mot · GP02A225 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:A225av ()Bemanningsföretag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om reglering av bemanningsföretagens verksamhet. Motivering Bemanningsföretagens verksamhet regleras i genom lag (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft, som tillåter privata arbetsförmedlingar och personaluthyrningar utan det tidigare kravet om tillstånd från (). Lagen trädde i kraft och ersatte då tidigare gällande lag (1991:746) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft. Lagen innehåller bestämmelser om uthyrningsverksamhet av arbetskraft. Med uthyrning av arbetskraft avses ett rättsförhållande mellan en beställare och en arbetsgivare som innebär att arbetsgivaren mot ersättning ställer arbetstagare till beställarens förfogande för att utföra arbete som hör till beställarens verksamhet (2 §). För att uthyrningsverksamhet ska föreligga måste arbetsgivaren uppbära ersättning i en eller annan form. Ett bemanningsföretag kan i startas av i princip vem som helst, medan samtliga EU-länder, samt , undantaget , , och , kräver att bemanningsföretaget ansöker om och beviljas tillstånd för att kunna bedriva sin verksamhet. är för övrigt ett av de mest liberala länderna vad gäller regelverk för bemanningsföretag. I är bemanningsföretag förbjudna enligt lag. I flera länder finns specifik lagstiftning som tydliggör relationerna mellan bemanningsföretaget, arbetstagaren och den som hyr/nyttjar arbetskraften. Detta är exempelvis fallet i , , och . I vissa fall är lagstiftningen förhållandevis detaljerad. I länder som t.ex. , , och är bemanningsföretag inte tillåtna inom vissa sektorer (t.ex. byggsektorn, jordbruket samt den offentliga sektorn). förbjuder bemanningsföretag inom alla sektorer utom kontorssektorn. Inom EU pågår diskussioner mellan arbetsmarknadens parter. Syftet med förhandlingarna är att försöka få till stånd gemensamma regler för bemanningsföretagen i . Den typ av direktiv som förhandlingarna kan leda fram till innebär en minimireglering. Företagen måste leva upp till en viss skyddsnivå för sina anställda. Från svenskt arbetsgivarhåll ser man parternas skiftande grundinställning som det största problemet i förhandlingarna. Att nuvarande förhållanden vad gäller bemanningsföretagens verksamhet är djupt otillfredsställande bekräftas av såväl som de anställdas organisationer på den svenska arbetsmarknaden. Till skillnad från de fast anställda vet t.ex. de anställda på bemanningsföretagen ofta inte från månad till månad hur stor deras lön kommer att bli. I hade HTF segslitna förhandlingar med arbetsgivarna innan de lyckades avtala fram en garantilön för sina medlemmar. En utredning av personaluthyrningsbranschen beslutades i . Vid behandling av motioner om bemanningsföretag, privat arbetsförmedling och dylikt vid förra hänvisade arbetsmarknadsutskottet (bet. 2000/01:AU8) till pågående utredningsarbete. Mot bakgrund av de uppenbara brister som vidlåder det svenska regelverket är det av väsentlig betydelse att detta utredningsarbete nu kan avslutas och förslag om relevanta lagändringar föreläggas nu pågående . Utan ytterligare dröjsmål borde det kunna fattas beslut om att det i , i likhet med vad som är fallet i de flesta EU-länder samt , ska krävas att bemanningsföretaget ansöker om och beviljas tillstånd för att kunna bedriva sin verksamhet. Likaså bör någon form av auktorisation omfatta denna typ av verksamhet. Gotab, 2001 ()