mot · GP02Ju340 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Ju340av m.fl. (v)Kriminalvården 1 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening att kvinnors situation inom kriminalvårdens olika delar särskilt skall uppmärksammas i enlighet med vad i motionen anförs. tillkännager för regeringen som sin mening att en uppföljning och utvärdering av de förändringar som gjorts inom häktesverksamheten för att förhindra brott mot de mänskliga rättigheterna skall genomföras. tillkännager för regeringen som sin mening att frågan om en särskild reglering för unga i häkte måste utredas i enlighet med beslut . tillkännager för regeringen som sin mening att en översyn skall göras vad beträffar de ekonomiska konsekvenser som uppstått vid införandet av alternativa påföljder. tillkännager för regeringen som sin mening att den alternativa påföljden intensivövervakning med elektronisk fotboja skall utvidgas till att kunna utdömas för straff upp . tillkännager för regeringen som sin mening att möjlighet till halvtidsfrigivning skall införas för dem som första gången döms till fängelsestraff. tillkännager för regeringen som sin mening att särskilda åtgärder skall vidtas för att förbättra möjligheten till studier inom anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening att de långtidsdömdas situation särskilt skall uppmärksammas i enlighet med vad i motionen anförs. tillkännager för regeringen som sin mening att verksamheten med mottagningsenheter för långtidsdömda skall utredas i enlighet med vad i motionen anförs. tillkännager för regeringen som sin mening att livstidsstraffet skall avskaffas och ersättas med tidsbestämda straff. tillkännager för regeringen som sin mening att möjligheten för utvisningsdömda att få permission med s.k. fotboja skall utredas. tillkännager för regeringen som sin mening att verksamheten till stöd för barn till dömda måste utvecklas. 2 Häkten Personer som anklagas för att ha begått brott får ofta sin första erfarenhet av kriminalvården när de placeras i häkte. Häktena är en viktig del av kriminalvården och en verksamhet som lever en ganska anonym tillvaro. Intresset från den politiska sfären och media begränsas ofta till exceptionella händelser. Häktena har dock en unik ställning dels för att man där håller människor inlåsta som inte är dömda utan enbart misstänkta för brott, dels är förhållandena ofta hårdare än till exempel i fängelse. har fått kritik av för att bryta mot den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning på grund av förhållandena på de svenska häktena. En del åtgärder har vidtagits efter denna kritik men trots att det gått rapporten kom kvarstår mycket att göra. Anledningen till att förbättringarna har avstannat är givetvis den nuvarande ansträngda ekonomiska verkligheten. I samband med att platsbristen har ökat har också arbetet med att skapa förbättringar avstannat i vissa avseenden har det även gått bakåt. 2.1 Restriktioner Ett område där kritik med anledning av tortyrkonventionen var mycket stark gällde de restriktioner som åklagarna utfärdar i samband med häktningen. Dessa ansågs ofta slentrianmässiga och i mycket stor utsträckning handlade det om fullständiga restriktioner. Detta innebär att den intagne inte får ha någon som helst kontakt med omvärlden, vare sig genom media eller någon personlig kontakt utanför rättsväsendet. Lagändringar har gjort att situationen har förbättrats något, men enligt bör man fundera över huruvida fler förändringar behöver göras. Ett exempel är möjligheten till gemensamhetstid för dem som inte har restriktioner mot att bryta isoleringen. Vid flera häkten har problem att genomföra denna typ av åtgärder uppstått då utrymmena inte har varit gjorda för att inrymma sådan verksamhet. När man nu bygger nytt ser man till att det utrymmet finns, men vid äldre häkten har man varit tvungna att ta till provisoriska lösningar. Detta gör att miljön inte lever upp till de krav som bör kunna ställas, vare sig för de häktade eller personalen. När man nu dessutom under haft ständiga överbeläggningar har det varit mycket svårt att genomföra verksamheten Vi anser att man nu bör göra en uppföljning och utvärdering av förändringarna och eventuellt vidta ytterligare åtgärder för att garantera att vi inte bryter mot tortyrkonventionen. 2.2 Motivationsarbete Tiden i häktet är för många en mycket omskakande upplevelse oavsett bakgrunden till varför de befinner sig där. Många hamnar i en djup kris och behöver hjälp. När det gäller missbrukare är dessa ofta akut drogpåverkade vid intagning i häkte och då inträder naturligtvis en avgiftningssituation med starka abstinensbesvär. Detta är en av anledningarna till att vi haft en relativt hög andel av självmord på våra häkten. Detta är utomordentligt allvarligt och staten måste ta ett stort ansvar för att människor som sätts i förvar får det stöd och den hjälp som behövs. Den viktigaste resursen i detta viktiga arbete är personalen, den måste få bättre utbildning på den här typen av frågor och dessutom kontinuerlig handledning och vidareutbildning. Tillgången till sjukvårdspersonal måste vara hög. Ytterligare en viktig faktor är personaltätheten. Det måste finnas utrymme för extra tillsyn av intagna med behov av sådan utan att det får till konsekvens att man måste förändra och dra ner på övrig verksamhet. Verksamheten behöver också utvecklas så att man tar vara på möjligheten att påbörja insatser för att motivera och förbereda den häktade för ett liv utan missbruk och kriminalitet. Häktesverksamheten liksom övriga delar av kriminalvården är en klart mansdominerad värld där den manlige internen utgör den norm som verksamheten är uppbyggd kring. finns vare sig kunskap om eller beredskap för kvinnors särskilda situation och behov. Detta gäller såväl lokalers utformning, motiveringsarbetets upplägg som de sjukvårdsresurser som tillhandahålls. Det är därför oerhört viktigt att de häktade kvinnornas situation ses över och att åtgärder för att förbättra kvinnors situation vidtas. 2.3 Unga i häkten har drivit frågan om situationen för ungdomar i häkten. Utvecklingen har lett till att fler och fler ungdomar häktas. De sitter också där allt . Man måste starkt ifrågasätta lämpligheten i att denna grupp överhuvudtaget vistas i häktesmiljö. Personalen saknar oftast också tillräcklig kunskap och kompetens för att kunna tillgodose ungdomarnas behov. Vi har föreslagit att det som ett alternativ bör inrättas särskilda platser för denna grupp på exempelvis § 12-hem. Efter ett motionskrav från gav ett enhälligt tillkännagivande till regeringen om att man bör låta utreda denna fråga. Detta till trots har det fortfarande inte hänt någonting. Därför vill vi uppmärksamma frågan även detta år. Då utvecklingen ser ut att gå mot ett ökat antal unga häktade brådskar frågan. 3 Frivård Frivården är ytterligare en mycket viktig del av kriminalvården som det talas alldeles för lite om. Frivården ansvarar för de alternativa påföljderna så som skyddstillsyn, övervakning, villkorlig dom, kontraktsvård, samhällstjänst och intensivövervakning. tillkommer även intensivövervakning vid utslussning av långtidsdömda. Dessutom är frivården den viktigaste länken till samhället när det gäller förberedelser för frigivning och tiden efter frigivning från fängelse. har fler alternativa påföljder införts, och därmed har nya och fler krav ställts på frivården. Den ansträngda ekonomiska situationen inom kriminalvården har gjort att resurser inte tillförts frivården i samma utsträckning som nya uppgifter. Det har inte varit möjligt att fördela om resurser som det har varit nödvändigt med besparingar. Härmed uppstår en risk att de alternativa påföljderna som införs inte får önskade resultat och att allmänhetens och domstolarnas förtroende för påföljderna minskar. Den positiva utvecklingen när det gäller införandet av alternativa påföljder riskerar därmed att brytas. En översyn bör därför göras över vilka ekonomiska konsekvenser införandet av alternativa påföljder har, och hur medelsfördelningen inom kriminalvården därmed skall se ut. 3.1 Påföljden intensivövervakning med fotboja bör utvidgas En av de påföljder som införts och som har haft ett mycket positivt resultat är intensivövervakning med elektronisk fotboja. När påföljden infördes var det en begränsad försöksverksamhet som riktade sig till dem som dömdes till strafftider på upp . Försöket utvärderades av Brå som visade på ett mycket gott resultat. Påföljden permanentades 1997. Den maximala strafftiden som kan medföra fotboja har höjts . anser att fotboja ofta är en bra påföljd eftersom att man på detta sätt kan undvika de skadliga effekter som en fängelsevistelse oftast har. En av de stora vinsterna är att klienten med denna påföljd får ta ett större ansvar för att följa de regler som följer av påföljden. Bland annat krävs av den dömde att han eller hon ska vara drogfri i den miljö som de sedan skall leva i. I många fall innebär detta att drogfriheten håller i sig även sedan intensivövervakningen har upphört. Utredningen som låg till grund för beslutet att införa denna påföljd föreslog att straffsatser upp borde komma i fråga, men enligt försiktighetsprincipen valde man . anser att med de kunskaper som finns och det positiva resultat som har uppnått är det att ta steget att följa det ursprungliga förslaget och att elektronisk fotboja skall kunna användas som påföljd när det gäller straff på upp . Då detta kommer att innefatta flera nya brottstyper bör man införa en försöksperiod med uppföljning och utvärdering av Brå. 3.2 Programverksamhet Programverksamheten inom frivården har varit relativt välutvecklad. Att arbeta med klienter som lever ute i det fria har ställt höga krav på bra innehåll. Tyvärr har programverksamheten inte kunnat utvecklas i samma utsträckning då flera nya arbetsuppgifter tagit mer av de personella resurserna. Programarbetet har inom hela kriminalvården påbörjat en stor förändring vilket har varit nödvändigt. Programmen skall vara utvärderade och verkningsfulla för att ackrediteras. De ska vara lika över hela landet. Detta är en mycket positiv förändring men det skapar också problem då arbetet med att utveckla och ackreditera programmen tar . Därefter införs de successivt. I övergångsskedet måste man därför vinnlägga sig om att inte klienterna får allt mindre programverksamhet och att påföljderna därmed urholkas. Då man inom frivården nu bara får resurser till ackrediterade program måste övergångsverksamhet finansieras inom ramen, vilket bidrar till en negativ utveckling. Detta bör uppmärksammas särskilt. 3.3 Kvinnor inom frivården Frivården har en särskilt betydelsefull roll när det gäller kvinnor som begår brott, då en stor andel kvinnor inom kriminalvården döms till påföljder under frivårdens ansvarsområde. Det har på vissa håll utvecklats program och verksamheter för kvinnor men trots detta har inte kvinnors särskilda behov fått ett tillräckligt starkt genomslag inom frivårdens verksamhet. Därför måste kunskapen om och arbetet med förståelsen av kvinnors särskilda behov intensifieras och utvecklas. 3.4 Frigivningsverksamhet Den nya organisationen har skapat större möjligheter för frivården att delta mer aktivt i frigivningsförberedelserna genom att samverkan mellan anstalter och frivård har utvecklats . Platsbristen och den ökade specialiseringen av anstalter ställer dock till problem eftersom avstånden mellan den frivård som skall ha ansvaret för en intern vid frigivningen och den aktuella kriminalvårdsanstalten kan vara stort. Detta blir personalkrävande och gör att besöken under slutskedet inte kan bli så täta som önskvärt. Således behöver problemet uppmärksammas vid uppföljningen av verksamhetsförändringarna på anstalter. Frivården är den viktigaste resursen när det gäller frigivningsförberedelserna och hur tiden efter frigivningen kommer att fungera, eftersom de är den viktiga länken till , arbetsförmedlingarna och bostadsförmedlingarna på den ort där den frigivna skall vistas efter normaliseringsprincipen. Vid den försöksverksamhet som har initierats av regeringen och som skall utvärderas av Brå har man tydligt lyft fram frivårdens roll. Det bör även göras tydligt för övriga samarbetspartner vilka skyldigheter de har enligt normaliseringsprincipen, annars riskerar man att inte uppnå önskade resultat. 4 Fängelse Antalet fängelsedömda har varit relativt den senaste fem årsperioden, ca 5 000 , ändå har platsbristen stadig ökat och är ett stort problem. Dömda blir kvar på häkten på grund av att det inte finns lediga platser på anstalter. Detta är också ett brott mot den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Härigenom blir situationen på häktena också svårare och svårare: På flera håll har man vid ett flertal tillfällen fått använda arrestplatser som häktesplatser. Möjligheterna att placera de intagna på anstalter med program och verksamheter utifrån behov minskar. Istället får man använda de lediga platser som man kan få tag på. Tanken med specialiserade anstalter med speciella programinriktningar för att matcha klienternas behov håller på att falla sönder. Bristen på platser på anstalterna inger också oro ur såväl brottsbekämpnings- som säkerhetsperspektiv. Att kunna separera medlemmar ur exempelvis kriminella organisationer blir givetvis svårare när platsbrist råder. Trots de senaste årens ansträngda ekonomiska läge har man fattat beslut om att öka antalet platser för att möta den akuta situationen och att i möjligaste mån undvika att bryta mot gällande lagstiftningar. För att nå långsiktiga lösningar måste man dock klara ut hur kriminalvården skall kunna möta kraven som ställs i lagstiftningen med de ekonomiska ramar som ställs till förfogande. 4.1 Strafftiderna har ökat En av anledningarna till att denna situation uppstått är den kraftiga ökningen av livstids- och långtidsdömda . Även om inflödet har varit relativt så har utflödet stadigt minskat. Detta beror till en del på att brottsligheten har blivit grövre, men det kan inte helt förklara den stora ökningen. Några viktiga faktorer är att det har skett straffskärpningar lagstiftningsvägen och synes påföljderna i en större utsträckning hamna högre upp i straffskalan. När det gäller livstidsdömda och deras faktiska strafftid samverkar flera faktorer, dels den allmänna opinionen, dels den politiska påverkan som berörs i ett särskilt avsnitt nedan. Den avgörande faktorn är dock de kraftigt höjda straffnivåerna för narkotikabrott. Det är möjligt att utdöma ett straff beroende på tidigare straff och återstående strafftid, vilket innebär att lagens strängaste straff rent generellt inte kan sättas lägre än detta. var det möjligt att ansöka om frigivning efter att ha avtjänat halva tiden av sitt straff, gäller istället att två tredjedelar ska vara avtjänat för att frigivning ska komma i fråga. Detta var en förändring som i ett slag ökade den faktiska tiden som man avtjänar på anstalt och därmed också behovet av platser på anstalter. var emot avskaffandet av halvtidsfrigivningen. Vi har varit kritiska mot utvecklingen till allt längre strafftider. Överallt i världen har det visat sig att hårda fängelsestraff inte har någon effekt på brottsutvecklingen i ett land, däremot finns det forskning som visar att långa fängelsestraff minskar möjligheterna till återanpassning i samhället. tycker att det är dags att vända utvecklingen och att ge människor, även om de har begått brott, en möjlighet att rehabiliteras och integreras i samhället igen. anser att man bör återinföra halvtidsfrigivningen. Den viktigaste gruppen är förstagångsdömda där det är otroligt viktigt att bryta deras påbörjade kriminella bana. Detta bör ges regeringen till känna. 4.2 Rehabilitering Kriminalvården har tagit stora steg i arbetet med att förbättra programverksamheten. pågår liksom inom frivården arbete med att införa ackrediterade program som är vetenskapligt underbyggda och som har påvisade goda effekter. Programmen berör alla olika områden som har koppling till kriminalitet och missbruk. Arbetet kommer att ta delvis av resursskäl, men framför allt för att processen att utbilda personal, införa och kvalitetssäkra programmen kräver omsorg om man ska skapa verkliga förutsättningar för ett bra resultat. Arbetet har inneburit att antalet programtimmar på anstalterna har sjunkit eftersom många av de, ofta hemsnickrade, program som har funnits försvunnit. anser att detta är en riktig utveckling. Kvaliteten i behandlingsarbetet har varit bristande på många håll inom kriminalvården, och det har inte gett någon större positiv effekt för den intagnes möjligheter att leva ett liv utan kriminalitet och missbruk. En viktig fråga för att möjliggöra en återanpassning till samhället är utbildning. Vi vet att en mycket stor del av internerna saknar grundläggande kunskaper och att de ofta har stora läs- och skrivsvårigheter. Dessa baskunskaper är nödvändiga för att klara sig ute i samhället. Därför måste det göras stora satsningar på studieverksamheten. anser att det måste läggas lika stor vikt vid deltagande i studier som det görs när det gäller programverksamheten och arbetsverksamheten, där man till och med har arbetsplikt. Alla anstalter har arbetsverksamhet men innehållet och kvaliteten skiftar på de olika anstalterna. Arbetet har flera funktioner att fylla: social träning, öva upp uthållighet och kunna jobba tillsammans i grupp. Även om arbetsinnehållet inte håller hög kvalitet har arbetet i sig således en viktig funktion. Trots detta måste nu resurser satsas för att skapa arbete med ett vettigt innehåll, något som kan användas utanför anstalterna. Den ordinarie arbetsmarknaden skall vara förebilden för att ge större möjligheter för internerna att efter frigivning faktiskt få ett arbete. När det gäller kvinnornas arbetsmöjligheter på anstalt så är bristen ännu mer påtaglig. De arbeten som erbjuds är ofta tvätteriverksamhet. Här måste omedelbara förändringar komma till stånd. Detta bör ges regeringen tillkänna. 4.3 Långtidsdömda Antalet dömda till långa fängelsestraff har som ovan nämnts ökat . Situationen för denna grupp är särskilt svår, och de är oftast intagna på anstalter som har högsta säkerhetsklass. Påfrestningarna och konflikterna har ökat i omfattning, och våldet har trappats upp. Det har också blivit vanligare med gängbildningar på anstalterna. Vissa har sitt ursprung utanför anstalterna, andra skapas inne på anstalterna. Detta är en oroväckande utveckling, och risken finns att allt fler kommer att känna ett behov av att ingå i någon gruppering för att klara sig under anstaltsvistelsen. Det är därför extra viktigt att uppmärksamma de långtidsdömdas situation. Det finns i detta ett vägval: Antingen fortsätter man med att vidta ökade säkerhetsåtgärder för alla långtidsdömda med tillskapande av mindre och mindre avdelningar för att minska kontaktytorna mellan internerna generellt eller så väljer man olika lösningar för olika behov. anser att de förstnämnda åtgärderna är nödvändiga för en liten grupp av internerna för att kunna tillgodose skyddsbehovet både hos andra interner och personal. Detta får dock inte drabba alla långtidsdömda. Istället måste man nu utveckla olika modeller för anstalterna så att de fångar som visar en positiv utveckling ska ha möjlighet att vara på anstalter med större avdelningar med exempelvis större utbud av fritidsaktiviteter. Framför allt måste de som är förstagångsdömda, om det inte finns synnerliga skäl, placeras på denna typ av anstalter 4.4 Mottagningsenheter Vid anstalten i Kumla infördes en särskild mottagningsenhet. Vid denna enhet placeras alla som har dömts till av verkställigheten. Syftet med detta är att göra en kartläggning av klienten, hans behov och även en så kallad farlighetsbedömning. Kartläggningen ska sedan ligga till grund för placeringen av klienten så att både samhällsskyddet och klientens behov kan tillgodoses. Denna verksamhet har visat sig vara mycket positiv och den utvecklas ständigt genom att metoderna och verktygen för kartläggningen förbättras. anser att man nu kan fundera på nästa steg i utvecklingen. I har man infört särskilda avdelningar för dem som är dömda till eller livstid där de får vistas av verkställigheten. På dessa avdelningar satsar man extra på bearbetning av brottet och den uppgivenhet och förvirring som ett så långt straff givetvis ger upphov till. På dessa avdelningar ges också hjälp med att lösa praktiska problem som kan uppstå utanför anstalten. Exempel på sådant är familjeproblem, barnen i familjen och liknande. Därutöver ges information om hur fängelset och fängelselivet fungerar, vad som krävs av en, vilka rättigheter man har och vart man skall vända sig med olika ärenden. Behovet av denna typ av information och behandling har visat sig stort då många av dem som tagits in på dessa enheter är dömda för mord, ofta relationsmord, men de har ingen kriminell bakgrund eller erfarenhet av kriminalvård. Genom att man koncentrerar sig på att lösa och bearbeta olika typer av problem och att förbereda sig för anstaltsvistelsen är man mycket lugnare och mer välfungerande när man placeras vid vanlig anstalt. Resultatet har blivit att anstalterna fungerar bättre och att antalet incidenter har minskat. Regeringen bör utreda möjligheterna att införa denna typ av verksamhet i . 4.5 Livstidsstraffet Grundprincipen för allt dömande är att påföljder skall vara rättvisa och förutsägbara, en annan grundprincip är att domstolarna skall vara den dömande makten frikopplad från den politiska som är den lagstiftande makten. Ändå är det så att det strängaste straffet som kan utdömas i inte kan sägas omfattas av dessa principer. Livstidsstraffet bygger i sin nuvarande form på att regeringen är den instans som slutligen, genom nådeinstitutet, bestämmer strafftidens längd. Detta gör att principen om att påföljdssystemet skall vara rättvist bryts. bygger helt på individuella bedömningar, föutsägbarheten existerar inte heller med denna modell eftersom möjligheten att förutsäga när man kan få nåd och få straffet tidsbestämt inte existerar. Principen att domstolarna skall vara den dömande makten och vara frikopplade från den politiska sätts ur spel med den konstruktion som livstidsstraffet har . Istället får regeringen bestämma strafftidens längd. Regeringen har äntligen tagit ett steg i rätt riktning och tillsatt en utredning som skall se över konstruktionen av livstidsstraffet. I direktiven finns tankar på att tillsätta en oberoende nämnd som skall ta ställning till nådeansökningar och tidsbestämma straffen. Man skall även pröva möjligheten att ha fastställt tidsintervall när saken skall prövas. Detta är positivt och löser en del av de principiella problem som finns . Men det löser inte frågan om det är rimligt att de som har dömts för brott får sin strafftid påverkad av vad som händer . Sker det grova och uppmärksammade brott och allmänhetens attityder hårdnar eller förändras det politiska klimatet i dessa frågor är det ofrånkomligt att det kommer att påverka strafftidens längd. Därför anser att livstidsstraffet skall avskaffas och ersättas med ett tidsbestämt straff. 4.6 Livstidsdömda Antalet livstidsdömda i har ökat mycket kraftigt . var antalet livstidsdömda 101, vilket ställer särskilt stora krav på kriminalvården. Livstidsdömda lever i ett vakuum, de vet inte hur länge de ska sitta och känner ofta dålig motivation för att ingå i programverksamhet och liknande. Om man inte kan se någon sluttid för straffet riskerar vi att få ett hårdare klimat hos denna grupp eftersom de upplever att de inte har något att förlora. Detta har också blivit utvecklingen och antalet incidenter på anstalterna har ökat både mellan interner och gentemot personalen. Livstidsdömda kvinnor har inte existerat i modern kriminalvård , då den första kvinnan dömdes till livstid. har fyra kvinnor dömts till lagens strängaste straff.