mot · GP02U302 · 2001-10-05 00:00:00 — Det råder bred enighet om att konsolidera och förenkla fördragen, något som också fastställts i Amsterdamfördraget. Även om det är svårt, därför att många av paragraferna tillkommit genom kompromisser och öppnats för olika tolkningar, är det ett angeläget arbete. Svårigheterna visar också på behovet av att förena arbetet med att förenkla fördragen med en diskussion om vad EU egentligen syftar till. Enligt vår uppfattning måste diskussionerna om form och innehåll föras parallellt. En utgångspunkt är att man bör bygga vidare på EU:s unika karaktär av mellanstatlighet och överstatlighet. Detta bör synas i makten över fördragen. Där är det varken önskvärt eller möjligt att gå vidare och öppna för fördragsändringar genom majoritetsbeslut. Makten över fördragen ska ligga i medlemsstaternas händer. 8.2 Förskjut tyngdpunkten mot de valda institutionerna Det är viktigt att EU har en folklig förankring. Det är viktigt att demokratin utvecklas och att beslutsvägar, ansvar och ansvarsområden blir tydligare. En viktig fråga när det gäller stärkandet av demokratin och öppenheten är frågan om kommissionens ställning. Kommissionen är en enorm organisation, med egna intressen, spelregler och konflikter. Tjänstemännen har ensamrätt när det gäller att komma med förslag och har möjlighet att vägra släppa igenom frågor där både regeringarna i ministerrådet och de folkvalda i parlamentet är överens. Kommissionen har ingen skyldighet att följa önskemål från parlamentet eller rådet. Kommissionen är EU:s verkställande kraft och en tjänstemannaorganisation. Det är dags att utveckla denna funktion genom att renodla uppgifterna och underställa kommissionen de beslut som fattas i de politiska institutionerna. En av kommissionens viktigaste uppgifter är att övervaka fördragen och deras tillämpning i medlemsstaterna. Såväl ministerråd som parlament bör ha initiativrätt. De förändringar som görs i de båda institutionerna bör kunna passera utan att på nytt godkännas av kommissionen. En tydligare beslutsstruktur, där beslut måste passera båda institutionerna skulle underlätta insyn och offentlig debatt. Detta bör ges regeringen till känna. 8.3 EU:s kompetens Den europeiska unionens kompetenser är förhållandevis väl definierade. Problemet är att de är spridda i fördragstexter och har kompletterats med ett frikostigt antal undantag och paragrafer som gör det möjligt att lyfta upp nya frågor på dagordningen utan någon nämnvärd debatt. EG-fördragets artikel 308 har använts för att utvidga EU:s kompetens inom en rad områden. som fördragen blir oöverskådliga och det är svårt att avgöra vad EU beslutar om och inte beslutar om, innebär det även att unionen blir svagare inom de områden där det finns ett behov av kraftfullt agerande. Vi efterlyser en tydlighet genom att unionens kompetenser samlas i en kompetenskatalog. Denna kan vara uppdelad enligt (1) exklusiva kompetenser, (2) kompetenser delade mellan unionen och medlemsstaterna samt (3) frågor där unionen används som mellanstatligt samarbetsforum. Ambitionen är inte att nu försöka göra en indelning i vilka kompetenser som bör definieras under respektive rubrik, utan att inleda en diskussion om hur man dels ska tydliggöra unionens kompetenser, dels vilka frågor som ska vara föremål för gemensamt agerande. Vad som ovan sagt om skapandet av en kompetenskatalog ges regeringen till känna. 8.4 En tvådelad konstitution Det är troligt att det kommer att finnas en hård kärna i unionen med en mycket bred uppslutning och som knappast kommer att ändras särskilt snabbt. Hit hör t.ex. frågor om institutionella arrangemang och rösträttsregler. I strävan att ha en författning som kan förändras över tiden krävs emellertid också ett arrangemang som gör att t.ex. kompetenskatalogen kan förhandlas om på ett smidigare sätt än att lyfta upp hela fördraget till omförhandling. På samma sätt har man resonerat även inom gemensamma områden, som t.ex. utrikes- och säkerhetspolitiken, där man kräver enhällighet om gemensamma insatser, men tillåter beslut om praktiska åtgärder att fattas med kvalificerad majoritet. Vi menar därför att man bör fullfölja en sådan tanke genom att dela upp konstitutionen i två delar; en fast kärna som bör vara mycket svår att förändra och ett avsnitt som behandlar unionens politiska innehåll, däribland kompetenskatalogen. Den senare bör man finna former för att fatta beslut om under enklare former, även om kravet på enhällighet bör kvarstå. Vad som ovan sagts om uppdelning av i två delar ges regeringen till känna. 8.5 Beslutsprocedurerna präglas EU ännu av ett stort antal procedurer för beslutsfattande. I stor utsträckning sammanfaller dessa med varandra. Rimligen bör det vara tillräckligt med tre eller fyra beslutsprocedurer för att täcka de situationer som uppstår genom den ovannämnda kompetenskatalogen. Inom områden där unionen har exklusiv kompetens bör beslut fattas genom majoritetsbeslut i de båda beslutande organen. Inom områden där det förekommer endast ett mellanstatligt samarbete bör beslut självfallet fattas med enhällighet inom ministerrådet och parlamentet ha ett begränsat inflytande. En något mer komplicerad fråga är hur delade kompetenser bör hanteras, t.ex. genom majoritet i parlamentet och enhällighet i ministerrådet, eller genom att de båda institutionerna hanterar olika delar av frågorna. Sådana konstruktioner är inte främmande t.ex. i , där senaten ensam godkänner ingångna traktat utan representanthusets godkännande. En ytterligare fråga är vilken typ av majoritet som ska krävas. Vi är öppna för att beslut i parlamentet bör ske genom enkla majoriteter. Frågan är på vilket sätt beslut bör fattas i ministerrådet . En attraktiv lösning är att tillämpa ett slags kvalificerad dubbel majoritet, där en kvalificerad mängd röster, representerande en kvalificerad majoritet av befolkningen i medlemsstaterna, tillåts fälla avgörandet. Det skulle garantera ökade möjligheter att blockera beslut såväl för flera små medlemsstater tillsammans som för ett fåtal stora medlemsstater. Därigenom kan också balansen mellan små och stora staters intressen bevaras. Vad som ovan sagts om beslutprocedurens förändring och förtydligande ges regeringen till känna. 8.6 De kontrollerande organens uppgifter Tillkomsten av en europeisk ombudsman var ett viktigt steg för att stärka medborgarnas möjligheter att hävda sin rätt också gentemot EU:s institutioner. Denna form av kontrollerande makt bör stärkas ytterligare genom en rätt att också ställa krav på förändring i institutionerna och omprövning av fattade beslut. I det arbetet är också en ytterligare förstärkt insyn, genom utveckling av allmänhetens rätt att få avgiftsfri tillgång till handlingar hos EU-institutionerna, angelägen. Detta ges regeringen till känna. Den stadga om mänskliga rättigheter som tagits fram innebär ett viktigt steg mot en tydlig rättsordning som värnar individers rättigheter gentemot institutioner. En naturlig utveckling bör vara att en sådan MR-stadga framöver görs rättsligt bindande och möjlig att hävda genom att inarbetas i en konstitution. Detta ges regeringen till känna. 8.7 Flexibel integration Idén att underliggande nivåer i så stor utsträckning som möjligt själva ska avgöra vilka beslut som ska fattas på högre nivåer innebär också öppenhet för olika samarbetsformer. Detta kan t.ex. innebära öppenhet för vissa deltagande parter att fördjupa samarbetet inom en del områden. Vi bejakar alltså det som brukar beskrivas som flexibel integration eller närmare samarbete som en modell för fördjupat samarbete. Givetvis får denna inte leda till att kärnan i samarbetet urholkas eller till att det fördjupade samarbetet blir slutet och stängt för andra att delta i. Flexibel integration är viktig, inte minst i ett utvidgningsperspektiv, eftersom det skulle tillåta och göra det möjligt för vissa länder att gå före och stärka samarbetet på vissa områden som en utvidgning inte förhalas. De nordeuropeiska länderna kunde exempelvis samarbeta inom vissa frågor där de har samma utgångspunkter, såsom miljö och öppenhet. I omarbetades bestämmelserna om närmare samarbete. Minst åtta medlemsstater krävs för att inleda närmare samarbete. Genom kommer ett närmare samarbete att kunna inledas även om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, något som varit undantaget denna möjlighet. lade fram ett yrkande i fjolårets motion (U510) som inte behandlades utan flyttades fram till innevarande riksdagsår. lägger inget nytt yrkande i denna motion utan hänvisar till fjolårets. 9 Det civila samhället I flera av EU-länderna pågår en omfattande dialog mellan de politiska institutionerna och det civila samhället. I dessa sammanhang har civilsamhället och dess olika organisationer en tydlig och erkänd ställning. Det är viktigt att flera svenska medborgarorganisationer kan och vill delta aktivt i detta arbete för att tillsammans berika diskussionen om ett europeiskt medborgarsamhälle. För att ska utvecklas framgångsrikt behöver EU en fast folklig förankring och legitimitet. Detta kan endast åstadkommas genom att medborgarna görs mer delaktiga och ges möjligheter att påverka EU:s utveckling. Det är särskilt viktigt att engagera unga medborgare i denna debatt, eftersom det är de som ska leva i framtidens . föreslår att regeringen inbjuder olika medborgarorganisationer, partier, akademiska institutioner och kyrkor till en diskussion om det som ska diskuteras på EU:s nästa regeringskonferens som hålls . föreslår även att liknande möten arrangeras inför EU:s toppmöten. Detta ges regeringen till känna. bör de nationella politiska partierna och respektive parlamentariker ta det på sitt ansvar att bidra till en mer utvecklad debatt där fler görs delaktiga. Ett sådant inslag är naturligtvis att utveckla dialogen med de valda Europaparlamentarikerna och att utveckla formerna för ökade och återkommande kontakter och utbyten mellan och de nationella parlamenten. Detta ges regeringen till känna. 10 Inför nästa regeringskonferens Det konvent som tillsattes för att utarbeta EU:s stadga för grundläggande rättigheter var en unik företeelse i EU:s verksamhet. Konventet bestod av representanter för medlemsländernas regeringschefer och samt ledamöter från nationella parlament. Dessutom deltog observatörer från olika institutioner och från . Inför nästa regeringskonferens diskuteras nu skapandet av ett liknande konvent. Ett konvent med öppna sessioner, fullt tillgänglig dokumentering och offentlig utfrågning med representanter för medborgarsamhället och dess organisationer kunde ge processen den öppenhet den så väl behöver. Frågorna kring detta är ändå många; ska kandidatländerna, de blivande medlemsländerna, få delta i konventet, kommer ett konvent att bredda diskussionen om EU och kommer ett konvent ge den folkliga förankring som EU så väl behöver? För att ett konvent ska ha en struktur och kunna utöva inflytande bör det finnas förutsättningar för att det praktiska arbetet ska löpa. Ett konvent behöver ett fungerande sekretariat och ett grunddokument att arbeta utifrån. Exempelvis kunde man tänka sig en form av grupp av s.k. vise män, eller en reflektionsgrupp vars uppgifter skulle vara att utarbeta ett utkast. Därutöver behövs en tidsram för att veta i vilka skeden vilka aktörer ska medverka. Vad som ovan sagts om formerna för arbetet inför nästa regeringskonferens ges regeringen till känna. 11 EMU Den ekonomiska och monetära unionens tredje etapp inleddes . Tolv länder har ansetts uppfylla de s k konvergenskriterierna och deltar i valutaunionen; , , , , , , , , , , och . Det är av vitalt intresse för världsekonomin i allmänhet och för den europeiska unionen i synnerhet att euron blir en framgång. kommer sedlar och mynt i euro att introduceras i de länder som deltar i valutaunionen. uppfyller fortfarande inte alla konvergenskriterier. Två länder, och , har enligt särskilda protokoll rätt att stå utanför den tredje etappen. De har dock rätt att delta i valutaunionen om de så önskar och om de uppfyller villkoren. beslutade att inte skulle gå med i valutaunionen från start och att ett eventuellt senare beslut om att delta skulle underställas det svenska folket, antingen i val till eller genom en folkomröstning. hyser såväl demokratiska som ekonomiska betänkligheter mot ett svenskt medlemskap i tredje etapp, och avvisar därför ett sådant. Nackdelarna med ett svenskt inträde överväger de fördelar som kan finnas. Den ekonomiska och monetära unionen är inte, i första hand, ett ekonomiskt utan ett politiskt projekt. Som sådant är EMU ett av EU:s mest tydliga överstatliga projekt, vilket kommer att innebära mindre ekonomiskt inflytande och minskad ekonomisk flexibilitet för medlemsstaterna. En gemensam penningpolitik kommer med sannolikhet att tvinga fram mer av gemensam finanspolitik. kommer noga att följa utvecklingen av valutaunionen och återkommande pröva giltigheten i argumenten för och mot ett inträde. långsiktiga relationer till EMU får värderas utifrån vunna erfarenheter. Om en riksdagsmajoritet avser att aktualisera ett medlemskap anser att frågan skall avgöras av medborgarna i en folkomröstning. En folkomröstning brådskar inte, utan det viktiga är att nu utnyttja det rådrum som skapats genom att står utanför EMU. kommer även fortsättningsvis att söka stimulera en bred och allsidig debatt inom och utom centerrörelsen om förhållande till EMU. En folkomröstning måste utlysas i förväg och innehålla två tydliga alternativ (ja eller nej till ett färdigförhandlat avtal). Båda sidor bör av staten tillförsäkras likvärdiga ekonomiska resurser. () () () () () ()