mot · GO02MJ15 · 2001-01-31 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:MJ15av , ()med anledning av prop. 2000/01:57 Sammanhållen rovdjurspolitikFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att människan inom ramen för viltvården inte bara har ettansvar för rovdjursstammarna utan också för att en balanserad viltstam isin helhet kan bibehållas.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att den form av skyddsjakt på stora rovdjur som gällde framtill 1990 omgående skall återinföras.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att jaktförordningen bör ändras så att fårmöjlighet att delegera till länsstyrelserna att fatta beslut om skyddsjakt påenskilda individer av björn, varg och lo som orsakar allvarliga skadoreller olägenheter.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att länsstyrelserna bör ges befogenhet att i samråd medNaturvårdsverket fatta beslut om reglerad jakt på björn, varg och lo ienlighet med vad som i motionen anförs.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att frivilliginsatser också bör utnyttjas vidinventering av rovdjur.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att ersättning för skador på ren skall utgå med samma beloppoavsett var rovdjuren inventerats.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att anslaget till ersättning för rovdjursskador på ren ellertamboskap skall vara ett förslagsanslag innebärande att full ersättning perdjur skall utgå oavsett hur många de skadade djuren är.InledningRegeringen redovisar i propositionen förslag till ensammanhållen rovdjurs-politik som har som syfte attsäkerställa att de fem rovdjursarterna björn, järv, lo, vargoch kungsörn långsiktigt finns kvar i den svenska faunan.Målet för förvaltningen av rovdjursstammarna är att antalet individer skallöka till sådana nivåer att arterna med större säkerhet kan bevaras. För de olikaarterna fastställs i propositionen miniminivåer eller etappmål för antaletföryngringar.Regeringen föreslår också ändringar i jaktlagens (1987:259) bestämmelserom ansvar för jaktbrott och jakthäleri. De föreslagna ändringarna innebär enavsevärd skärpning av straffpåföljden för jaktbrott och jakthäleri.I propositionen anges vidare att regeringen avser att göra vissa ändringarav jaktförordningen (1987:905) som bland annat innebär att skyddsjakt påvarg kommer att bli tillåten enligt 28§ i samma förordning.Ersättningssystemet för skador på rennäringen av rovdjur skall reformerasoch inventeringsverksamheten av rovdjuren föreslås bli en del av denallmänna miljöövervakningen.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2001.UtgångspunkterFrågan om hur de svenska rovdjursstammarna skall förvaltasär konfliktfylld. Många människor har ett stort engagemang ifrågan vare sig de står för åsikten att det bara är positivt medökad rovdjursförekomst eller om de helst ser att antaletrovdjur minimeras. Som regeringen mycket riktigt anger ipropositionen tycks det stora flertalet ändå anse att rovdjurenhar en given plats i den svenska faunan. Däremot gåruppfattningarna starkt i sär om hur stora rovdjursstammarnabör vara eller snarare i vilken utsträckning utbredningen avrovdjursstammarna skall tillåtas inkräkta på andraverksamheter. Det är inte förvånande att det i huvudsak är demänniskor som drabbas negativt av en ökadrovdjursförekomst som är mest negativa till rovdjuren. I dedelar av där rovdjurstrycket av främst vargupplevs som stort, är människor avsevärt mer negativa tillvarg än exempelvis storstadsbor. Motsvarande torde gälla derenägare som lider ekonomiska förluster beroende pårovdjursangrepp.För att på ett bra sätt hantera de konflikter som rovdjursfrågan ger upphovtill är det av särskild vikt att rovdjurspolitiken utformas på ett förnuftigtochrimligt sätt som gör att den kan accepteras av den breda allmänheten.Generellt sett är det viktigt att lagar och regler uppfattas som rimligaeftersom det annars finns risk för att olika grupper av människor uppfattar attregelverket saknar legitimitet. Att utforma lagar och förordningar somuppfattas som legitima är särskilt viktigt när det gäller en sådan fråga somhanteringen av rovdjursstammarna eftersom det finns både underliggandeintressekonflikter och en i vida kretsar utbredd misstro mot myndigheternashantering av frågan.I såväl propositionen som i rovdjursutredningen om en sammanhållenrovdjurspolitik förs ett långtgående resonemang om hur stora stammarnabehöver vara av respektive rovdjursart för att säkerställa att de långsiktigtkanbevaras i den svenska faunan. I sammanhanget kan det vara intressant att vetaatt inte någon av de fyra stora rovdjursarterna är utrotningshotade i ett vidareperspektiv. Rovdjursstammarna i exempelvis är mycket stora vilketinnebär att hela diskussionen om ett långsiktigt bevarande av rovdjuren utgårfrån att det också i skall finnas livskraftiga rovdjursbestånd.Frågan om hur många individer som skulle behövas av respektive art föratt säkerställa ett långsiktigt bevarande har bland annat att göra medbedömningar av hur stort det genetiska utbytet är mellan rovdjursstammarna.Utredningen antyder att det genetiska utbytet främst mellan stammarna iNorge och är stort men också att utbytet med exempelvis ärväsentligt. hävdas från forskarhåll att det bland vilda djur är litenrisk att det uppstår genetiska defekter kopplade till inavel. Sammantaget finnsingen entydig bild av hur många individer av en rovdjursart som skullebehövas inom ett område för att den skall vara livskraftig.Utredningen gör bedömningen att lodjursstammen enbart i redanär så stor att den utifrån vetenskapliga utgångspunkter kan anses varalångsiktigt livskraftig. Järvstammen bör enligt samma utredning öka något föratt i vara långsiktigt livskraftig. Också när det gäller björn börantaletökas. Utredningen menar att målet för den skandinaviska vargstammen somhelhet bör vara en fördubbling från nuvarande nivå till ca 200 vargar.Tillväxten av vargstammen bör dock vara långsam och redan innan antaletvargar uppgår till 200 bör viss skyddsjakt tillåtas. Vidare slår utredningenfastatt den svenska stammen av kungsörn är långsiktigt livskraftig även om detfinns anledning till oro för stammens utveckling i delar av fjällkedjan och defjällnära områdena.En sammanhållenrovdjurspolitikÖvergripande målRegeringen föreslår att det övergripande målet för ensammanhållen rovdjurs-politik skall vara att svenska statenskall ta ansvar för att arterna björn, järv, lo, varg ochkungsörn skall finnas i så stora antal att de långsiktigt finnskvar i den svenska faunan. Staten skall också ta ansvar föratt rovdjuren kan sprida sig till sina naturligautbredningsområden.Rovdjursutredningen föreslog i sitt betänkande en annan formulering:"skall ta sitt ansvar för att det på den skandinaviska halvön skallfinnas sammanhängande livskraftiga stammar av björn, järv, lo, varg ochkungsörn." Skillnaden i formulering mellan regeringens och utredningensförslag förefaller vid en första anblick inte så stor. En närmare granskningvisar dock att skillnaden i uttryckssätt speglar en grundläggande skillnad isättet att se på rovdjursstammarna och hur de skall hanteras.Regeringen slår fast att det är den svenska statens ansvar att det i Sverigeskall finnas tillräckligt stora rovdjursstammar för att långsiktigt bevara dem iden svenska faunan. Utredningen tar däremot fasta på det faktum att det i alltväsentligt inte finns någon avgränsad svensk rovdjursstam. Rovdjuren rör sigoberoende av nationsgränser och det är därför mer riktigt att tala om enskandinavisk rovdjursstam. Inte heller det begreppet är alldeles korrekteftersom det finns åtminstone ett visst utbyte också med de rovdjur som finnsi och Ryssland.Med utgångspunkt i utredningens resonemang föreslår Moderatasamlingspartiet därför följande mål för rovdjurspolitiken. Den sammanhållnasvenska rovdjurspolitiken skall bidra till att arterna björn, järv, lo, varg ochkungsörn ges förutsättningar att långsiktigt finnas kvar i den skandinaviskafaunan. Detta innebär att rovdjurspolitiken skall bidra till att derovdjursartersom ännu inte, i ett skandinaviskt perspektiv, har kommit upp till etttillräckligt stort antal individer för att säkerställa att de långsiktigtbevaras,bör öka i antal.I förvaltningen av de fyra stora rovdjuren bör den generella strävan varaatt tillväxttakten skall vara långsam även om antalet individer inte uppgår nivå som säkerställer ett långsiktigt bevarande. Det bör med en sådanpolitik bli betydligt lättare att bland befolkningen som lever irovdjursområden få acceptans för rovdjurspolitiken. I hanterar mantillväxten av rovdjursstammarna på detta sätt och tillåter även en viss jakt ideområden där den allmänna opinionen är starkt negativ. I stället låter manstammen öka någon annanstans så att resultatet för landet som helhet blir enökning. Genom att hantera utvecklingen av rovdjursstammarna på detta sätt ärdet sannolikt att det totala resultatet blir bättre för alla inblandade parter.Intressekonflikterna skulle kunna hanteras på ett bättre sätt somantalet rovdjur tillåts öka åtminstone till den miniminivå där det långsiktigabevarandet kan säkerställas.De största konflikterna mellan motstående intressen gäller hanteringen avlodjurs- respektive vargstammarna. Det är därför av särskild vikt att rovdjurs-politiken tar hänsyn till dessa konflikter så att den övergripande målsättningenkan som de underliggande konflikterna blir hanterbara.Jakt för att begränsarovdjursskadornaEn balanserad jakt är ett mycket viktigt instrument för attförvalta de samlade viltstammarna. I den samlade jakt- ochviltvården ingår också att reglera antalet rovdjur. Människanhar därför ett ansvar inte bara för rovdjursstammarna utanockså för att en balanserad viltstam kan bibehållas.Avvägningar måste därför göras mellan å ena sidan antaletrovdjur och å andra sidan storleken på de övrigaviltstammarna. En del av de konflikter som uppstått irovdjurstäta områden har att göra med att regelverket delvishar omöjliggjort en balanserad jakt- och viltvård där ocksårovdjuren ingår. Vi moderater menar att det är viktigt att intese rovdjurspolitiken som isolerad från den övriga viltvården.Att politiskt hantera rovdjursfrågorna som någonting heltskilt från jakt- och viltvården skapar onödiga konflikter sombättre skulle kunna hanteras om frågorna behandlades på ettsamlat sätt.Det råder mycket delade meningar i forskarvärlden om hur stort antalindivider som behövs av en art för att den skall anses vara livskraftig.Moderata samlingspartiet anser därför att det inte är meningsfullt förriksdagen att ta ställning till målsättningar uttryckta i absoluta tal om hurstorastammarna skall vara. Det räcker för att konstatera att antaletrovdjur med undantag för lodjursstammen sannolikt behöver öka i antal föratt det långsiktiga bevarandet på den skandinaviska halvön skall säkras. Hurmånga individer av respektive rovdjursart som det blir möjligt att hakommer framförallt bero på i vilken grad rovdjursskadorna kan begränsas.En förutsättning för att klara den övergripande målsättningen med densamlade rovdjurspolitiken är att mekanismer byggs in för att görarovdjursskadorna hanterbara. Det är därför vår bestämda uppfattning att det iförsta hand behövs en utökad skyddsjakt för att begränsa skadorna men ocksåför att få en ökad acceptans för rovdjuren. Detta är särskilt viktigt i deområden där rovdjurstrycket är stort. Det finns annars en uppenbar risk att enallt större grupp människor får uppfattningen att regelverket saknar legitimitetvilket i förlängningen kan medföra att rovdjursstammarna utsätts för enokontrollerad illegal jakt.Människor måste ges en möjlighet att skydda sin egendom och det behövsdärför en utökad nödvärnsrätt som skall omfatta alla de stora rovdjuren.Riksdagen bör därför tillkännage för regeringen som sin mening att den formav skyddsjakt på stora rovdjur som gällde omgående återinförs.Detta innebär att angripande rovdjur skall få dödas och förföljas i anslutningtill angrepp på tamdjur. Skyddsjakten skall alltså vara utformad så att var ochen får möjlighet att skydda sig själv och sina djur utan någon föregåendeprövning av någon myndighet.Jaktförordningen behöver också ändras så att fårmöjlighet att delegera till länsstyrelserna att besluta om skyddsjakt påenskilda individer av björn, varg eller lo som orsakar allvarliga skador ellerolägenheter. Delegation skall vara huvudregeln i län med fasta stammar avbjörn, varg eller lo.Utöver den skyddsjakt som beskrivs ovan måste möjligheten till en rentantalsreglerande jakt på björn, varg och lo införas. Länsstyrelserna bör gesbefogenhet att i samråd med fatta beslut om tillstånd till ensådan jakt. Denna form av reglerad jakt skall vara möjlig i de områden därrovdjuren ställer till med stora skador och där konflikterna riskerar bli såomfattande att de blir svåra att hantera. Principen för denna reglerade jaktskall vara att rovdjurstrycket skall minska i de områden där det ställer tillproblem men inte att antalet rovdjur totalt sett skall minska. Vi moderatermenar att det finns goda skäl för att dra lärdom av de positivaerfarenheter man har i av denna modell för rovdjursförvaltning.Med tanke på hur rovdjursskadorna ser ut bedöms den härformen av reglerad jakt i första hand bli aktuell på lo och varg.Lodjursstammen är redan så stor att den redan kommit över nivån förlångsiktigt bevarande. har rennäringen stora problem medomfattande lodjursangrepp. Även rådjursstammen blir hårt beskattad avlodjuren. Antalet rådjur i områden med stor förekomst av lo har kraftigtminskat och på sina håll praktiskt tagit försvunnit.I finns en relativt koncentrerad vargstam som lokalt ställer tillmed stora problem. För att lokalt minska de skador som vargen ger upphovtill bör alltså i ges möjlighet att fatta beslut om enreglerad jakt. På detta sätt kan antalet vargar där minskas och i stället öka påandra håll.Eftersom utvecklingen av rovdjursstammarna går relativt snabbt är detviktigt att redan nu införa denna möjlighet för länsstyrelserna att fatta beslutom reglerad jakt även om det endast kommer att bli aktuellt ibegränsad omfattning.RovdjursinventeringarRegeringen har rätt i att goda kunskaper omrovdjursstammarnas storlek och utveckling utgör ett mycketviktigt underlag för förvaltningen av rovdjuren. Ipropositionen föreslås att inventeringsverksamheten skall blien del av den nationella miljöövervakningen. i samråd med länsstyrelserna samordnarinventeringsverksamheten kan vara rimligt. Det vore dockett stort slöseri med resurser om inte de stora frivilligainsatser som görs av bland annat jägarorganisationerutnyttjas också . Skulle inventeringsverksamhetenhelt utföras av statligt anställd personal kommer kostnadernaatt öka dramatiskt.Ersättnings- ochbidragssystemBidrag och ersättning för skada pårenar och tamboskapBeträffande ersättning för skada på renar föreslår regeringenatt i vinterbetesområdet och i de områden som omfattas avden norsk-svenska renbeteskonventionen bör beloppen sättasned . Vi moderater tillstyrker inte dettaförslag. Renarnas vistelse såväl som rovdjurens förekomstinom dessa ovan nämnda marker i förhållande till året-runt-markerna är inte så lätt definierade att det motiverar dennanedsättning av ersättningen. Vi föreslår att samma ersättningska utgå oavsett var rovdjuren inventeras.Ersättning bör vidare utgå efter en bedömning av det faktiska värdet av derenar som förloras. Det vill säga en schablonbaserad beräkning kan inteenbart grundas på slaktvärdet utan även ta hänsyn till bland annat avelsvärde.Anslaget till ersättning för renskador bör dessutom vara ett s k förslagsanslagvilket innebär att de faktiska skadorna ersätts oavsett hur många renar somförloras. Dagens system innebär att ersättningen per ren sjunker omrovdjursskadorna varit så omfattande att de anslagna medlen inte räcker föratt ge full ersättning. Vi moderater menar att en konsekvent rovdjurspolitikmåste utformas så att full ersättning skall ges för skadat djur oavsett hurmånga renar eller tamboskap som har blivit rivna. För att undvika attkostnaderna för detta blir orimligt stora måste en reglering av rovdjurstrycketske i enlighet med vad vi anför i avsnittet om jakt för att begränsarovdjursskadorna.Ersättning för övriga skadorRovdjursskador kan inträffa också på andra djur än dem somanvänds i näringsverksamhet. Regeringen bör därför utredahur rovdjursskador på exempelvis ridhästar skall hanteras.Eftersom rovdjur inte är ofarliga för människor börregeringen dessutom överväga i vilken mån det behövs ettstatligt ersättningssystem för skador på människor.Stockholm den 30 januari 2001Göte ()()()()()()()()(m)()()()