare allt hårdare.Ingen reformagendaIllavarslande är det faktum att regeringen helt saknar enreformagenda . Vare sig det gällerarbetsmarknad, skola, sjukvård, bostäder eller företagandehar regeringen några reformer att föreslå, trots de uppenbararisker som finns inom dessa områden. I frånvaron avstrukturella reformer ser sig regeringen i stället tvungen att ivårpropositionen kalla ökade utgifter för "utgiftsreformer".Att inom ramen för rådande system justera nivåerna förutgifter och skatter är naturligtvis inga reformer. Det ärtvärtom ett sätt att dölja det faktum att en reformstrategisaknas.Samtidigt är i stort behov av reformer som ökar medborgarnasvalfrihet och självbestämmande, som skapar förutsättningar för framväxten avnya företag, som ökar den långsiktiga tillväxtpotentialen samt gör ekonominstark nog att möta nya utmaningar i form av både ökad globalisering och enkommande internationell avmattningsperiod. Även den demografiskautvecklingen ställer nya krav på ekonomins funktionssätt. Men av detta synsingenting i regeringens vårproposition.För att öka utbudet av arbetskraft, vilket är av yttersta vikt för dekommande åren, föreslår regeringen i vanlig ordning marginella justeringarinom det rådande systemet. Någon genomgripande reformering av den stelaoch föråldrade arbetsmarknaden eller av det arbetshämmande skattesystemetär det däremot inte tal om. Incitament till arbete skall ges inombidragssystemet, inte genom att de arbetande får behålla mer av sin lön efterskatt annat än den reduktion av egenavgifter som genomförs. De kommandeåren skall utbudet av arbetskraft öka genom en neddragning av antaletpersoner i arbetsmarknadspolitiska program. strävar regeringenefter att tillsammans med sina stödpartier korta arbetstiden.Regeringen tiger omarbetslöshetens omfattningI vårpropositionen undviker regeringen det faktum attSverige har den högsta arbetslösheten under enhögkonjunktur . Man undviker också attbeskriva den verkliga omfattningen av arbetslösheten. Närdet gäller arbetsmarknaden i allmänhet och arbetslösheten isynnerhet så ägnar sig regeringen mest åt självberömmelse,vilket är ytterst anmärkningsvärt då arbetslöshetenfortfarande är stort problem i . Regeringen skriver ipropositionen att "målet om fyra procents öppenarbetslöshet nåddes enligt uppsatt tidsplan".Målet för arbetslöshetspolitiken inskränker sig således tillatt få ned den öppna arbetslösheten, vilket är någonting heltannat än den verkliga arbetslösheten. Och den verkligaarbetslösheten är betydligt högre än fyra procent.Att regeringen kan se sin politik som framgångsrik som antaletpersoner som saknar riktiga jobb eller jobbar mindre än de skulle vilja uppgårtill över 700.000 personer, eller av arbetskraften, är därförettmysterium. har gått från högkonjunktur tillavmattning med en såpass hög arbetslöshet som . Det faktum attregeringen vare sig analyserar det faktum att arbetslösheten är större än undertidigare högkonjunkturer eller dess verkliga omfattning leder också till förtränger behovet av reformer, på bekostnad av de arbetslösa.