mot · GP02N27 · 2001-10-17 00:00:00 — Det är nödvändigt med en helhetssyn på infrastrukturen och transportsystemet, inte minst för att använda de tillgängliga resurserna på bästa sätt och för att hitta de för miljön bästa lösningarna. Planering över sektorsgränserna är ett måste. Det är viktigt att motverka att olika statliga verk optimerar trafiklösningarna endast inom sitt eget område. Istället måste de se till vad som är bäst för helheten och till vad som skapar en långsiktig ekologisk, ekonomisk och socialt hållbar transportplanering. Utöver ett väl underhållet vägnät är det av största vikt för den regionala och nationella utvecklingen att andra fysiska kommunikationer är väl fungerande. Främst från miljösynpunkt, men också för att minska belastningen på vägnätet, är det angeläget att den långväga godstrafiken i större utsträckning förs över från vägar till järnväg och sjöfart där så är möjligt. Inte minst förutsättningarna för sjöfart på de inre vattenvägarna måste förbättras för att minska avstånden och miljöbelastningen i dessa regioner. 15.3 Den digitala infrastrukturen vill förverkliga visionen om en digital allemansrätt, som innebär att den digitala infrastrukturen måste komma alla till del. Regeringens program för utbyggnad av bredband lämnar många människor i sticket och skapar på så sätt en digital klyfta. Att ha tillgång till en digital infrastruktur skapar möjligheter till sysselsättning och blir dessutom en allt viktigare demokratisk fråga när myndigheter lägger ut information på nätet. Staten måste ta ansvar för att alla ska få tillgång till den digitala infrastrukturen genom en utbyggnad av ett bredbandsnät i hela landet. På detta nät ska sedan olika operatörer konkurrera fritt. har presenterat förslag som skulle möjliggöra en sådan digital infrastruktur. Vårt krav om en digital allemansrätt står kvar. Politiken i fråga om digital infrastruktur måste utgå från ett antal tydliga kriterier: Att trygga konkurrensen på tjänste- och operatörssidorna, som är den mer dynamiska delen av IT-sektorn, genom ett nät öppet på lika villkor för alla operatörer. Att garantera likvärdiga förbindelser i hela landet. Att ge förutsättningarna för en långsiktig planering som gör att nätet blir skalbart i takt med att efterfrågan på kapacitet ökar. 15.4 Flyg I den regionalpolitiska utredningen framkom betydelsen av att ha möjlighet att resa från en region till en annan för en rimlig kostnad. Regeringen har i propositionen valt att inte närmare behandla flygets betydelse för den regionala utvecklingen. I stället har man valt att hänvisa till det förberedande arbete som sker på om en allmän trafikplikt och upphandling av trafik till och från /och de kommunala flygplatserna i , , , , , , , , samt . Detta är naturligtvis positivt men knappast tillräckligt. Ett högt kostnadsläge inom inrikesflyget gör att många företag upplever det som kostsamt att förlägga sin verksamhet utanför storstadsregionerna. Betydelsen av att kunna besöka olika delar av landet är särskilt viktigt för de företag som har en stor spridning av sin verksamhet och sitt huvudkontor utanför de större flygplatserna. Kostnaden att flyga från exempelvis till uppgår till , något som inte kan anses vara rimligt. En förklaring till det höga prisläget är den bristande konkurrensen inom det svenska inrikesflyget. SAS, där staten är en stor ägare, har ett stort ansvar för att prisutvecklingen har varit negativ. I de fall där konkurrenter försökt slå sig in på marknaden har dumpning av priser förekommit, vilket lett till att konkurrenter slagits ut från marknaden. En annan orsak är fördelningen av slottider som starkt gynnar de etablerade företagen på marknaden. Regeringen bör ge i uppdrag att genomföra en översyn av marknaden för inrikesflyget. Detta bör ges regeringen till känna. 16 Arbetsmarknad 16.1 En decentraliserad arbetsmarknadspolitik verksamhet styrs av förordningen 2000:628 om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. huvuduppgifter för arbetsmarknadspolitiken är enligt den 3 § i ovan nämnda förordning att effektivt sammanföra den som söker arbete med den som söker arbetskraft, främja sysselsättning och kompetensutveckling för arbetslösa personer på en effektiv och flexibel arbetsmarknad, underlätta för personer med en svag ställning på arbetsmarknaden att få arbete och förhindra utslagning från arbetsmarknaden, motverka långa tider utan reguljärt arbete samt att motverka en könsuppdelad arbetsmarknad och på andra sätt bidra till en ökad jämställdhet mellan kvinnor och män samt till ökad mångfald i arbetslivet. Sammantaget är dessa huvuduppgifter väl avvägda utifrån de förutsättningar som råder på den svenska arbetsmarknaden. Dessa huvuduppgifter är dock inte beroende av en stark centralstyrning, snarare tvärtom. har i sin samlade bedömning som presenteras i revisionsrapporten arbetsförmedling (RRV 2001:15) pekat på betydelsen av att bygga nära och långsiktiga kontakter mellan företag och arbetsförmedling. Detta är enligt RRV ett viktigt instrument för att förbättra matchningsmöjligheterna och därmed öka arbetsplaceringarna. RRV:s rekommendation är att dessa företagsinriktade insatser måste anpassas efter olika lokala förutsättningar. Att centralisera styrningen av står i direkt motsättning till de rekommendationer som RRV framför. En tydligare uppdelning av ansvaret kan åstadkommas genom att stärka länsarbetsnämndernas ansvar och omfördela resurser från centralt till länsarbetsnämnderna för att ge dessa möjlighet att utföra sitt uppdrag på ett effektivare sätt. Detta bör ges regeringen till känna. 16.2 Fördelning av resurser lokalt Det faktum att de pilotprojekt som syftat till en ökad samordning mellan arbetsförmedling, försäkringskassa, kommuner och omkringliggande näringsliv har visat goda resultat bör öka incitamenten för att ytterligare förstärka det lokala och regionala ansvaret för arbetsmarknadspolitiken. har i tidigare motioner till föreslagit att ett utökat ansvar med tillhörande resurser bör tilldelas de regionala och lokala delarna av . En modell för fördelning av resurser bör utgå från dels antalet arbetslösa, dels hur länge en arbetssökande i genomsnitt går arbetslös, dels utifrån ett antal individuella faktorer (främst tidigare utbildning). Denna fördelning bör vara huvuduppgiften för chefsmyndigheten inom AMV, inte att göra sig till tolk för vilka arbetssätt som bäst lämpar sig i olika delar av landet. Vad som ovan anförs om fördelning av arbetsmarknadspolitiska resurser till lokal nivå bör ges regeringen till känna. 16.3 Lokal användning av de ekonomiska resurserna När samhället förändras i allt snabbare takt riskerar planeringen att slå fel och gjorda insatser kan bli verkningslösa. Ett sätt att möta problematiken med långsiktig planering är att decentralisera beslutsfattandet. I många sammanhang visar det sig att summan av de lokalt fattade besluten är långt klokare än vad någon central planering kan åstadkomma. Det är i de lokala mötena, mellan arbetssökanden och förmedlare, som man tillsammans kan finna de lämpliga åtgärderna för att motverka arbetslöshet. Enskilda som hamnat i arbetslöshet har alla olika behov. Individuella förutsättningar och behov skiljer sig mellan individer. För att möta detta skall en individuell handlingsplan för den arbetslöse utformas. En individuellt anpassad handlingsplan förutsätter att man lokalt har möjligheten att också besluta om vilka resurser som ska tillföras. Den försöksverksamhet som sker inom socialförsäkringssystemen, och hälso- och sjukvården, med lokal finansiell samordning, visar på hur samordnade insatser underlättar för individen med behov av olika insatser. Dessa försök bör nu permanentas och införas i hela landet. Beslut om hur de medel som fördelas genom stat, kommun, landsting och regioner ska användas bör i större utsträckning fattas lokalt. Detta bör ges regeringen till känna. Vi vill också påpeka att en decentraliserad beslutsmakt också bör innebära större frihet att använda resurserna på ett atypiskt sätt, genom partnerskap med andra aktörer. Det innebär t.ex. att resurser bör kunna användas för att stödja nyetableringar av företag, om detta bedöms ge större positiva effekter. En lokal frihet att besluta över resurserna innebär också ett lokalt ansvar för effekterna av besluten. 16.4 Arbetsmarknadsförstoring Arbetsmarknaden kan göras större genom att en mer differentierad arbetsmarknad skapas. En förutsättning för detta är dock att det lokala näringslivet diversifieras. De orter som haft en god tillväxt och befolkningsökning kan sägas ha utvecklat en bred, differentierad och intressant arbetsmarknad. Många avfolkningsorter däremot kännetecknas ofta av en odifferentierad och smal arbetsmarknad. Ett ensidigt näringsliv, ofta beroende av ett stort företag eller arbetsgivare, är sårbart för förändrade betingelser. Erfarenheterna från några uppmärksammade nedläggningar i exempelvis , Kumla eller understryker detta faktum. Alltför många orter har varit alltför beroende av en stor arbetsgivare och när denne lägger ner och flyttar sin verksamhet får detta oproportionellt stora konsekvenser på orter som saknar ett brett och allsidigt näringsliv. Svensk industris strukturomvandling har slagit hårt mot mindre orter. Detta hade sannolikt kunnat mildras om regeringen fört en annan näringspolitik. En väl utbyggd infrastruktur och fungerande kommunikationer är väsentliga delar i arbetet med att förstora arbetsmarknaderna. Med en god infrastruktur och fungerande kommunikationer ökar förutsättningarna för pendling till och från arbetet. Brister i kollektivtrafik och ett högt bensinpris bidrar till att de lokala arbetsmarknadsområdena minskar. bör besluta att reseavdraget till och från arbetet höjs till per mil och även kommer att omfatta resor till och från barnomsorg för att förbättra möjligheterna att ta ett arbete inom ett större arbetsmarknadsområde. bör vidare besluta att den självkostnadspremie motsvarande som finns i reseavdraget fortsättningsvis delas upp på årets 12 månader för att öka möjligheten för säsongsarbetare att kunna ta del av reseavdraget. 16.5 Utlokalisering av offentlig verksamhet har vid ett flertal tillfällen fattat beslut om att en större del av statlig verksamhet skall lokaliseras ute i landet. Detta beslut har tyvärr inte respekterats i tillräckligt stor utsträckning, något som även regeringen uppmärksammats på av revisorer. Regeringen skriver i sin proposition att en större del av den statliga verksamheten skall utlokaliseras. Detta är löften som upprepats vid ett flertal tillfällen utan att något egentligt resultat har kunnat identifieras. Statistik från statskalender visar att av de 106 nya myndigheter som bildats har 82 förlagts till eller dess absoluta närhet. Detta motsvarar , en anmärkningsvärt hög siffra som visar med vilken frenesi regeringen arbetar för att följa de beslut som har fattat. har vid återkommande tillfällen kritiserat regeringen för att en stor del av den statliga verksamheten lokaliserats till . Regeringen hänvisar till att behovet av närhet till riksdag och regering, kompetensförsörjningsfrågor eller närheten till andra myndigheter och verk gör det nödvändigt att lokalisera verksamheten till . Gemensamt för alla förklaringsmodeller är dock att de bidrar till en snedvridning av den statliga verksamheten i landet. Erfarenheterna visar även att det är verksamheten i periferin som drabbas först när verksamhet skall omorganiseras. Sanningen är den att lokaliseringen av en ny myndighet eller ett verk avgörs redan i samma stund som regeringen tillsätter en utredning i frågan. Det är därför viktigt att det i utredningsdirektiven tydligt skall framgå att lokaliseringen av myndigheten eller verket inte skall ske i . Detta ställer även press på utredningen att utforma program som skall säkerställa kompetens och verksamhetsinriktning hos den nya myndigheten. Utlokalisering av statliga verk bidrar till att bredda arbetsmarknaderna i de regioner som myndigheten lokaliseras till. Regionalekonomiska teorier visar att varje nytt arbetstillfälle genererar ytterligare arbetstillfällen med en faktor tre. Detta gör att även utlokalisering av mindre myndigheter kan få stor regional betydelse, inte minst beroende på att det ofta är högkvalitativa arbetstillfällen. har vid en genomgång av befintliga verk och myndigheter kunnat identifiera ett flertal som helt eller delvis kan utlokaliseras till andra delar av landet. Målsättningen bör vara att inom den kommande utlokalisera myndigheter och verk som motsvarar 50.000 årsarbetstillfällen. Följande bolag, verk och myndigheter skulle med fördel kunna utlokaliseras, helt eller delvis, till olika delar av landet: Datainspektionen Verket för högskoleservice, VHS Statens ljud- och bildarkiv rikskonserter exportråd AB Svensk exportkredit för totalförsvaret Svensk kärnbränsle AB De fyra ombudsmännen för diskriminering DO, , och av medicinsk metodik Kommunikationsforskningsberedningen Patentbesvärsrätten Revisorsnämnden Industrifonden Rymdstyrelsen geologiska undersökning Turistdelegationen Kammarkollegiet utbildningsstöd för internationella adoptionsfrågor Alkoholinspektionen Ytterligare verksamheter som bör omlokaliseras: , BRÅ Kemikalieinspektionen Överstyrelsen för civilberedskap, ÖCB Styrelsen för psykologiskt försvar Systembolaget AMU-gruppen, huvudkontoret , huvudkontoret Vad som ovan anförs om utlokalisering av statliga myndigheter, bolag och verk bör ges regeringen till känna. 17 Regionalpolitik för ökad livskvalitet 17.1 Kultur Kulturen är bärare av många värden i det svenska samhället. Kulturen är bärare av de demokratiska ideal som format vårt land. På de kulturella arenorna erbjuds möjligheter för nya intryck att skapas, idéer utbytas och diskussioner äga rum. Kulturen bidrar i allt väsentligt till att livskraftiga och attraktiva miljöer kan skapas. De undersökningar som den regionalpolitiska utredningen genomförde för att kartlägga orsakerna till den ökade geografiska rörligheten visade att studier och miljöombyte var två av de vanligaste orsakerna till varför människor, framför allt ungdomar, flyttade från sin hembygd. Detta visar att kulturen och fritiden har stor betydelse när det gäller att skapa attraktiva miljöer. Tyvärr har det visat sig att kommuner och landsting i stor utsträckning har genomfört besparingar inom kultur- och fritidssysselsättningar, ofta inom de verksamheter som riktar sig mot barn och ungdomar men även i de verksamheter som riktar sig till andra grupper i samhället. Kulturen bidrar till en ökad livskvalitet genom att den erbjuder nya upplevelser och en meningsfull fritid. Det är därför viktigt att det finns en mångfald inom kulturen i alla delar av landet som tillfredsställer det stora flertalet kulturella smakriktningar som finns. En viktig förutsättning för detta är att människor ges möjlighet att vara medskapande i den kulturella verksamheten. Inte minst är detta viktigt för de otaliga minoriteter som finns i befolkningen. har i sin motion om Kultur och idrott (c013) föreslagit att ett KUL-bidrag skall inrättas som riktar sig direkt till ungdomar, genom ungdomsråd eller dess motsvarighet, för att stimulera ung kultur, av ungdomar, för ungdomar och med ungdomar. Vidare har vi föreslagit att en fjärdedel av det totala kulturanslaget skall riktas mot ungdomar. 17.2 Boende En viktig del i arbetet med att öka människors livskvalitet är möjligheten att skapa förutsättningar för ett attraktivt och billigt boende. Inte minst har närheten till vatten visat sig vara en viktig faktor för många människors val av bosättning. Dagens utformning av strandskyddsreglerna har undandragit många attraktiva boendemiljöer. Detta har skett oavsett om trycket på dessa skyddade strandområden har varit stort eller inte. Utformningen av strandskyddet bör ske på lokal nivå då kunskapen om de berörda strandområdena och utnyttjandet av dessa är störst lokalt. Detta är även en viktig del i principen om det kommunala självstyret. Genom att kommunerna får ansvaret för utformningen av strandskyddet kan fler attraktiva boendemiljöer skapas i många regioner av landet vilket skulle öka attraktiviteten i dessa områden. Detta bör ges regeringen till känna. 17.3 Trygghet En av statens mest grundläggande uppgifter är att garantera trygghet för sina medborgare. Det gäller såväl en ekonomisk och social trygghet som en rättstrygghet. Den ekonomiska och sociala tryggheten är väl fungerande och förhållandevis oberoende av var i landet man bor. Däremot har medborgarnas förtroende för den svenska rättstryggheten urholkats i många regioner av landet. En anledning till detta är de indragningar och omstruktureringar som genomförts av det svenska polisväsendet. Till detta skall läggas den debatt som förs avseende de mindre tingsrätternas fortlevnad. Att det finns tillgång till polis i alla kommuner under dygnets alla timmar är nödvändigt för att människor i alla delar av landet skall känna förtroende för rättssamhället. Dagens situation där vissa delar av landet, exempelvis Norr- och , patrulleras av två eller fyra poliser är ohållbar och leder till en ökad brottslighet och minskad trygghet för de enskilda invånarna i regionen. Långa avstånd leder till att ett arbetspass kan gå åt för att hantera ett rattfylleriärende från början till slut. får andra som är i behov av hjälp, även akut sådan, vänta innan hjälp anländer. Situationen har gått så långt att det i flera kommuner har bildats medborgargarden som patrullerar för att stävja kriminalitet. Det är naturligtvis glädjande att det civila samhället tar ett ökat ansvar för regionernas utveckling, däremot är det oroväckande att detta ansvar även utvidgas till att omfatta områden som hör till rättsstatens mest grundläggande uppgifter. Domstolsväsendet skall vara organiserat så att det kan avgöra mål och ärenden rättsenligt och snabbt samt vara lättillgängligt för medborgarna. anser att det är nödvändigt att det finns en närhet och tillgänglighet till domstolarna. Om det finns ett utbyggt nät av tingsrätter kan onödiga resor undvikas och tid sparas, vilket inte minst är viktigt för rättssäkerheten. Ett centraliserat domstolsväsende riskerar ännu längre handläggningstider, med konsekvenser för t.ex. vittnesmålens trovärdighet. För att regioner skall kunna utvecklas är det viktigt att tryggheten för invånarna är garanterad i största möjliga utsträckning. Detta kan inte sägas vara fallet . Regeringen har med den förda politiken svikit stora delar av landet. 17.4 Hälsa Ett decentraliserat samhälle, som grundas på människors aktiva deltagande, ger de bästa förutsättningarna för att minska ohälsa. Ensamhet, osäkerhet och utanförskap skapar miljöer som har negativ inverkan på människors fysiska och psykiska välbefinnande. Trygghet, tillit, rättvisa, respekt, medbestämmande och belöning som motsvarar den ansträngning man gör, innebär att människor känner ökat trivsel och livskvalitet. I ett samhälle, som är starkt centraliserat och med en utbredd maktlöshet bland många människor, förstärks hälsoskillnaderna. Ett decentraliserat samhälle ökar däremot förutsättningarna för människors inflytande och ger en överblickbar närmiljö som har stor betydelse för en positiv hälsoutveckling. Politiska beslut måste grundas på principen om en hållbar hälsoutveckling och att människor ges möjlighet att leva ett hälsosamt liv. Alla människor, både i stad och på landsbygd, skall ha rätt till närhet till vård och omsorg. Människor skall, oavsett kön, ålder och ekonomiska resurser, erbjudas vård och omsorg av hög kvalitet på likvärdiga villkor. Målet för hälso- och sjukvården är att den skall stärka människors trygghet genom att kunna erbjuda hög kvalitet och vara på lika villkor, samt gälla alla skeden i livet. Vård och omsorg skall erbjudas var och en efter behov. Den solidariska skattefinansieringen av den svenska hälso- och sjukvården skall ligga fast. Patientens eget inflytande skall öka och man skall kunna välja sjukhus i hela landet, om inte vården kan ges vid närmaste sjukhus inom angiven tid. Självbestämmande och valfrihet kräver en mångfald av vårdgivare, och alternativa driftsformer såsom t ex privata, kooperativa, ideella och offentliga bör därför stimuleras. Vården och omsorgen skall kännetecknas av omtanke, värdighet och respekt. Primärvården, basen i svensk hälso- och sjukvård, måste fungera. Förutsättningarna för en bättre vård nära medborgarna kommer att öka tack var de extra resurser, motsvarande 8 miljarder, som omfördelas från försvaret till bl.a. primärvården. Detta centerkrav i uppgörelsen med Socialdemokraterna kommer att ha en regional betydelse för hälso- och sjukvården i hela landet. har de regionala hälsoskillnaderna inte uppmärksammats i tillräcklig utsträckning. Undersökningar visar att det finns skillnader i medellivslängd mellan olika regioner av landet . De regioner som har en kortare medellivslängd är ofta regioner med låg sysselsättning och hög sjukfrånvaro. Det är därför angeläget att öka kunskapen om vad de stora geografiska skillnaderna i hälsa beror på och vilka samhällsinsatser som kan motverka och minska de geografiska hälsoskillnaderna. Ojämlika levnadsvillkor ökar hälsoskillnaderna bland medborgare och därför måste folkhälsoarbetet vara en central del i allt samhällsarbete. Folkhälsoinsatser handlar både om att förebygga sjukdom och att främja hälsa. De insatser som medborgarna gör själva som enskilda individer, som föräldrar, bland släkt och vänner, inom frivilliga organisationer och som deltagare i det demokratiska vardagsarbetet är av stor betydelse för folkhälsoutvecklingen. Det är angeläget att samhället bedriver aktiva folkhälsoinsatser för att motverka kommersiella hälsohot. Samhället kan genom framsynta åtgärder underlätta för den enskilde att leva ett hälsosamt liv. En grundläggande förutsättning för god hälsa ges i skolan. Alarmerande rapporter visar att bristen på fysisk aktivitet i skolan, liksom i samhällslivet i övrigt, leder till oroväckande ökning av bl.a. fetma, benskörhet och ungdomsdiabetes. Antalet idrottstimmar i skolan har minskat liksom övriga fysiska aktiviteter. Kommunerna har här ett mycket stort ansvar för utvecklingen av denna folkhälsofråga. 17.5 Omställning av bostäder Regeringen föreslår i sin proposition fortsatta insatser för att stödja omstruktureringen av kommunala bostadsföretag. I detta förslag ryms många motsättningar. Regeringen föreslår i korthet att skall ges möjlighet att förvärva kommunala bostadshus för omvandling till företagslokaler eller andra ändamål. Regeringen anslår dock inga medel för att genomföra detta. I propositionen framgår dock att kostnaden för åtgärden beräknas uppgå till . Det är anmärkningsvärt att regeringens största enskilda satsning består i att montera ned, alternativt riva, bostadshus och flytta dessa till regioner med bostadsbrist. Ur ett utvecklingspolitiskt perspektiv borde utgångspunkten vara att skapa så goda förutsättningar för företagande i alla delar av landet så att företag väljer att etablera sig i de områden där det finns tillgång till bostäder för arbetskraften. Regeringen väljer dock att driva en avvecklingspolitik där symboliken i att riva hus ersätts med den något mer positiva bilden av husflyttning. Regeringen använder till detta pengar som inte finns i budgeten. Hur finansieringen av denna omställning av de kommunala bostäderna skall ske ber regeringen att få återkomma till. Det är dock tydligt att regeringen inte anser sin politik vara tillräcklig för att förbättra situationen i de kommuner som har en svår bostadsmarknad. En anledning till detta kan vara det faktum att regeringen själv har satt stopp för utförsäljning av allmännyttan i alla delar av landet. Detta leder till att kommer att vara ensam på en marknad där kommuner inte har något annat val än att genomföra en omstrukturering på Vasallens villkor. Allmännyttan har en viktig roll att fylla för bostadsförsörjningen. Allmännyttans bostäder utgör en resurs för att skapa en bas i bostadsbeståndet som kan komma den breda allmänheten till del.