mot · GP02Kr289 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Kr289av ()Det nationella kulturhistoriska industriarvet Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det nationella ansvaret för de världsunika kulturhistoriska industriarven i utreds. Motivering Det kulturhistoriska arvet i vårt land är rikt och mångskiftande. Här finns miljöer som är att se som hela nationens angelägenhet. Här finns rariteter av internationellt intresse. Hit hör delar av det industrihistoriska kulturarvet, som har sådan dignitet att ett gemensamt nationellt ansvar måste aktualiseras. Världens största kopparindustri I Koppardalen i finns fundament och andra lämningar från första och länge enda storindustri i modern mening: 1600-talets kopparverk och tillhörande industrier. I en uppsats av den belgiske historikern , som fördjupat sig just i metallurgins utveckling , beskrivs anläggningen som ett industrikomplex, som utförts i och som kanske t.o.m. var okänt i . Det omfattade ett verk för raffinering av råkoppar, ett skärverk, en smedja, ett myntpräglingsverk, en spikfabrik, ett sågverk och en kvarn. Anläggningarna tillverkade själva sina vattenhjul, sina smidesbälgar, sina valsar och valsstolar. (Ur , Axel artikel om .) präglades i stort sett alla rikets kopparmynt i , och kopparplåt var en stor exportprodukt, inte minst till slott och kyrkor runt om i hela . Bl.a. fick i sina tak från . Kopparindustrierna i hade ett direkt samband med och stormaktstidens strävanden att stärka roll, inte endast i internationell politik, utan även ekonomiskt. var världens i särklass mest betydande gruva, men råkopparen såldes på export för förädling i andra länder. I , invid yngsta och vildaste fors, fanns förutsättningarna för att etablera en kopparindustri med året runtdrift. På den smala landtungan mellan brusande älv och en stillsam å anlades verken, och den helt avgörande vattenkraften reglerades i nya kanalsystem. Kopparverken i blev i sin samtid världens största industrianläggning för koppar. Åren 16361872 var en kopparstad. Hyttanläggning från den storskaliga industrialismens genombrott När den långa eran av kopparverksamhet var till ända i stod inför genombrottet för storskalig industrialism. De tekniska sprången var enorma: turbiner ersätter vattenhjul i energiförsörjning och allt större kan tyglas. Nya tekniska metoder möjliggör nya satsningar. Med trä- och massaindustrin blir skogen attraktiv som råvara och därmed efterfrågad av fler än järnbruken. Järnvägarna revolutionerar transportsystemen. Nya och smidigare former för kapitalförsörjning växer fram. Kunskap flödar i allt intensivare strömmar länder emellan. Ekonomin börjar bli internationell. I tas nya initiativ. Där kopparverken hade monterats ned anlades det första storjärnverket i och, , ett av de största i . Hyttanläggningen byggdes av skimrande slagg i vacker, katedralslik arkitektur. togs den första masugnen i drift, startades ett valsverk för grovplåt, 1876 tillkom en andra masugn och 1887 martinugn för smidbart järn och ett helt nytt tunnplåtverk. är bland de första järnverken i som använder martinmetoden, som sedan kommer att dominera . Initiativtagare till järnverket är , som här skapar en pakt mellan skogar, Bergslagens gruvor och den förnämliga vattenkraftförsörjningen som geografin i erbjuder. 1905 blir familjen majoritetsägare och 1910 ensamägare av . Masugnarna hyttanläggning drivs till 1938, då järnverket har tagit i bruk nya metoder och nya landområden. Hyttanläggningen lämnas kvar och är en unik skatt för kunskap om ett avgörande och mycket optimistiskt skede i industriella och ekonomiska utveckling. Professor har skrivit följande: I och för järn- och stålindustrin finns inte många bevarandeobjekt som kan jämföras med hytta. (Ur , artikel om .) Anläggningens pärla är, enligt många industrihistoriker, martinugnarna, som är byggda före elmotorns tid och helt unika i sitt slag. För många kulturintresserade är hyttans rosthus en välkänd och uppskattad konsthall, där äger rum . Art, som genomförs av kommun, visar samtidskonst i samspel med hyttans skimrande slagg, mäktiga ugnar och rostiga järnformationer. Det gamla industriområdet i , Koppardalen, rymmer således två kulturhistoriskt värdefulla industriarv, som båda om än inte i formella bemärkelse är att betrakta som världsarv. Området är i kommuns ägo och kommunen har, med stora egeninsatser men även med stöd av bl.a. statliga medel för kulturmiljövård, inlett en varsam restaurering av området. Ambitionen är att kunna göra området med spår från fyra sekel av industriverksamhet tillgängligt för allmänheten. Kommunen har tagit emot rikdagsledamöter för studiebesök i och fört dialog om hur ansvaret för de unika miljöerna ska kunna tryggas och förvaltas . Området är klassat som kulturmiljö av riksintresse. Det är rimligt att ett statligt engagemang kan utvecklas för de unika industriarv, som är belägna i , och jag föreslår därför att formerna för detta nu utreds.