mot · GP02K2 · 2001-10-05 00:00:00 — Men återigen togs några första steg för att skapa en överstatlig myndighet även på detta område genom att i artikel 29 och i artikel 31 göra tillägg om närmare samarbete med rättsliga myndigheter inklusive Eurojust. Attacken mot har skakat hela västvärlden. Det gäller givetvis också , skriver 2001.09.28. Men påpekar tidningen att detta har stärkt den federalistiska agendan när det gäller att främja överstatligheten på rättsområdet. Redan veckan efter attacken i har motståndet mot Eurojust och Europol försvagats, konstaterar tidningen. Motivet har varit anti-terrorism och EU-länderna har snabbt kommit överens om automatisk utlämning av misstänkta till andra medlemsstater utan någon prövning av utvisningskraven i domstol. Vidare påpekar tidningen att underrättelsetjänsten, inklusive MI5 och MI6 skall överföra relevant information om terrorister till Europol. Terror och krig brukar leda till kraftigt ökad kontroll och övervakning, i första hand av utlänningar men också av de egna medborgarna. Mycket skärpta bestämmelser föreslås införas i , som är ett av de mest utsatta länderna. Är det någon skillnad att skärpa kontroll och övervakning på nationell respektive överstatlig EU-nivå? Den är inte obetydlig. För det första finns det en demokratisk kontroll av dem som handhar tvångsmedlen på nationell nivå. Den saknas eller är mycket svag på EU-nivå. För det andra utövas tvångsmedlen på den nationella nivån inom en ram som medborgarna känner till och accepterar. På den överstatliga nivån kommer olika rättssystem att tillämpas eller så måste en rad länders rättssystem anpassas till ett fåtal länders rättssystem, vilket skapar betydande kulturella konflikter. För det tredje är det lättare att återigen avskaffa de skärpta tvångsmedlen, när de inte längre behövs, än att göra motsvarande förändring på överstatlig nivå. För det fjärde ökar riskerna att skärpningen av tvångsmedel drivs längre på överstatlig nivå än på nationell. Varningarna från medborgarna marginaliseras i en stor alltmer centraliserad union. Som exempel på vad som anförts börjar Europol att på en gång utveckla en underrättelsetjänst och en europeisk version av FBI. Detta innebär att Europol kommer att på en gång motsvara CBI och FBI men utan den demokratiska kontrollen. EU:s polis- och rättsmakt genomgår en betydande utvidgning. Terrordåden i och har mjukat upp motståndet mot en sådan utveckling. Den är för en rättsstat mycket långtgående, men i mycket allvarliga lägen är den kanske nödvändig. De nya säkerhetsproblemen måste lösas men de kan ske på en rad andra sätt än genom överstatlighet. Ett sätt är att suspendera och ha effektiva gränskontroller. Det finns många exempel på detta. Ett mycket aktuellt är från som inte är ett Schengenland men som av ekonomiska skäl avskaffade utresekontrollen. Hade denna funnits kvar hade enligt uppgift attentaten i försvårats och de nu aktuella utredningarna underlättats. För Schengenlandet kan aldrig de kompensatoriska åtgärderna som införts i samband med Schengen bli lika effektiva som gränskontroller. Detta kan då också innebära säkerhetsrisker: Andra sätt är att i högre grad övervaka växlingskontorens verksamhet för att hindra penningtvätt och illegala fonder för terrorverksamhet. En god strategi för att öka säkerheten för medborgarna mot terrordåd är att först strikt börja tillämpa de lagar som finns på nationell nivå. Sannolikt behöver vissa regler skärpas, men även det sker bäst på nationell nivå. Samarbetet mellan olika länders polismyndigheter är inget nytt. Om det behövs kan detta förstärkas. Däremot bör vi förhålla oss skeptiska till ett snabbt växande Eurojust och Europol. Risken hur stor vet vi inte är att dessa institutioner får för stor makt på polis- och rättsområdet utan en balanserande demokratisk kontroll. ambitioner vad gäller Eurojust och Europol bör beivras. För att citera professor , , i ett inlägg i : Kampen mot terrorismen får aldrig ske på bekostnad av rättsstatens principer. 4 Ytterligare nyheter innehåller en rad andra nyheter som bör granskas betydligt mer ingående än vad som skett. Det gäller t.ex. sådana förändringar som partibidrag till partier som verkar inom EU-politiken. Det gäller rättighetsstadgan som bl.a. enbart uppfattar som en avsiktsförklaring. Den skall således inte vara rättsligt bindande. En högt uppsatt domare i konstaterade dock att domstolen har rätt att använda sig av stadgan i sin praxisutveckling och kommer att göra det. Detta innebär att stadgan trots allt får rättsliga konsekvenser. 4.1 Det är i intresse att värna om sin suveränitet innehåller en rad punkter som på ett eller annat sätt står i motsats till den svenska suveräniteten. Därför ligger det i intresse att avstå från att ratificera . Utvidgningen kan fortsätta utan fördraget och kan vid en omförhandling på ett bättre sätt hävda våra svenska intressen. 5 Den arbete I propositionen under rubriken Den arbete (s. 141) behandlas några frågor som inte har med att göra. Under det svenska ordförandeskapet arbetade regeringen för att stimulera en bred och allmän EU-debatt. Regeringen underströk då bl.a. att det var av vikt att diskutera andra frågor än dem som gäller utvidgningen, och att frågorna som diskuterades borde uppfattas som relevanta av medborgarna. För att stimulera den inhemska debatten tillsatte regeringen också genom beslut en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att bidra till ökade kunskaper om Europafrågor, att fungera som en katalysator för den inhemska debatten, att länka debatten i till den i det övriga samt att sammanställa och analysera de frågeställningar som kan komma att prövas inför och under regeringskonferensen . Detta är ett bra initiativ. Men det räcker inte. Hela EU-debatten har i vårt och andra länder, med i huvudsak ett undantag, , haft en alltför ensidig inriktning. Etablissemanget har kännetecknats av förhållandevis likriktade uppfattningar som sedan delgetts folket. Medborgarnas uppfattningar som ofta är betydligt mer nyanserade och mångskiftande har inte intresserat etablissemanget. Att det blivit så har sannolikt många förklaringar. EU-lagstiftningen är svårgripbar för medborgarna i länder med andra traditioner, inte minst rätts- och lagstiftningstraditioner. EU-frågor har också, vilket på många sätt är märkligt, blivit ett gemensamt intresse för etablissemangen både inom politik, näringsliv och media. Det gäller på Kontinenten men också här i . är det stora undantaget. Är det en uppriktig önskan att underlätta en seriös debatt om EU bland svenska medborgare måste finansiella möjligheter ges även till kritiker av , vilket också kan innefatta vänner till det som var EEC men kritiker av de överstatliga ambitionerna. är resursfördelningen mellan dem som är EU-positiva och dem som är mer EU-skeptiska alltför sned. I detta sammanhang bör man komma ihåg att många av dem som ställer sig kritiska till EU:s nuvarande utveckling inte är kritiska till samarbete, fri konkurrens, fri handel och fri rörlighet mellan länder. Det finns således en rad skilda uppfattningar om EU och dess utveckling. Det behövs således en konstruktiv debatt om hur EU kan förbättras, bli mindre centraliserat och på ett helt annat sätt förena den gamla goda europeiska traditionen att både värna om sina olikheter och genom sina olikheter skapa en kreativ utveckling. Om regeringens ambitioner med en seriös debatt om EU och EU:s utveckling skall bli framåtsyftande, bör regeringen förslagsvis avsätta som öronmärks för organisationer med en mer EU-skeptisk (eller EU-realistisk) inställning som genom projekt, seminarier, böcker och andra verksamheter framför sin syn på EU:s utveckling. Tydliga regler för hur denna typ av anslag skall fördelas bör finnas. Den myndighet som skall fördela anslagen bör stå fri från näringsliv, fackliga organisationer och politiska partier. Däremot skall grundläggande krav på kvalitet och kriterier för vad som innefattas i detta ord läggas fast.