mot · GP02Kr251 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Kr251av och ()Stiftelsen till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om behovet av att inom ramen för statens insatser för att bevara kulturarvet finna vägar till en stabilare finansiering av sådana unika institutioner som Stiftelsen . är en värdefull och unik resurs. Den har en spetskompetens på flera viktiga områden för bevarande av vårt kulturarv. Den är också den enda regionala konservatorsateljén i och dess verksamhet visar på de intressanta möjligheter som kan finnas i utvecklandet av andra regionala konservatorsateljéer. Stiftelsen bildades genom en överenskommelse mellan , samt . Bakgrunden till bildandet var ett väl känt behov av resurser för en specialiserad konservering av museiföremål. Det gällde resurser i form av såväl personell kompetens som avancerad, kostsam utrustning och ändamålsenliga lokaler. Detta var tillgångar som upplevdes som så speciella att de krävde ett större arbetsunderlag än det varje enskild stiftare kunde erbjuda. Verksamheten är stationerad i stadsdelen i och i direkt anslutning till före detta , som integrerats i det nybildade statliga , vilket nu är i färd med att lämna lokalerna i Gårdaområdet. Detta innebär dock inte att konservatorsateljéns förbindelser med bryts. Stiftelsens framtida samverkan med det nya museet skall dokumenteras i en särskild ömsesidig överenskommelse. Stiftelsens ursprungliga verksamhet att för berörda regionmuseer bedriva specialiserad konservering av museiföremål, företrädesvis konst och kulturhistoriskt material har efterhand utvidgats och fördjupats samt därvid påverkats av den nya lagen om kulturminnen, som trädde 1989. Stiftelsen har bl a åtagit sig stora restaurerings- och konserveringsuppgifter för och samt har aktivt medverkat i det s.k. , enligt uppgift ett av de största uppdragsbaserade arkeologiska projekten under vatten som bedrivits i . Ett liknande, men troligen än större projekt är det påbörjade arkeologiska arbetet i anslutning till byggandet av den s.k. i hamnområde. I samtliga dessa större arbetsuppgifter är stiftelsen samverkanspartner med . Från att ursprungligen ha arbetat enbart med enskilda objekt för stiftarnas regionmuseer ställs således nu anspråk på att stiftelsen även skall arbeta med hela komplexa system kring bevarandefrågor och vårt kulturarv. I en strävan att vidga stiftelsens kompetens samt att säkra återväxten av kompetent personal har stiftelsen etablerat ett intimt samarbete med samt bereder även studenter från andra universitet i möjlighet att praktisera vid ateljén i . Verksamheten finansierades ursprungligen enbart genom bidrag från stiftarna samt från , förmedlat till stiftelsen via stiftarnas länsmuseer. Efterhand har dock den externa verksamheten (dvs. uppdrag från andra än stiftarnas museer), kommit att få en allt större budgetmässig betydelse. Bidragen från stiftarna och staten svarar för , , av stiftelsens budgetomslutning. Resterande intäkter skall således åstadkommas genom extern verksamhet, vilket innebär en mycket hög självfinansiering. Årets budget, , inrymmer den grundbemanning med 10 årsarbetare som erfordras för att stiftelsen skall kunna svara för den spetskompetens som efterfrågas. Därtill kommer kostnaderna för de specialutrustade lokaler som erfordras för verksamheten. Det är en stram budget, där den bidragsfinansierade verksamheten inte kan täcka de behov som redovisas från stiftarnas institutioner. Stiftelsen har således utvecklats från att vara en för de tre stiftarna klart begränsad serviceinstitution till en för stiftarna, samt för , och betydelsefull resurs med spetskompetens för bevarandefrågor om vårt kulturarv. De statsbidrag som stiftelsen får del av slussas till stiftelsen via tre museer. Ur administrativ synpunkt vore det enklare att Stiftelsen inryms i den grupp som är berättigad att erhålla direkta statliga bidrag från . Det är önskvärt att staten även i övrigt söker finna vägar till en stabilare finansiering av stiftelsens verksamhet. Inom ramen för statens insatser är det rimligt att staten ger ett betydligt större bidrag än för att bevara vårt kulturarv. Gotab, 2001 () ()