mot · GP02K15 · 2001-10-17 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:K15av m.fl. (fp)med anledning av prop. 2001/02:7 Regional samverkan och statlig länsförvaltning Förslag till riksdagsbeslut avslår proposition 2001/02:7 Regional samverkan och statlig länsförvaltning med undantag av ändring i lagen (1997:1144) om försöksverksamhet med vidgad samordnad statlig länsförvaltning i samt med undantag av lag om upphävande av lagen (1976:891) om val av ledamöter i länsstyrelses styrelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör inta en positiv inställning till ansökningar från län som vill pröva på en modell med förändrad regional ansvarsfördelning i enlighet med principen om direktvalda regionfullmäktige. beslutar om sådan ändring av 1 § lagen (1996:1414) om försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning att försöksverksamheten förlängs till utgången av 2006. beslutar om sådan ändring av 37 § lagen (1996:1415) om försöksverksamhet med regionförbund i län och län att likvidation av det indirekt valda regionförbundet i län skall ske efter utgången av 2006. beslutar om en sådan ändring av 6 kap. 3 § vallagen (1997:157) att landstingen i och får besluta att valet till skall benämnas val till regionfullmäktige. begär hos regeringen förslag till regelverk för permanenta, direktvalda, regionala styrelseorgan i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en skyndsam översyn av de författningar som reglerar självstyrelseorganens verksamhet i syfte att minska den statliga regleringen. beslutar om en sådan ändring av 2 § lagen (1996:1414) om försöksverksamhet med förändrad regional ansvarsfördelning att även självstyrelseorganet i ges befogenheten att besluta om fördelningen av statsbidrag till regionala kulturinstitutioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av uppgiftsfördelningen mellan stat, landsting och kommuner. Regionfrågan bakgrund och principer Den enskilda människans möjligheter att utöva makt och inflytande står i centrum för den liberala demokratipolitiken. Närhetsprincipen idén att besluten skall fattas så nära människorna som möjligt utgör ett naturligt utflöde av denna centrala ideologiska tankegång. Liberaler har därför under alla tider värnat lokala enheters rätt till självstyre i förhållande till centralmakten. Frågan om hur den regionala nivån skall organiseras har varit föremål för debatt allt sedan de moderna landstingen infördes . Motiven till landstingens tillkomst var flera: för det första att bana väg för en representationsreform genom att skapa en valkorporation för det som skulle bli första kammare, för det andra att utgöra en folklig motvikt till den svenska centralmakten. Den senare intentionen kom i egentlig mening aldrig att förverkligas. Landstingens handlingsfrihet kom redan från första början att i praktiken starkt begränsas genom statliga direktiv och regleringar. Startpunkten för regiondebatten i modern tappning kan dateras till då de första motionerna om införandet av så kallad länsdemokrati väcktes i . Landstingen borde ersättas av s.k. länsparlament; befogenheter på tämligen bred front skulle överföras från länsstyrelserna, anförde motionärerna. Diskussionen var tämligen intensiv under de påföljande decennierna men resultatet för länsdemokratiförespråkarna ytterst magert: den tillträdda borgerliga regeringen genomförde en partiell reform, vilken innebar att samtliga ledamöter i styrelse, förutom landshövdingen, skulle utses av . Åtskilliga folkpartister pläderade för att landstingens beslutsrätt borde utvidgas på och andra statliga myndigheters bekostnad. Efter ett antal års relativ stiltje tog det offentliga samtalet om den regionala nivån ny fart . Debatten om regionernas kom att sätta sin prägel också på det svenska meningsutbytet. position i regionfrågan slås fast i gällande partiprogram, antaget vid partiets landsmöte : Medborgarnas inflytande på den regionala nivån bör stärkas genom nya direktvalda regionfullmäktige. De skall ersätta landstingen och dessutom ta över betydande delar av länsstyrelsernas och andra statliga länsorgans uppgifter. Ett folkvalt regionalt organ med regionala politiker som beslutar om regionala frågor gör beslutsgången öppnare och det politiska ansvaret tydligare. Enligt partiprogrammet skall regionfullmäktige ha beskattningsrätt och ansvara för akutsjukvård, regional planering och utveckling, kommunikationer samt vissa utbildnings-, kultur- och miljöfrågor. ställningstagande för tanken på en kraftfull direktvald länsrepresentation, alldeles oavsett om den har kallats länsparlament, landsting eller regionfullmäktige, grundar sig på tre väsentliga argument. För det första: Det skall vara enkelt att utkräva politiskt ansvar av den offentliga makten. Direktvalda politiker uppfyller det kravet bättre än både centralt utsedda tjänstemän och indirekt valda kommunpolitiker. För det andra: Det är nödvändigt att ha en rationellare beslutsstruktur på länsplanet. råder en regional röra. Flera regionala instanser länsstyrelser, landsting, kommunalförbund med mera har överlappande uppgifter. Det leder till ineffektivt dubbelarbete i form av både höga administrativa kostnader och samordningsproblem som kan medföra ett icke optimalt utnyttjande av offentliga resurser. För det tredje: Den svenska demokratin i sin helhet måste stärkas och ges en tydligare medborgerlig förankring. Tyngdpunkten i det demokratiska systemet måste förflyttas nedåt, bort från en centralmakt som befinner sig långt från medborgarna ner till beslutsfattare som finns närmare de enskilda människorna. Ett starkare lokalt och regionalt självstyre skapar utrymme för ökad delaktighet och ökat engagemang. I sin förlängning kan det även betyda ökat medborgerligt förtroende för demokratin och dess värden i vidare mening. Regeringens proposition socialdemokratisk nycentralism Socialdemokraterna har under den absoluta merparten av den svenska regiondebatten varit intensiva motståndare till en demokratisering av den regionala nivån. Centralism en vilja att dirigera samhället uppifrån såväl i förhållande till kommuner som landsting har varit ett djupt rotat drag i den socialdemokratiska ideologin. I början och mitten av skedde emellertid en omsvängning. På dåvarande inrikesminister initiativ inleddes den försöksverksamhet om förändrad regional ansvarsfördelning som på nytt skall ta ställning till. Riksdagsbeslutet innebar att befogenheter främst när det gäller planering och regional utveckling fördes över till regionala självstyrelseorgan i tre län , och ; senare tillkom även det nybildade . I (efter en övergångsperiod) och flyttades uppgifterna från till ett direktvalt organ som kom att kallas regionfullmäktige, i län övertog ett indirekt valt regionförbund med länets kommuner och landsting befogenheterna och på skedde överföringen till kommunen. Beslutet var ett tydligt fall framåt i en fråga som har stötts och blötts och lovade, från folkpartisynpunkt, gott . Föreliggande proposition är mot denna bakgrund en rejäl besvikelse. Socialdemokraterna har uppenbarligen återfallit i ett centralistiskt betraktelsesätt på politiken och samhällsutvecklingen. De pågående regionförsöken skall ersättas av en lag som istället på bred front över landet öppnar för bildandet av indirekt valda regionala församlingar (samverkansorgan), där landstingen inte ens behöver vara med, i hög grad beroende av statliga organ för sin maktutövning. De nuvarande direktvalda regionala organen, regionfullmäktige, i och skall få finnas kvar till och med utgången av 2006 men deras uppgifter inskränks, exempelvis på kulturområdet, och deras framtid efter försöksperiodens utgång är osäker att döma av skrivningarna i propositionen. Försöken i och måste ytterligare utvärderas, skriver regeringen. menar att det redan nu finns goda skäl att ge signalen att försöksverksamheten med förändrad regional ansvarsfördelning i de län som tillämpar systemet med direktvalda regionala organ skall permanentas. Den utvärdering som den parlamentariska regionkommittén, PARK, har gjort pekar på att utfallet av den förändrade ansvarsfördelningen på länsplanet är gott. Den regionala samordningen och mobiliseringen har förstärkts. I flera avseenden har också ökade möjligheter för medborgerligt deltagande och inflytande skapats. Viljan från de ledande politiska aktörerna i respektive län att fortsätta utveckla den regionala demokratin är stark. Om den socialdemokratiska regeringens linje vinner gehör skulle det innebära ett slag i ansiktet på de lokala och regionala strävanden till ökad makt, men också ökat ansvar, över den egna närmiljön som har ett mycket brett partipolitiskt stöd. Det vore ytterst olyckligt. Den bästa lösningen är att permanenta regionförsöken i , och redan från . För det handlingsalternativet reserverade sig tillsammans med och i den parlamentariska regionkommittén. Regeringens ovilja att bejaka regionaliseringen ens i PARK-majoritetens mer tappning med fortsatt försöksverksamhet och dessutom till fler län om önskemål i dessa finns gör emellertid den lösningen svårgenomförbar, vilket beklagar. föreslår därför, som en övergångslösning, att den nuvarande försöksverksamheten förlängs till utgången av 2006 men att beslutar att av regeringen begära ett förslag till regelverk så att alla regioner som så vill kan välja ett regionfullmäktige vid valet , vilket kan börja verka från . Det skulle således innebära att den dörr till nya regionförsök, i enlighet med principen om direktval, som regeringen genom sin proposition vill stänga istället öppnas. bör ge regeringen till känna att ansökningar från län om att få deltaga i regionförsök enligt den modell som tillämpas i , och bör behandlas positivt. Stockholmslandstinget, som gavs utvidgade uppgifter i regionala angelägenheter, kan förstås vara ett lämpligt län. En förlängning av nuvarande försöksverksamhet innebär också att försökslänen får behålla de befogenheter på det kulturpolitiska området uppgiften att fördela statsbidrag till regionala kulturinstitutioner som de annars, enligt regeringens proposition, skulle förlora. När inkluderades i försöksverksamheten beslöt att just det länet inte skulle omfattas av regionförsöket i denna del. Den bristen bör nu rättas till och lagstiftningen bör på denna punkt ändras så att får samma förutsättningar som övriga försökslän. En viktig slutsats i PARK:s slutbetänkande var att ansvarsfördelningen mellan de offentliga organ som opererade i den regionala kontexten på åtskilliga punkter var oklar. I flera avseenden kan också de regionala självstyrelseorganen sägas ha hämmats av förekomsten av tämligen detaljerade statliga föreskrifter. Ett exempel är den öronmärkning av statliga kulturpengar som centralmakten har ägnat sig åt i förhållande till regionfullmäktige i . föreslog att de specialförfattningar som reglerade försöksverksamheten borde ses över och anpassas till den regionala självstyrelsens principer. PARK gav flera konkreta förslag på en rad områden kring hur det regionala självstyret skulle kunna stärkas. föreslog vidare att en allmän översyn av uppgiftsfördelningen mellan stat och kommuner/landsting borde företas. instämmer med tankegångar på båda dessa punkter och vill att dess synpunkter särskilt ges regeringen till känna. I anslutning till huvudfrågan om det regionala självstyrets ställning behandlar också propositionen vissa frågor som rör den statliga länsförvaltningen. Av störst vikt är förslaget att styrelse, efter nuvarande mandatperiods utgång, skall utses direkt av regeringen. Vid sidan av landshövdingen utses enligt gällande bestämmelser samtliga övriga ledamöter i styrelse av . delar uppfattningen att det är viktigt att renodla roll på den regionala nivån. Den nuvarande ordningen är, och betraktades så redan vid sitt införande, som en konstitutionell hybrid. I detta avseende tillstyrker därför regeringens förslag. uppgift skall vara att fungera som statens företrädare gentemot både lokala och regionala självstyrelseorgan. Efter det att direktvalda regionfullmäktige har införts kan det föråldrade systemet med landshövdingen som högste representant för länet avskaffas. () () () () () () () () () () () () () () () ()