mot · GO02Fi35 · 2001-05-02 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Fi35av , Per (kd)med anledning av skr. 2000/01:102 Utvecklingen inom den kommunala sektornInnehållsförteckningFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en höjning av de generella statsbidragen.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om den kommunala självstyrelsen.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om subsidiaritetsprincipen som maktfördelningsprincip.4. begär att regeringen lägger fram förslag till ändringbeträffande avveckling av den statliga fastighetsskatten och förslag omatt möjliggöra för kommunerna att ta ut en fastighetsanknuten avgift.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att kommunala utförsäljningar av bostadsbolag inte skallmotverkas från statligt håll.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att finansieringsprincipen behöver preciseras, lagfästas ochinstitutionaliseras.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om kommunkontosystemet.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om upphandling och kundval.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om riktade bidrag.10. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en anpassning av lagen om offentlig upphandling.InledningUnder har den socialdemokratiska regeringen talatom för svenska folket att det går bra för . Vi har gåttigenom en ekonomisk kris . Vi har också gåttigenom en budgetsanering påbörjad av den borgerligaregeringen . Vi har även gått igenom en högkonjunktur,som förstärkt statens finanser och sänkt arbetslösheten. Detgår bra för , är budskapet. Men varför går det då intebättre för kommuner och landsting, när det går så bra förSverige? Varför ökar de regionala skillnaderna? Varför ökarköerna till sjukvården? Varför väntar tusentals äldre på platsi äldreboende? Varför ökar antalet klagomål inomhandikappområdet? Varför är den totala arbetslöshetenstörre än någonsin efter en högkonjunktur? Varför går nästan25% av eleverna ut ur utan att vara godkända ialla ämnen?Och varför går det inte bättre för befolkning? Varför splittras såmånga familjer? Varför ökar antalet barn, som lever med skilda ellerseparerade föräldrar? Varför är väntetiden så lång för familjerådgivning?Varför försämras befolkningens psykiska hälsa? Varför ökar stressen ochohälsan i arbetslivet? Och varför är stressen så stor hos skolungdomarna?Varför ökar segregationen? Varför fungerar den kommunala vården ochomsorgen om de äldre generellt sett sämre, så att anhöriga tvingas ta ettväxande ansvar? Varför får man vänta så länge på akuten?Med denna motion vill vi såväl kritiskt analysera regeringenskommunpolitik som presentera ett bättre alternativ. Även om inget parti kanutlova mirakel för vare sig kommunsektorn eller något annat område, så ärdenna motion åtminstone ett tecken på att verkligheten inom kommuner ochlandsting skulle se annorlunda ut med kristdemokratisk politik. Vi vill visahur förutsättningarna för en kristdemokratisk politik för kommunsektorn serut. Vi kommer att koncentrera oss på den ideologiska grunden, på statensrelation till kommunsektorn och den kommunala självstyrelsen samt på denkommunala ekonomin ur olika aspekter. Vår riksdagspolitik omkommunsektorn är framtagen gemensamt med ledande företrädare förkristdemokraternas kommun- och landstingspolitiker. Vi är eniga om vårgrundläggande kommunpolitik och överens om att respektera de olikapolitiska nivåernas självstyre och kompetensområden.Regeringens skrivelseI regeringens skrivelse 2000/01:102 Utvecklingen inom denkommunala sektorn ges en övergripande skildring avkommunernas och landstingens ekonomi ochverksamhetsutveckling . Syftet medregeringens skrivelse är att redovisa utvecklingen iförhållande till de nationella mål, som riksdag och regeringformulerat för respektive verksamhet. Med statistik ochanalyser redovisas genomsnitt och allmännautvecklingstrender i såväl positiv som negativ riktning.Kunskap om trender och genomsnitt på en aggregerad nivåär värdefull för en övergripande statlig politik förkommunsektorn. blir bilden missvisande, om inteden faktiska verkligheten även speglas på annat sätt ängenom snitt. Bokslutsresultat och aggregerad statistik pågeneraliserbar nivå säger inte mycket om hur enskildamänniskor har det, om får den hjälp honbehöver och om känner lust att lära. Det är genomkommunpolitiken vi kommer nära människorna och bäst serbehoven och förutsättningarna.En sakligt beskrivande och analyserande lägesbeskrivning bör också varaproblemorienterad. Tyvärr finns det även i detta års skrivelse en alltför tydligtendens att i många avsnitt försköna utvecklingen och inte redovisa deuppenbara problem som finns inom flera områden. En del statistiska uppgifteroch beräkningar blir genom sitt urval missvisande. Genom dessa brister samtinte minst genom den ideologiskt färgade inledningen blir skrivelsen mer aven partsinlaga än en saklig redovisning. Återigen saknas jämförelser somredovisar t.ex. de goda resultat som uppnåtts genom konkurrensutsättning ikommuner och landsting. Inte heller har den ökade valfrihet ochpedagogiska stimulans som åstadkommits genom det ökande antalet friskoloruppmärksammats. Möjligheterna till besparing och effektivisering genomoffentlig upphandling och kundval förbigås. Men tendensen mot en starkarecentralstyrning och likriktning av kommunsektorn syns tydligt i skrivelsen.PrincipiellautgångspunkterEtt samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer avgemenskaper. Det börjar med familjer och det civilasamhällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokala ochregionala politiska gemenskaper till den statliga nivån.Därefter kommer internationella politiska organisationer ochsammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivå ärägnad att lösa uppgifter som inte på ett tillfredsställande sättkan lösas på en lägre nivå. Varje gemenskapsnivå är såledesi första hand kompletterande till de lägre och inte avsedda attersätta eller beröva dem vare sig deras uppgifter eller frihet.Det ingår även i den subsidiära rollen att vid behov värnamedborgares rättigheter gentemot mellanliggande nivåer.De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan. Enfamilj har sina uppgifter och mål, som inte kommunen ska ta över. Familjenhar också rättigheter, som kommunen ska respektera. På samma sätt harkommunsektorn uppgifter och mål, som staten inte ska ta över. Kommunalarättigheter ska respekteras av staten, såsom de har erkänts av staten genomden kommunala självstyrelsen. I en kristdemokratisk vision av följersamhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Kommunernas roll är att varasubsidiär (stödjande) i förhållande till gemenskaperna som bygger uppkommunen liksom landstingen/regioner i förhållande till gemenskaperna sombygger upp dem. Staten skall i sin tur vara subsidiär i sin relation tillkommunerna och landstingen/regionerna. Bestämmanderätten över sådant desåväl naturligt som effektivast kan sköta själva ska respekteras. Den logiskakonsekvensen av detta resonemang är en maktfördelning ochuppgiftsfördelning enligt subsidiaritetsprincipen. Bevisbördan ligger på t exstaten i förhållande till kommunerna att motivera varför staten skall bestämmai uppgifter som ligger eller borde ligga på kommunerna. Ytterligare en logiskkonsekvens är att regering och riksdag skapar en ekonomiskt stabil grund förden kommunala respektive regionala självstyrelsen med legitima och stabilaskattebaser, så att den kommunala sektorn med viktiga uppgifter somundervisning, äldreomsorg, sjukvård etc. blir mindre sårbar förkonjunktursvängningar.Kommunerna ochvälfärdenVarje kommun, landsting och region är unik med starka ochsvaga sidor. Den grundlagsfästa självstyrelsen gör detmöjligt att med god kännedom om lokala förutsättningar ochbehov utforma vård, omsorg och service för invånarna påbästa sätt. Självstyrelsen tenderar dock att urholkas i taktmed att en övervältring av ansvar för såväl finansiering somverksamhet från stat till kommun ökar. Kommunalsjälvstyrelse som sätter människan i centrum är en grundbultför att forma ett tryggt samhälle för alla. Därför måstekommunsektorn ges möjlighet att verka i enlighet med denfrihetsidé, som det kommunala självstyret utgör.Kommunsektorns skatteintäkter påverkas i hög grad avsysselsättningsutvecklingen i den privata sektorn. långsiktigatillväxtförutsättningar hade med all säkerhet varit mycket bättre, omregeringens politik inte ensidigt inriktats på budgetsanering och alltför litepåatt förbättra företagsklimatet. Den kraftiga tillväxten ledertillökade skatteintäkter men riskerar att bli kortvarig, om inte strukturellareformer också vidtas. De inkomstökningar som kommit kommunerna till delhar till stor del gått åt för att täcka underskotten från krisåren. De blygsamtväxande resurserna har använts för att klara de ökande barnkullarna och dealltfler äldre. Någon kvalitetsförbättring exempelvis i form av ökadpersonaltäthet har det inte funnits utrymme för. En fortsatt hög totalarbetslöshet avspeglar sig i sämre utvecklingsmöjligheter och höga kostnaderför många kommuner.Den ekonomiska saneringspolitiken har varit särskilt tungför kommunsektorn. Denna slutsats drar regeringen också i det finans- ochpenningpolitiska bokslut som utgör bilaga 5 till vårpropositionen. Vi kansåledes åter konstatera att den socialdemokratiska regeringen under densenare delen av använde kommunsektorn som budgetregulator, närsaneringspolitiken bedrevs. Successivt ökade allmänna egenavgifter sedan1995 minskade kommunsektorns skatteintäkter med drygt 18 miljarder,eftersom egenavgifterna är avdragsgilla. som statsbidragen varnominellt oförändrade och urholkades användes ökadekommunala skatteintäkter till att täcka underskott, löneökningar ochprisökningar. Till detta kom statliga reformer om ett ökat kommunaltansvarstagande, som inte finansierats av staten enligt den tidigare knäsattafinansieringsprincipen. Kommuner och landsting har således mött långt störrebesparingskrav än vad som enbart skulle ha blivit följden av den svagautvecklingen av de egna skatteintäkterna.En annan faktor som påverkar kommunsektorn är den starkt förändradeålderssammansättningen som dessutom inneburit väsentligt förändradeförutsättningar och behov. De höga födelsetalen i början av 1990-talettillsammans med en ökad livslängd och därmed fler äldre människor kräverökade resurser. Det stora skattebortfallet på grund av egenavgifterna ochetappvisa återföringar i form av ökade statliga bidrag har därför framtvingatett stort förändrings- och omstruktureringsarbete inom kommunsektorn för attuppnå ekonomisk balans. Förändringskravet har medfört både negativa ochpositiva konsekvenser. Verksamheterna har ofta en hög effektivitet och godkvalitet, men utnyttjas personalen ofta alltför hårt. I vissa fallerbjuder heller inte offentliga arbetsgivare en miljö som ger stimulans ochmöjligheter till utveckling och medinflytande. har visatatt en ökande andel av kommun- och landstingsanställda är sjukskrivna förpsykiska besvär. Detta är oroväckande såväl ur den enskildes som ursamhällets perspektiv. Arbetsmotivation och arbetsglädje måste återställas föratt klara kompetensförsörjningen. De anställdas arbetsmiljö påverkarverksamhetens kvalitet.Nya befolkningsprognoser och utvärderingar av de kommanderesursbehoven indikerar att behoven av utbildning, vård och omsorg på denkommunala sidan ökar med 0,7-0,till följd av dendemografiska utvecklingen. Detta kan jämföras med att hela befolkningenväxer med 0,1-0,. Enligt Kommunförbundets bedömningväxer behoven snabbare än resurserna . harvi de stora barnkullarna inom . I mittenav årtiondet kommer toppen att flyttas till gymnasieskolan. Äldreomsorgensanspråk växer fram till 2010.Mot bakgrund av dessa erfarenheter är det riktigt att stärka den kommunalasjälvstyrelsen och förbättra planeringsförutsättningarna genom att på kort siktöka de generella statsbidragen och på lång sikt öka den kommunala sektornsmöjlighet till självfinansiering genom ökat skatteunderlag och enskatteväxling, där den statliga fastighetsbeskattningen omvandlas till enkommunal fastighetsanknuten avgift. budgetalternativinnebär att kommuner och landsting kommer att få iytterligare resurser jämfört med regeringens förslag. Istället för centralstyrda och öronmärkta satsningar, som regeringen föreslåroch därmed kör över den kommunala självstyrelsen, vill vi uppnå en höjningav de generella statsbidragen så att kommunerna själva kan bestämma överresurstillskottets användning samt en snabbare tilldelning för att kommunernaredan år 2002 ska få ett ordentligt resurstillskott.Den kommunalasjälvstyrelsenRegeringsformens portalparagraf pekar ut den kommunalasjälvstyrelsen som ett medel att förverkliga demokratin. Ipraktiken har dock den kommunala styrelsen fungerat somen del av den statliga förvaltningsorganisationen även omdet inom vissa ramar finns en betydande frihet förkommunerna. I författningspolitisk mening är det dock intefråga om en självstyrelse.Idag kan kommuner fatta beslut. Men finner regeringen ochriksdagsmajoriteten dem misshagliga så står det dem fritt - i rättslig mening -att intervenera i den kommunala beslutskompetensen och inskränkabeslutanderätten i olika avseenden. Det finns ett antal exempel på detta.Samtidigt kräver logiken att om regeringsformen ger den kommunalasjälvstyrelsen en ställning i det svenska samhället så skall den rimligtvisockså ha ett substantiellt innehåll. Eller som Lagrådet skrivit: "Någoninnebörd måste dock den kommunala självstyrelsen ha. "De nuvarande förhållandena är inte acceptabla. Om man vill ha en reellkommunal självstyrelse måste det till en kraftfull rättslig kompetens förkommunerna att utöva den. har i andra sammanhangpåpekat att subsidiaritetsprincipen bör bli vägledande även för nationellaförhållanden. Som bekant är den en del av Europeiska unionens rättskapacitet.Subsidiaritetsprincipen har följande innehåll: Det en naturlig gemenskap påett ändamålsenligt sätt kan sköta skall den också få sköta. De överordnadegemenskaperna (t ex staten) har en skyldighet att stödja där så behövs, ochdetta stöd måste respektera de enskilda människornas rättigheter och denaturliga gemenskapernas egna kompetensområden.Om subsidiaritetsprincipen tillämpas på definitionen av 'kommunalsjälvstyrelse' konstaterar vi att det behövs en utökad respekt från statsmaktenssida för den kommunala gemenskapens eget kompetensområde. En sådanrespekt måste avspegla sig i regeringsformens bestämmelser om dennasjälvstyrelse.Regeringsformen behöver alltså tydliga och avgränsade bestämmelser omden kommunala beslutskompetensen. Det säger sig närmast självt att för attsådana skrivningar skall ha rättsliga verkningar för förhållandet mellan statoch kommun krävs en tydlig lagprövningsrätt, som medger att kommunernakan hävda sitt av grundlagen fastlagda kompetensområde gentemot regeringoch riksdag. När regeringen nu med ytterligare miljarder avspecialdestinerade bidrag med oklar, för att inte säga godtycklig, tillämpningav finansieringsprincipen och med smått nedlåtande uttalanden i massmediaom det de kallar för kommunalt självstyrelse ger det enbart uttryck för såvälen ogenomtänkt hållning gentemot kommunsektorn som en illavarslandecentralistisk maktpolitik.Kommunal ekonomiDen kommunala ekonomin utgör en stor och betydelsefulldel av den svenska ekonomin. Skatterna och statsbidragenutgör enligt vårpropositionen (tabell 4.17) tillsammans ca20,av BNP. I statsbudgeten utgör kommunsektorn detnäst största utgiftsområdet på ca 100 miljarder. Staten medriksdag och regering har ett övergripande ansvar för att heladen offentliga verksamheten drivs och utvecklas isamhällsekonomisk balans. Vi menar att detta är förenligtmed en långtgående självstyrelse. Detta kräver docketablerade institutioner för samarbete och samförståndmellan stat och kommunsektorn.Många brister i kommunsektorns verksamheter har sin viktigaste orsak iotillräckliga ekonomiska resurser. Den kommunala självstyrelsen måstebekräftas av en stabil och tillräcklig skattebas. finansierasenligt regeringens skrivelse tabell 2:8 kommunernas verksamhet till avstatsbidrag. För landstingen är motsvarande siffra . Det är emellertidviktigt att lägga märke till skatteintäkternas nedåtgående andel. Förkommunerna har det gått från till , förlandstingen från till . Trenden för kommunsektorn viktigasteskattebas, invånarnas inkomster (t ex löner, pensioner och beskattningsbaratransfereringar) är således vikande. Detta ökar beroendet av staten ochminskar i samma utsträckning den kommunala självstyrelsen. Statsbidragenär dessutom statiska. De saknar automatisk uppräkning och därmed kontaktmed den allmänna ekonomiska utvecklingen. Statsbidragens värde urholkasmed tiden.Enligt vår mening ska självstyrelsen så långt möjligt kopplas till ettekonomiskt oberoende. Detta kan ske genom att staten vid skattelindring istörre utsträckning tillämpar skattereduktion och inte avdrag från denbeskattningsbara inkomsten. Därmed reduceras statens skatteintäkter och intekommunsektorns. En större andel av kommunsektorns finansiering är genomdetta förfarande också kopplad till den ekonomiska utvecklingen. Ytterligareett sätt att stärka kommunsektorns självförsörjning vore att låta kommunernagenom en skatteväxling ta över fastighetsbeskattningen och omvandla den fastighetsanknuten avgift. Detta skulle ge kommunerna enstabil avgiftsbas, som garanterar fastighetsägarna samhällstjänster i form avgatuunderhåll, brandförsvar och annan service. Detta skulle ansvarsfulltomvandla en illegitim statlig löpande fastighetsbeskattning på en fiktivinkomst till en avgift på långt lägre nivå för fastighetsrelateradservice.Ytterligare en faktor som i stor utsträckning kan påverka de kommunalafinanserna är kommunernas eget bostadsbestånd. På detta område finns detockså anledning att verka för en strukturförändring som gör att kommunernapåtagligt minskar sina, och därmed skattebetalarnas, risker som följer av förstora åtaganden på bostadsområdet. Kommunala utförsäljningar avbostadsbolag bör inte motverkas från statligt håll, som med den nuvarandesocialdemokratiska politiken. Det utförsäljningsstopp som regeringen införtbör avskaffas.Tyvärr använder inte alla kommuner samma resultatbegrepp, varförekonomiska jämförelser försvåras. När det gäller löneskatt på pensioner ochskatteintäkter, har lämnat rekommendationer under år2000. De här båda rekommendationerna behövde dock inte tillämpas redanunder . Periodiseringen av skatteintäkter behöver inte ske förräninnevarande år och löneskatten först . Valet av redovisningsprincipkan alltså bestämma, om man klarar balanskravet eller ej. Men enligt debedömningar gör i sin rapport överkommunernas ekonomiska läge görs bedömningen att avkommunerna klarar balanskravet med minst ett nollresultat år 2000.Att budgetar och jämförelser kan se olika ut visade även regeringensbudgetproposition för . Då prognostiserades de kraftigt ökadeskatteinkomsterna för kommunsektorn till , men vid ennärmare granskning var de inte alls så stora. Effekten av regeringensskattesänkningsförslag, de minskade avdragen mot kommunalskatten för denallmänna pensionsavgiften på ingick i de av regeringenredovisade ökade skatteinkomsterna. Men denna del avskatteinkomstökningen reglerades enligt finansieringsprincipen genom ensänkning av det generella statsbidraget med motsvarande belopp. Ytterligareca av de ökade skatteinkomsterna förklaras av attslutavräkningen av skattemedel betalas ut . Denunderliggande utvecklingen av skatteinkomsterna för kommunsektorn mellan1999 och 2000, ca , var alltså inte mycket större ännormalt vid en medelgod konjunktur. I reala termer var den till och med lägreän den skatteinkomstökning som skedde som en följdav den kraftiga konjunkturuppgång som fyrpartiregeringen lämnade efter sig.Staten ger och staten tarInte heller de tillskott till kommunsektorn somSocialdemokraterna berömt sig av visar sig viden närmare analys ha inneburit någon större förstärkning närman tar hänsyn till andra beslut som också påverkat denkommunala ekonomin. I tabell 1-3 nedan visas ensammanställning som gjort övernettoeffekten av de statliga besluten på landstingensekonomi. Av ett tillskott på jämförtmed statsbidragsnivå har så mycket som 10,2miljarder kronor ätits upp av indragningar ochinkomstbortfall som inte reglerats enligtfinansieringsprincipen. Det statliga nettotillskottet sedan1996 är alltså enbart 0,5 miljarder kronor.Tabell 1. Att ge med den ena handen och ta med den andra.Nettoeffekten för landstingen av tillskott och indragningar 1997-2004jämfört med statsbidragsnivåMiljarder kronor i löpande priserTabell 1: (Tillskott i form av statsbidrag m.m. (se tabell 2) Indragningar (setabell 3) Landstingssektorns nettoförstärkning )Källa: LandstingsförbundetTabell 2. Specifikation av de statliga tillskotten 1997-2004Miljarder kronor i löpande priserTabell 2: (Nationell handlings- plan Övriga Generella statsbidrag ÖvrigtTotalt )Källa: Landstingsförbundet.Anm. : Posten Övrigt består av:1. det tillskott till skatteintäkterna kommuner och landsting får , genom att den statliga grundskatt på som alla skatt-skyldiga betalar överförs till kommunsektorn,2. en kompensation för den svaga utvecklingen av skatteunderlaget 1997,som utbetalades (återbetalningsskydd),3. bidrag till landsting med kraftig befolkningsminskning samt4. medel från kommundelegationen åren 2002-03.Tabell 3. Specifikation av de statliga indragningarna 1996-2004Miljarder kronor i löpande priserTabell 3: (Egen- avgifter Stats- bidrag Moms- systemet Totalt )Källa: Landstingsförbundet.Anm. : Den största delen av indragningarna gjordes i samband medinförandet av de allmänna egenavgifterna. Inkomsterna till staten av dessaegenavgifter uppgick till ca . Avdragsrätten föregenavgifterna fick däremot göras i den kommunala beskattningen. Av höjningentill fick kommuner och landsting kompensation för motsvarande 2,95procent, d.v.s. . Den återstående indragningseffekten uppgick år1999till ca för landstingen. infördes en ny ordning förfinansiering av det kommunala momssystemet som innebär successivt ökandebelastningar för landstingen.Underfinansierade förslagÖkade statsbidrag för nya reformer kan verka positivt menställer till med många problem för kommunsektorn.Medborgarnas förväntningar höjs i takt med utfästelser påriksnivå som de lokala politikerna bakbinds avdetaljreglerade och underfinansierade reformer. Riktadebidrag sätter självstyrelsen ur spel och missar därmedkommunernas olika behov och förutsättningar. De riskerarockså att leda till ökad administration och en undermineringav övriga kommunala behov.Den mest häpnadsväckande reformen från regeringen avser den s.k.maxtaxan med vidhängande förändringar av förskolan. Här lyckas man styrasåväl barnfamiljernas val av barnomsorgsform som kommunernas ekonomi.Enligt beräkningar som gjorts av innebärreformen merkostnader på omkring 1,för kommunernautöver regeringens belopp. Det innebär att många kommuner just nu ställsinför att kanske tvingas öka barngrupperna för att klara de åtaganden somregeringen utlovat men inte finansierat. Istället för större barngrupper, vilketmed kraft måste motverkas, tvingas de lokala politikerna att prioritera bortannan angelägen, men ej rättighetsstyrd, verksamhet.FinansieringsprincipenDen av riksdag och regering knäsatta finansieringsprincipeninnebär att statliga beslut som medför nya kostnader förkommuner och landsting också ska finansieras av staten.Den som beslutar om reformer ska stå för helafinansieringen. Det innebär att ett statligt reformbeslutregleras genom att nivån på det generella statsbidragetförändras. Principen började tillämpas 1993 i sammanbandmed omläggningen av statsbidragssystemet frånspecialdestinerade bidrag till i huvudsak ett generelltstatsbidrag. Med statens övergripande ansvar översamhällsekonomin har emellertid följt alltför många avstegfrån finansieringsprincipen.