mot · GP02U300 · 2001-10-05 00:00:00 — Förutom att dessa initiativ är beundransvärda är det bistånd som ges av ideella organisationer ofta av hög kvalitet, väl förankrat och effektivt. Det ideella biståndet får inte straffbeskattas. är den del av världen där fattigdomen fortfarande ökar. Därför bör svenska biståndsinsatser allt mer koncentreras dit. Det borde också vara en självklarhet att utformningen av biståndet bäst sker i u-landsmiljö. Utvecklingsfunktionen för det afrikanska biståndet hos Sida bör inrättas på plats i södra . Situationen i många länder är akut. Det gäller nu därför att utforma mätbara effektivitetsmål för att kunna utvärdera biståndets effekt. Kraven på effektivitet i biståndet innebär inte ett minskat ansvarstagande för fattigdomens avskaffande, utan tvärtom en snabbare måluppfyllelse. Att ha utbetalningsmål som är uppfyllda när checken är överlämnad är en felaktig målsättning. Man måste arbete vara mer avancerad än så. 11 Korruption måste bekämpas En korrumperad och inkompetent statsmakt utgör ofta det påtagligaste hindret för ett lands välståndsutveckling. Korruption hindrar såväl det internationella som det inhemska handelsutbytet. Den undergräver internationella regler om konkurrensneutralitet, vilket försvårar strävan till regionalt samarbete. I många kan goda regler inte drivas igenom eller upprätthållas p.g.a. ett genomkorrupt samhälle. Erfarenheten har också visat att bistånd till en korrupt regim direkt leder till minskad tillväxt. Att eliminera korruption är en central uppgift för att välstånd skall kunna nå alla. Det är därför angeläget att bl.a. inom ramen för WTO anta etiska regler för att bekämpa korruption. Svenskt bistånd skall inte utgå till någon statsmakt som främjar korruption. I de länder där regeringen utgör det största hindret för det egna folkets utveckling bör biståndet i stället kanaliseras genom ideella organisationer. 12 Säkerhet för alla 12.1 Inledning Krig är av ondo. Krig slår undan benen på alla utvecklingsansträngningar. Krig föröder mänskligt liv och knappa resurser används till krigföring. Människor drabbas hårt, direkt och indirekt. Såväl ekonomisk som social och kulturell utveckling förutsätter frihet, fred och säkerhet. Trots dessa självklarheter har det internationella samfundets handlingsförlamning varit smärtsamt påtaglig. En tredjedel av länder är, eller har varit involverade i krig som berör av kontinentens befolkning. är också den mest underutvecklade kontinenten. Det är anmärkningsvärt att detta samband inte har uppmärksammats mera i svensk bistånds- och utrikespolitik. Det är dock inte bara stridigheterna som skapar instabilitet. Hotet från massförstörelsevapen är mer omfattande och allvarligt än det var för några decennier sedan. Att hindra spridningen och ägandet av dessa vapen måste vara en prioriterad fråga för världssamfundet. En bättre samordnad krigsmaterielexport i västvärlden är också nödvändig för att skapa stabilitet i världen. 13 Bekämpa terrorism Terrorism är ett avskyvärt brott, oavsett vilket politiskt, religiöst eller annat motiv den har. Vissa vänsterkrafter ursäktar terrorism genom att hävda att det är krigshandlingar. I så fall handlar det om krigsförbrytelser, som är lika allvarligt. En stat som stödjer eller skyddar terrorism bryter mot folkrätten. har i första hand ett ansvar att se till att terrorister inte planerar och genomför sina dåd i vårt land eller att de utnyttjar vårt territorium som . har också en skyldighet att bidra till att brott mot folkrätten beivras. Detta kan inte enbart vara och andra länders uppgift. är i lika hög grad som andra bundet av FN-förpliktelser. och EU måste bidra till att bygga upp en världsvid kamp mot terrorism. Ekonomiskt svaga länder kan behöva stöd för att klara uppgiften. 14 Konflikthantering och konfliktförebyggande Det mest primära i oroshärdar är att få slut på stridigheterna. och EU måste vara beredda på att ta ett större ansvar för internationell krishantering. Former för ingripande vid folkmord och etnisk rensning måste utvecklas. Då är den mest konfliktdrabbade kontinenten måste FN prioritera fredsfrämjande insatser på kontinenten. Svensk Afrikapolitik måste förses med den säkerhetspolitiska dimension som länge saknats. Då freden säkrats måste byggandet av konfliktförebyggande strukturer snabbt komma igång för att förhindra nya strider. I huvudsak handlar det om att lösa tre konflikttyper: mellanstatliga konflikter, inbördeskrig samt utbrytning ur stater. EU och Nato har framgångsrikt förebyggt sådana konflikter i . Detta kan tjäna som förebild i andra delar av världen. Mellanstatliga konflikter förebyggs av effektiva säkerhetsordningar, vars syfte är att stoppa angreppskrig. Med tydliga säkerhetsgarantier hade invasion av aldrig genomförts. Detta visar hur viktigt det är med säkerhetsgarantier för att förhindra att svaga länder utsätts för aggression. måste få en säkerhetsordning som förhindrar anfallskrig och krig genom ombud. FN, EU och bör stödja AU Afrikanska unionen eller subregionala organisationer, som SADEC eller Ecowas, att utveckla trovärdiga garantier mot anfallskrig eller mot stöd till störtandet av etablerade demokratier. Svenskt bistånd får inte ges till regimer som för anfallskrig. Inbördeskrig handlar om kampen om regeringsmakten. Friktion mellan grupper skapas när människor inte tillåts leva i frihet, utöva sina rättigheter eller blir diskriminerade. I en demokrati, där alla individers och gruppers rättigheter garanteras och avvägs rättvist, ökar förutsättningarna för en fredlig samexistens. spelar en viktig roll för att övervaka demokratin och att de mänskliga fri- och rättigheterna efterlevs. Det internationella samfundet bör hjälpa till att bygga liknande organisationer i andra delar av världen. En mellanform av de nämnda konflikttyperna är utbrytning ur stater, som t.ex. Kosovo. Den centrala frågan vid utbrytningsambitioner är att ändra gränser. Integration minskar gränser som ett hinder för rörlighet ekonomiskt, socialt eller kulturellt. När nationalstaterna successivt ersätts av regionerna minskar behovet av att bryta sig ur. Integration neutraliserar spänningar. Det är av vikt att och EU stödjer integrationssträvanden i och på andra håll. Den europeiska integrationen kan vara ett föredöme. 15 Bekämpa tillverkning och spridning av massförstörelsevapen Omkring tjugo länder besitter, eller är i färd med att utveckla, massförstörelsevapen dvs. kärn-, kemiska och biologiska vapen. Den senaste utvecklingen i och i /visar att kärnvapen är attraktivt som ett medel för politiskt inflytande. Biologiska och kemiska vapen har använts sparsamt i krigföring efter , men utgör en integrerad del i många länders strategi för krigföring. Gemensamt för de stater som i hemlighet utvecklar massförstörelsevapen är att de ligger i politiskt instabila områden , och . Risken blir därigenom påtaglig för att regionala konflikter utvidgas och fördjupas. Krigföring med massförstörelsevapen skulle få förödande effekter. Också skulle i förlängningen drabbas. Det finns ett omfattande globalt regelverk för begränsning av kärnvapen. Icke-spridningsfördraget utgör hörnstenen i regelverket. Det partiella provstoppsavtalet förbjuder alla provsprängningar. Genom multilaterala fördrag förbjuds kärnvapen i , på havsbottnen och i yttre rymden. Inom fem områden har länderna därutöver kommit överens om att inrätta kärnvapenfria zoner. Det gäller i och (utom ), , , och . 114 av världens f.n. 192 självständiga stater finns i dessa zoner. Det finns också som syftar till att stoppa tillverkning och spridning av biologiska (BWC) och kemiska (CWC) vapen. CWC innehåller både deklarationer av ländernas innehav och bestämmelser om inspektion, medan deklarationerna i BWC är frivilliga och stadganden om övervakning saknas. Även bärare av massförstörelsevapen kontrolleras genom missilkontrollkonventioner. De multilaterala förpliktelserna är av grundläggande betydelse för säkerheten i världen. Det centrala för trovärdigheten är att man genom inspektioner gemensamt kan kontrollera att alla parter följer ingångna avtal. Det skapar förtroende och säkerhet i världen. Det är därför av största vikt att se till att alla världens stater deltar i samarbetet samt att stärka överenskommelsernas mekanismer för inspektion. Så är ännu inte fallet. Ett fåtal stater går en egen väg. De skriver under alla internationella åtaganden men i hemlighet har de redan, eller försöker, skaffa massförstörelsevapen. Detta är ohållbart och oacceptabelt. , EU och det internationella samfundet måste reagera med kraft mot de problemstater som i strid mot avtalen besitter, eller försöker anskaffa, massförstörelsevapen. 16 En ansvarsfull krigsmaterielexport Vapen i sig kan inte klassificeras som varande av godo eller ondo. Det kan däremot göras när det gäller avsikten hos den person som håller i vapnet. Vapen i fel händer kan få förödande effekter, medan vapen i rätt händer är nödvändiga för att säkra frihet och fred. ger omfattande vapenhjälp till , och för att stärka säkerheten i . Nyckelordet för krigsmaterielexporten måste vara ansvar. De demokratiska länderna har ett moraliskt och politiskt ansvar för att hindra spridning av vapen till regimer som använder, eller kan komma att använda, vapnen för att hota och angripa andra stater eller förtrycka den egna befolkningen. har också ett egenintresse av att inte sälja vapen som senare kan komma att riktas mot vårt land eller mot EU t.ex. i samband med fredsfrämjande insatser. För att förhindra detta har och övriga västländer, inklusive , arbetat fram mekanismer för exportkontroll av krigsmateriel. Detta samarbete bör vidareutvecklas. I EU får medlemsländerna i stigande grad ett gemensamt ansvar för krigsmaterielexport. Den 1998 antagna gemensamma uppförandekoden för vapenexport innehåller mekanismer för konsultationer och gemensam rapportering mellan medlemsländerna. Ett naturligt nästa steg för EU vore att arbeta fram gemensamma och bindande exportregler för krigsmateriel. För att övervaka gemensamma regler bör det också etableras en gemensam för kontroll och tillsyn av export av krigsmateriel och strategiska produkter. borde kunna ta initiativet till ett sådant system för ansvarsfull exportkontroll. 17 Effektiva och legitima sanktioner Det finns tillfällen då den internationella diplomatin, trots alla ansträngningar, inte räcker till för att förhindra regimer från att utöva folkmord, understödja terrorism eller starta angreppskrig. Som en åtgärd för att betvinga ondska kan man tvingas till att vidta sanktioner. FN spelar då en central roll. Ett problem med sanktioner är att de ofta leder till att landet isoleras och att diktaturen fördjupas. Regimen kan genom sanktionerna skylla problemen på en fientlig omvärld. Endast FN kan då ge moralisk legitimitet åt ett sanktionsbeslut. Det är också endast FN som kan ge sanktioner effektivitet. Om inte alla stater deltar i sanktionen blir verkan låg. För att sanktioner skall ge effekt är det dock viktigt att sanktionerna i första hand träffar regimen och inte befolkningen. Det kan inte accepteras att enskilda länder försöker utsträcka sin egen sanktionslagstiftning till att också gälla andra länder. 18 Fri- och rättigheter för alla För en generation sedan var demokratin begränsad till en minoritet av jordens länder, främst till västvärlden och ett antal , med som det största exemplet. Sovjetimperiets sammanbrott ledde till en mäktig demokratiseringsvåg i . I och i är det nu endast och som kan klassificeras som diktaturer. lever närmare två tredjedelar av jordens befolkning i demokratier. Men trots denna demokratiska världsrevolution plågas fortfarande en fjärdedel av mänskligheten av kommunistisk diktatur i , , , , och . Även i ett bälte från västra till i öster är diktatur normalt förekommande. Många människor lever i stater med politiserade rättsväsenden, där förekomsten av politiska fångar och förföljelse av oppositionella samt religiösa personer är vanligt förekommande. Dödsstraff, tortyr och misshandel förblir en del av vardagen. Bara i avrättades 18 000 personer, siffror som förmodligen är betydligt i underkant. I talibanernas misshandlas kvinnor som vägrar bära slöja till döds. I dödas förkämpar för ett fritt och demokratiskt samhälle av president krigsveteraner och medlöpare. Friheten behöver inte motiveras, men alltid försvaras. Ekonomisk, social och kulturell utveckling hämmas eller stoppas av statsmakter som förvägrar sina medborgare fri- och rättigheter. Världssamfundet har en moralisk skyldighet att upprätthålla de mänskliga fri- och rättigheterna. Men agerande har varit alltför svagt. Bistånd har givits till länder som systematiskt kränker mänskliga fri- och rättigheter. Att framhäva de mänskliga rättigheternas universalitet måste vara en hörnsten i svensk utrikespolitik. Svenskt bistånd skall inte utgå till statsmakter som grovt och systematiskt kränker mänskliga rättigheter och förtrycker sina medborgare. skall inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik betona kravet på mänskliga rättigheter och demokrati. EU:s Medelhavspolitik är ett exempel. I skall och EU verka för etablerandet av kraftfulla samarbetsorganisationer som stöder och hjälper medlemsländerna att efterleva internationella konventioner. , med dess parlamentariska sammansättning, borde här kunna tjäna som förebild. Den nybildade African Union kan vara en naturlig utgångspunkt. bör också kräva att man i får en rapport och genomför en årlig debatt om läget beträffande mänskliga rättigheter och demokrati i medlemsländerna. Fördelen med detta förfarande skulle vara s.k. Name and Shame, vilket innebär att man tydliggjorde vilka regimer som bryter mot de mänskliga rättigheterna. 19 Globala miljöproblem kräver globala lösningar Fattigdom leder till mänskligt resursslöseri och ineffektiv hushållning med naturresurser. Bristen på pengar tränger ut satsningar på miljöförbättringar till förmån för mer angelägna behov. Fattigdomen gör det svårare att tacka nej till miljöskadlig verksamhet. Fattigdomsbekämpning framstår därför som en av de viktigaste insatserna som kan göras för miljön. Men den industrialiserade världen har också ett specifikt ansvar och en specifik skuld för dagens globala miljöproblem. Detta gäller inte minst de globala koldioxidutsläppen och utnyttjandet av knappa resurser. Två miljarder människor i u-världen saknar el. Fattiga kvinnor tvingas samla in kvistar, löv och buskar för att kunna tillaga åtminstone ett varmt mål mat per dag. Avskogning och ökenutbredning är ett direkt resultat av detta. Energibehovet är en starkt bidragande orsak till att skogarnas areal krymper och ersätts av öken. Det går inte att avskaffa fattigdom utan att varje hushåll har tillgång till el. Men fattiga länder kan inte bygga upp sin elförsörjning på kärnkraft, vattenkraft eller andra avancerade kraftsystem. I stället är de främst hänvisade till fossila bränslen. Därför är det direkt ansvarslöst av och många andra i-länder att öka sina egna behov av fossila bränslen. Kärnkraft, vind, sol och andra alternativa kraftkällor måste de tekniskt och ekonomiskt avancerade länderna utnyttja i första hand. Halterna av växthusgaser ökar i atmosfären med klimatförändringar som följd. Detta beror huvudsakligen på användningen av fossila bränslen. I rådande läge borde det vara rimligt att i-världen hårdare fokuserade på kärnkraft och andra alternativa energikällor. Men i-världen, med i spetsen, tar inte sitt ansvar utan smiter från Kyotoprotokollet. Den agerande, som innebär att man skaffat sig undantag från protokollets krav på minskningen, som man stänger kärnkraftverk vilket leder till ökad import av kolkraftsel, är därför direkt oansvarigt. Rovfisket i stora delar av världens hav beror främst på subventioner som uppmuntrar och stödjer överfiskning av begränsade bestånd. Det samlade stödet i form av statssubventioner till fiskerinäringen beräknas uppgå till . Dessa subventioner snedvrider konkurrensen till u-världens nackdel. Subventioner är den direkta orsaken till rovdriften och bör därför avskaffas. Brist på färskvatten beror i många delar av världen på avsaknad av, eller subventionerade och reglerade, priser. I länder med vattenbrist finns ofta inte något marknadspris på vatten. Ofta subventioneras jordbrukets stora vattenbehov i dessa länder, trots att det rimliga borde vara att importera livsmedel från vattenkrävande grödor. Privat ägande och drift tar bort snedvridande prissättning vilket leder till bättre hushållning. Det är också viktigt att vattenpriset inkluderar kostnader för avlopp och rening. Miljöfrågor måste lösas i internationell samverkan. bör lägga stor vikt vid det internationella miljösamarbetet. Erfarenheterna, t.ex. när det gäller avvecklingen av freonanvändningen, visar också att det går att komma långt på miljöområdet genom internationellt samarbete. Handeln med utsläppsrättigheter i den s.k. Bubbla-modellen bör utnyttjas mer i det regionala samarbetet. Inom FN:s ram är det viktigt att trycker på för att få till stånd begränsningar av koldioxidutsläppen. möjligheter att nå framgångar i det internationella miljösamarbetet bygger på att vårt land föregår med gott exempel. Att kräva att andra länder skall minska sina utsläpp, som tillåts öka dem, är inte hållbart. 20 Ett effektivare FN har ett ansvar för att verka för internationell fred och säkerhet. FN utgör också en viktig mötesplats för den internationella diplomatin. Efter det slut, är möjligheterna att säkra frihet och fred oändligt mycket större än . FN och dess specialorgan har också viktiga uppgifter i arbetet för att främja internationellt koordinerade insatser, särskilt vid massvält och andra humanitära katastrofer, omhändertagande av flyktingar och för att samordna utrotandet av sjukdomar. Mer än någonsin behövs ett FN som är relevant och effektivt. FN:s förmåga att förebygga kriser och krig eller att tvinga fram fredliga förhållanden har dock varit svag. Erfarenheterna från Kosovo och visar att det funnits situationer där inte förmått agera p.g.a. politiska låsningar. FN:s handlingsförmåga i krissituationer har också försvagats p.g.a. resursbrist. har FN en alltför stor och ineffektiv byråkrati. Organisationen har tagit på sig onödiga uppgifter vilket gjort att den förlorat fokusering på det som måste göras och hur dessa uppgifter skall skötas effektivt. Det är viktigt att stärka säkerhetsrådets förmåga att fatta beslut. Det stora problemet är vetorätten. Denna har blockerat möjligheterna för medlemsstaterna att följa principer. En reformering av , som möjliggör att dess principer lättare kan efterföljas, måste därför genomföras. måste medlemsstaterna ställa tillräckliga resurser till FN:s förfogande. neddragning av försvarsanslagen och oförmåga att kunna ställa upp med internationell trupp, är i detta sammanhang generande. FN bör fokusera på de uppgifter som FN bäst kan lösa. FN:s byråkrati måste minskas och effektiviteten stärkas till gagn framför allt för . Organisationer som UNHCR, och vissa andra organ måste förbättra samordningen vid humanitära insatser. WHO bör få en betydligt starkare roll för att gemensamt bekämpa smittsamma sjukdomar. Dessa reformer är nödvändiga för FN:s trovärdighet. Generalsekreterare strävan att skapa ett mer relevant och kraftfullt FN förtjänar fulla stöd. () Per () () () () () (m) () () () () () Per ()