mot · GP02K426 · 2001-10-05 00:00:00 — 3.11 Förbered regeringskonferensen med en rådgivande församling av parlamentariska representanter Den regeringskonferens som ledde fram till präglades av brist på eftertanke och av dragkamp mellan olika nationella intressen. Så blev också en halvmesyr; svåröverskådligt, osammanhängande, krångligt och otillräckligt. Det innehöll också rena orättvisor när det gäller t.ex. röstfördelningen till kandidatländerna. Det är inte längre acceptabelt att framtid avgörs bakom stängda dörrar under utmattande nattmanglingar. Det behövs bättre insyn och förankring när framtidens europeiska union ska formas. Därför vore det lämpligt att regeringskonferensen förbereds av en församling med bred parlamentarisk representation, från nationella parlament liksom , vilket ibland kallas för konvent. En sådan församling skulle få i uppdrag att ta fram ett genomtänkt och sammanhållet förslag till . Förslaget bör utarbetas genom dialog med experter och med det civila samhället. På det viset skulle medborgarnas möjligheter att påverka och ha synpunkter öka betydligt. Framför allt skulle förslaget bli mer sammanhållet. När församlingen avslutat sitt arbete, måste naturligtvis resultatet godkännas av regeringskonferensen och nationella parlament. 4 Stärk EU:s utrikespolitiska roll EU är en utrikespolitisk aktör av stor betydelse och ett av de främsta medlen för att verka för fred och global utveckling. Men unionen saknar ofta resurser att helt uppfylla sin nya roll. anser att EU-länderna ytterligare behöver stärka sitt utrikespolitiska samarbete och visa ett enat ansikte mot omvärlden. Därigenom blir vårt inflytande och möjligheter att påverka så mycket större. Men när det gäller bl.a. bistånd, handelspolitik och säkerhetspolitik återstår mycket att göra innan EU fått de nödvändiga resurserna. vill därför se förstärkningar och reformer på dessa områden. 4.1 En mer generös handelspolitik gentemot EU är ett gränsöverskridande samarbete, baserat på internationell solidaritet. Men tyvärr har unionen rest murar mot omvärlden, på flera sätt. Exporten utgör de fattiga ländernas bästa möjlighet att resa sig själva ur fattigdomen. Därför är det moraliskt oacceptabelt att EU med ena handen ger bistånd och med den andra stoppar de inkomster skulle inbringa genom export (denna inkomstförlust beräknas totalt vara betydligt större än vad unionen ger i bistånd). Det går tvärt emot den syn på global utveckling som EU säger sig företräda. Därför välkomnade vi kristdemokrater initiativet Everything But Arms (), som innebär total tull- och kvotfrihet för alla varor (utom vapen) från de 49 fattigaste länderna. Tyvärr blev beslutet en kompromiss, som innebär att flera av de viktigaste exportvarorna inte blir tullfria . Ytterligare ett problem är att de som inte omfattas av fortfarande möter tullar. Det gäller t.ex. ett land som , som tillhör världens allra fattigaste länder men inte definieras som LDC (least developed countries). Sådana länder får inte förlora på , utan bör få liknande avtal. Ett annat problem är att EU förbehåller sig rätten att sätta ur spel om det skulle innebära en allvarlig störning av EU-marknaden. Det är alltså knappast någon förbehållslös liberalisering. bör arbeta emot sådana undantag. utgör exportstödet till jordbruksprodukter ett allvarligt hinder mot möjligheter att exportera på världsmarknaden. Exportkrediter och exportgarantier leder till överproduktion och dumpning på världsmarknaden, vilket gör det omöjligt för att konkurrera. Exportstödet leder också till stora variationer i priser med påföljande osäkerhet. bör därför verka för att minska exportstödet i EU och undersöka möjligheterna att produktionsöverskott istället används till humanitära ändamål. Europeisk export bör snarare kunna konkurrera genom hög kvalitet. 4.2 EU måste vara pådrivande för hållbar utveckling på global nivå har det gått om hållbar utveckling i . Utvecklingen har i stort sett bekräftat farhågorna om en annalkande ekologisk kollaps i världen. I var man överens om att jordens fattigaste länder måste få den rika världens hjälp med att åstadkomma en mer hållbar utveckling (och undvika våra misstag). Dessvärre har det löftet inte infriats snarare har biståndsnivåerna sjunkit . Biståndet har heller inte förändrats tillräckligt. EU-länderna har fortsatt att ständigt skjuta frågor om hållbar utveckling utanför . Även i den strategi för hållbar utveckling som antogs i saknas ett globalt perspektiv. är det hög tid att hållbar utveckling görs till ett övergripande mål i EU:s utvecklingssamarbete. Detta arbete har inletts med reformer av unionsbiståndet. bör EU:s biståndsinsatser prioritera grön teknologi inom t.ex. jordbruk, fiske, energi och transporter. Icke-hållbara teknologier bör undvikas i biståndsinsatser. Fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling kan och ska gå hand i hand. Att främja s.k. tekniksprång i utvecklingsländerna är alltså nödvändigt. Med tanke på de enorma kostnader som är förenade med detta, krävs dock nya och innovativa lösningar. En konstruktiv sådan skulle vara ett avtal mellan i- och om ett brett finansiellt stöd för investeringar i ur miljösynpunkt bästa möjliga teknik på områden som energi, transporter, IT, jord- och skogsbruk, kemikalier, avfallshantering och vattenhushållning. 4.3 Miljöregler för exportkreditnämnder EU uppvisar ofta en bristande överensstämmelse mellan de politiska mål som sätts upp på hemmaplan och de konsekvenser dess politik får globalt. Ett tydligt exempel är medlemsländernas exportkreditnämnder, som ger finansiellt stöd till investeringar i utvecklingsländer. Exportkreditnämndernas verksamhet omfattar mycket stora belopp. Därför är det desto allvarligare att stödet till uppbyggnad av nya energi- och transportsystem i huvudsakligen handlar om traditionella, kolbaserade system. Med andra ord bidrar detta till att blir beroende av teknologier som vi vet inte är miljömässigt hållbara och som redan fått konsekvenser i form av klimatförändringar i dessa länder. Någon egentlig miljö- eller klimatutvärdering av dessa projekt sker sällan i exportkreditnämnderna. Detta måste förändras, t.ex. i enlighet med de miljöregler som den svenska exportkreditnämnden antagit. Liknande bestämmelser bör införas på europeisk nivå, som ett led i EU:s klimatarbete. 4.4 En effektivare europeisk biståndspolitik EU:s bistånd genomgår stora och välbehövliga reformer för att komma till rätta med bristande effektivitet, dålig styrning och allvarliga förseningar (i form av s.k. eftersläpning i budgeten). Trots reformerna återstår mycket att göra. Det talas ibland om fyra grundstenar som nyckelord i reformarbetet. Komplementaritet, vilket innebär att EU:s och medlemsländernas bistånd ska komplettera varandra för att undvika dubbelarbete och administrativt kaos i mottagarländerna. Sammanhållning och konsekvens, vilket innebär att unionens bistånd och politik på olika utvecklingsrelaterade områden (exempelvis handelspolitik) måste vara fokuserat och arbeta mot samma mål. Samordning, vilket innebär att förbättra samverkan med andra biståndsgivare, enskilda organisationer och näringslivet. måste få ökade resurser i fråga om kompetent personal denna brist är en huvudanledning till de byråkratiska problem man tidigare dragits med, och till den stora eftersläpningen i biståndsprogrammen. Ett effektivt bistånd måste fungera i enlighet med den snabba utveckling som skett inom biståndstänkandet . Det gäller inte minst att tillämpa resultatstyrning, decentraliserad organisation och noggrann, oberoende utvärdering. Dessutom måste relationerna mellan biståndet och det civila samhället, näringsliv och hjälporganisationer förbättras. En större fokusering av biståndet måste ske; framför allt på fattigdomsbekämpning som övergripande mål. Inom ramen för detta måste EU prioritera utbildning och hälsofrågor; inte minst de stora fattigdomssjukdomarna hiv/aids, malaria och tuberkulos (bl.a. genom generösa bidrag till den skapade ). Ett annat mål bör vara att stärka de fattiga ländernas produktionskapacitet. Även kapacitetsuppbyggnad när det gäller informations- och kommunikationsteknologi och hållbara energisystem. Geografiskt måste en större del av biståndet koncentreras till de fattigaste länderna och de folkrika länder där fattigdomen är utbredd, snarare än till de regioner som gränsar till EU. 4.5 Förbättra uppföljningen och kontrollen av EU:s bistånd Kontrollen av hur EU-biståndet används är fortfarande grovt undermålig. har t.ex. ingen insyn i hur medlen i fördelas, på grund av att EDF befinner sig utanför gemenskapsbudgeten. Men även i det övriga EU-biståndet saknas möjlighet för de folkvalda att i efterhand se hur biståndsmedel har fördelats på olika projekt i mottagarländerna. Större insyn och transparens i biståndsprogrammen är nödvändig för att den politiska kontrollen ska kunna förbättras. bör också rimligen kunna vara med och fatta beslut om ramarna för verksamheten. Allvarligt är också att det saknas detaljerade målsättningar och indikatorer för de olika programmen och projekten. Kommissionen arbetar för att göra biståndsbudgeten mer fokuserad, med betoning på fattigdomsbekämpning. Men då krävs en mer resultatorienterad budget, baserad på vilka konkreta resultat som uppnåtts för specifika delmål. Dagens brist på indikatorer och tydliga mål gör det svårt att bedöma effektiviteten i biståndsarbetet. Det måste vara möjligt för EU-medborgarna att se hur biståndsmedlen används. måste verka för att dessa förändringar sker , i syfte att höja kvalitén på det gemensamma biståndet. 4.6 Höj biståndsnivåerna i EU-länderna Under en följd av år har biståndsnivåerna i västvärlden sjunkit. har som EU-medlem en chans att påverka unionen världens största biståndsgivare till en mer solidarisk attityd. Meningsfullt bistånd handlar naturligtvis inte bara om procentsatser. Ändå är det tveklöst att en ökad biståndsinsats från sida skulle vara av den största betydelse. Inte minst i en situation där pågående handelsliberalisering utsätter många fattiga för ytterligare ekonomiska svårigheter och sätter tryck på strukturomvandling. Det är också principiellt viktigt att EU, som säger sig verka för en mer rättvis global ordning, visar detta i praktisk handling. Därför bör uppmana medlemsländerna att närma sig FN:s rekommenderade nivå på 0,av BNP. Eftersom EU:s eget bistånd har brottats med stora effektivitetsproblem, och genomgår reformer, är det lämpligt att i första hand öka medlemsländernas biståndsinsatser. 4.7 Krishanteringen kräver tillräckliga resurser Uppbyggandet av EU:s gemensamma krishanteringsförmåga har gått framåt med stormsteg, inte minst under ordförandeskap. välkomnar denna utveckling och att tar sitt ansvar för gemensamma säkerhet. Den fortsatt oroliga utvecklingen på bekräftar behovet av krishanteringsresurser, såväl militära som civila. EU-länderna måste kunna visa ett enat ansikte mot omvärlden och kunna agera samordnat och med kraft när så behövs. Emellertid finns det ett oroväckande glapp mellan de politiska deklarationerna och de faktiska resurserna. I flera avseenden saknar EU resurser för att operera självständigt. När det gäller strategiska transportresurser, ledningsstrukturer och underrättelsesystem, är det önskvärt att inte är helt beroende av andra. Dessutom är frågan om medlemsstaterna med dagens försvarsanslag helt kan leva upp till EU:s utfästelser. har t.ex. en mycket hög profil i kapacitetsuppbyggnaden, som man på hemmaplan genomför den största nedrustningen i modern tid. Trängda av allt hårdare sparkrav tvingas vårt försvar ofta till svåra eller omöjliga målkonflikter. Det är i längden ohållbart att de ökande kostnaderna för krishantering ska täckas genom nya besparingar inom en redan ansträngd ram. anser att försvarsbudgeten måste få en tydligare uppdelning mellan internationella insatser/krishantering och dess andra uppgifter. Särskilda resurser bör tillföras såväl försvaret som civilförsvar, polis m.m. för att klara av de uppgifter som förväntas av oss inom EU:s krishanteringsstyrka. Regeringen måste tillse att vi verkligen har resurser för framtida insatser utan att ständigt tvingas till finansiella nödåtgärder. 5 Utvidgningen: ett återförenat Utvidgningen fortsätter att vara den viktigaste uppgiften för EU. Det handlar om en historisk uppgift att återförena en splittrad kontinent och säkerställa en fredlig och demokratisk utveckling i hela . när det svenska ordförandeskapet är över blir det ännu viktigare att hjälper till att driva processen framåt. menar att återföreningen av först och främst är en moralisk angelägenhet: en nödvändig uppgift oavsett beräkningar på kostnader och vinster. Med detta sagt är det dock viktigt att peka på de stora ekonomiska vinster som utvidgningen innebär. En dynamisk inre marknad för hela kontinenten är något positivt för både företag och konsumenter. Utvidgningen innebär också betydligt bättre möjligheter att lösa gemensamma europeiska problem, exempelvis miljöproblem, som ju är gemensamma oavsett hur EU:s gränser ser ut. 5.1 Håll fast vid målsättningen om kandidatländernas EU-inträde före Europavalen 2004 I satte regeringschefer upp 2004 som måldatum för de första anslutningarna av kandidatländer till unionen. Det var en viktig signal inte minst till kandidatländernas befolkningar, som visar allt större tecken på otålighet inte oberättigad. är det viktigt att hålla uppe det höga tempo i utvidgningsförhandlingarna som lyckades driva fram. I synnerhet måste EU-länderna hitta gemensamma positioner på svåra områden som jordbruk och regionalstöd. Det kräver kompromisser, men också engagemang och uthållighet från utvidgningens förespråkare. 5.2 Prioritera samarbetet med gränsskydd och polismyndigheter i kandidatländerna Bland de många utmaningar som utvidgningen ställer unionen inför, anser vi att hoten från brottsligheten bör uppmärksammas särskilt. En av EU:s absolut viktigaste uppgifter är också att stärka som ett område av frihet, säkerhet och rättvisa. Det är ett faktum att organiserad brottslighet och smuggling i flera länder i östra , inte minst , har ökat kraftigt i omfattning . Även i kandidatländerna är den organiserade brottsligheten ett hot mot en fungerande rättsstat. En central beståndsdel i kampen mot sådan brottslighet är att kontrollen över gränserna inom och till unionen kan upprätthållas. Därför måste också kandidatländernas gränsskydd fungera effektivt; i synnerhet som de kommer att utgöra unionens skyddande gräns mot omvärlden. återstår fortfarande mycket att göra på detta område, vilket konstaterats i kommissionens framstegsrapporter. Brister beträffande personal och kompetens är uppenbara, liksom utrustning och byggnader. Det saknas också en tillräcklig förmåga att samarbeta med utländska myndigheter på det sätt som EU-länderna gör inom ett flertal program. Vidare kräver införandet av Schengendatabasen ansenliga satsningar för att fungera väl. Till detta krävs större resurser inom unionens samarbetsprogram Phare, liksom s.k. twinning med EU:s medlemsländer. Det måste säkerställas att kandidatländerna till fullo uppfyller unionens krav på gränsövervakning, rättsligt samarbete och kamp mot organiserad brottslighet. Att säkerställa en effektiv brottsbekämpning och gränskontroll är dessutom avgörande för att medlemsländernas medborgare ska kunna känna trygghet inför utvidgningen. Risken är annars stor att det politiska stödet för utvidgningen urholkas ytterligare. 5.3 Utveckla samarbetet med kandidatländerna mot människosmuggling Människosmuggling, s.k. trafficking, har uppmärksammats som ett växande problem . I enlighet med kraven från bl.a. lyftes denna fråga till toppen av EU:s dagordning i samband med ordförandeskap. Därför är det glädjande att unionen nu kommit överens om gemensamma straffrättsliga regler liksom flera andra åtgärder på EU-nivå. En dialog med kandidatländernas ministrar har också inletts. Det har konstaterats att smugglingen mycket ofta härrör från kandidatländerna till EU, antingen som ursprungs- eller transitländer. Därför måste också samarbetet med dessa länder intensifieras. Det kan handla om stärkande av lagstiftning eller polismyndigheternas kompetens, liksom samarbete med det civila samhället och frivilligorganisationer. Samarbetsprogrammen Tacis och Phare bör användas för detta ändamål. Det s.k. STOP-programmet, som betytt mycket för att stärka EU-ländernas egen kapacitet att bekämpa trafficking, bör kunna tjäna som ett gott exempel för arbetet i kandidatländerna. 5.4 Stärk skyddet för de mänskliga rättigheterna i kandidatländerna Ett EU-land måste kunna garantera skyddet för de mänskliga rättigheterna. De utgör ju själva grunden i den europeiska värdegemenskapen. Men ett sådant skydd tillkommer naturligtvis inte bara för att ny lagstiftning införs. Snarare handlar det om att bygga en kultur av mänskliga rättigheter, en politisk kultur men också en som är förankrad i det civila samhället. Detta är en viktig uppgift för och EU:s samarbete med kandidatländerna. Det kan göras genom stöd till det civila samhällets organisationer och till folkbildning och demokratiskolning med de mänskliga rättigheterna i fokus. Men också genom att i samarbetet med rättsliga och andra institutioner ständigt påminna om den vikt som EU fäster vid de mänskliga rättigheterna. Genom att på detta vis stärka värdegemenskapen kan vi också motverka det hänsynslösa untyttjandet av människor t.ex. i människohandel. 6 Reformerade bidragssystem Om medborgarnas förtroende för EU ska öka, krävs först och främst att unionen löser sina uppgifter på ett bra sätt. är det uppenbart att de mest kostnadskrävande delarna av EU-budgeten, jordbrukspolitiken och regionalpolitiken, är ålderstigna och i behov av reformer. Det är nödvändigt att sådana reformer kommer till stånd, trots det motstånd som finns. Reformerna måste dock göras utan att glömma bort de stora och viktiga mål som jordbruks- och regionalpolitiken syftar till. 6.1 Översyn och reform av EU:s regionalpolitik EU:s regionalpolitik är i behov av reformer. Utvidgningen kommer att sätta ytterligare press på förändring av nuvarande politik. Från vissa medlemsländer reses krav på en sådan förändring att nuvarande medlemsländer även efter utvidgningen behåller en stor del av strukturfondsresurserna. Med nuvarande system kommer däremot en mycket stor del av resurserna att gå till kandidatländerna. Det är inte orimligt med tanke på de enorma skillnader i inkomster och välstånd som råder mellan många kandidatländer och nuvarande EU. I en nyligen utkommen rapport från kritiseras strukturfondspolitiken för att inte ha bidragit till uppfyllelsen av målen för verksamheten, med andra ord att eftersläpande regioner ska komma ikapp i den ekonomiska utvecklingen. Det målet har huvudsakligen uppfyllts genom andra faktorer, framför allt handelspolitisk integration och den inre marknaden. Strukturfondspolitikens huvudsakliga resultat har i stället varit att befordra social sammanhållning och politiskt stöd för Europagemenskapen. Dessutom har den befrämjat införandet av nya, fruktbara samarbetsmönster mellan myndigheter och organisationer i medlemsstaterna. I dessa bemärkelser har politiken varit verkningsfull. Men då är det också rimligt, enligt rapporten, att sådana mål renodlas och inte maskeras som strukturpolitik. Vi kristdemokrater menar att just kulturell och politisk sammanhållning i är ett mål av allra största betydelse, som EU måste ta på allvar. Vi föreslår att verkar för en översyn och en reform av EU:s regionalpolitik i enlighet med denna analys. 6.2 En ny jordbrukspolitik för livskraftiga och kvalitetsinriktade jordbruk EU:s jordbrukspolitik har blivit allt mer ohållbar i nuvarande form. Den är inte förenlig med en långsiktigt hållbar utveckling, och den slukar en mycket stor del av den gemensamma budgeten. Kostnaderna ökar ytterligare i och med utvidgningen och i synnerhet om ett oförändrat direktstöd till kandidatländerna skulle beviljas. Den har tyvärr länge bedrivit en politik som varit fientlig mot lantbrukare och den levande landsbygden. Den s.k. skatteryggsäcken har inneburit en svår konkurrenssituation för svenska bönder jämfört med på kontinenten. har arbetat hårt för att avskaffa denna skatteryggsäck. Det är vidare oacceptabelt att regeringen inte fullt ut har utnyttjat EU:s anslag för miljöstöd för landsbygden, vilket gjort att bönderna gått miste om hundratals miljoner i stöd. jordbrukspolitik slår vakt om en levande landsbygd även i perifera regioner, och vi anser att ett högkvalitativt och hållbart jordbruk är värt att satsa på. jordbruk ska konkurrera med kvalitet. Det är också en hörnsten i vår politik, att bönder små som stora ska konkurrera på lika villkor. Deras villkor måste också vara stabila och förutsägbara. Dessa förutsättningar gör en gemensam europeisk jordbrukspolitik nödvändig jordbrukspolitiken ska inte åternationaliseras eller skrotas. Reformbehovet är dock uppenbart. En stegvis marknadsanpassning är nödvändig genom en utfasning av exportstödet samt att de generella direktstöden stegvis trappas ner till förmån för en ökad fokusering på ekonomiskt stöd för skogs- och mellanbygder där produktionsförutsättningarna kräver ekonomiskt stöd. En rättvis kompromiss med kandidatländernas krav måste också komma till stånd. Målet måste vara att alla jordbrukare i unionen ska behandlas efter samma regler. välkomnar också de försök till regelförenkling som gjorts , inte minst för småbrukare. återstår dock mycket att göra på detta område. En grundlig reform av den gemensamma jordbrukspolitiken bör eftersträvas av i den planerade översyn som ska göras . En sådan reform måste resultera i långsiktiga och stabila spelregler för bönderna. Därutöver måste mål som landsbygdsutveckling och multifunktionalitet skrivas in i fördragstexten om CAP. Jordbrukspolitiken bör utöver traditionell livsmedelsproduktion kompletteras och mer främja övriga jordbruksprodukter som energi och åtgärder för att skydda natur, miljö och landskap och därmed stödja landsbygdens utveckling. Jordbruket kan och ska stå som garant för ett omistligt miljö- och kulturarv, liksom för en rik biologisk mångfald. Den uppgiften måste värderas mycket högt. Vidare är det viktigt att EU, inte minst genom den nya livsmedelsmyndigheten, stödjer jordbrukarna i deras strävan att höja kvalitén på livsmedel och förebygga epidemier. Hela livsmedelskedjan måste präglas av kvalitetstänkande och omsorg om djuren. Djurskyddet måste stärkas, inte minst genom bättre kontroll över att alla medlemsländer efterlever de gemensamma reglerna. Stöd till djurtransporter måste avskaffas. EU måste ersätta de plågsamma transporterna av levande djur, vilket kräver satsningar på fler slakterier. Slutligen måste jordbruket bli miljömässigt hållbart, vilket kräver att stödsystemet läggs om för att främja detta ändamål. Giftanvändning bör naturligtvis inte främjas med EU-medel och antibiotika i foder inte tillåtas. Europeiskt jordbruk ska utmärka sig genom en exceptionellt hög kvalitet, djurvänlighet och miljömässig hållbarhet. Den fortsatt stora användningen av miljöfarliga kemikalier måste minska. Vidare är det önskvärt att CAP inte, som tidigare skett, leder till storindustrialisering av jordbruket, utan att värdet av mindre familjejordbruk främjas. Stöd till tobaksodling är inte etiskt försvarbart och bör avskaffas. 7 Miljöhoten kräver europeiskt samarbete EU är ett utmärkt verktyg för att ta itu med alla de miljöproblem som är gränsöverskridande till sin natur. Trots vissa positiva signaler fortsätter dock i många avseenden en negativ miljöutveckling i . Europeiska miljöbyrån EEA konstaterar i sin rapport att de mest svårlösta miljöproblemen finns kvar. De speglar västvärldens oroande höga resursutnyttjande; användningen av energi, utnyttjande av mark och vattenresurser samt problemen med höga nitrathalter i vatten och stora avfallsmängder. Målet om en hållbar utveckling är fortfarande avlägset. I centrum för många av problemen står dagens energianvändning.