mot · GP02U228 · 2001-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:U228av m.fl. (v)Situationen i 1 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening att det svenska biståndet i ett första skede inriktar sig på desarmering av de minor som efter kriget finns spridda över stora områden i . tillkännager för regeringen som sin mening att verkar för att EU inriktar en del av sitt bistånd på återuppbyggnad av . tillkännager för regeringen som sin mening att den bör understödja det arbete som den nationella kommittén för fred och återförande av egendom utför i . 2 Bakgrund De båda kolonierna Brittiska och Italienska Somaliland erhöll 1960 självständighet. Den sistnämnda hade dock varit ett protektorat under FN:s beskydd. har landet en befolkning på 10,7 miljoner invånare. Större delen av landet utgörs av ofruktbar halvöken. Tillsammans bildade de båda tidigare kolonierna den självständiga staten . I samband med själv-ständigheten fick en författning av traditionellt västerländskt mönster med ett folkvalt parlament, regering och president. Övergången till ett nytt system efter brittisk, italiensk och FN-administration var dock inte särskilt väl förbredd och det nya systemet var inte anpassat till somaliska förhållanden. Det somaliska samhället var ett klansamhälle, där man hade andra samhälleliga auktoriteter än de som är vanliga i ett västerländskt parlamentariskt system. Det system som infördes efter avkoloniseringen började därför snart att vittra sönder. tog Siad Barre makten i en statskupp. Han införde, liksom man gjort i många andra , ett enpartisystem. Han genomförde också en rad reformer som ledde till att levnadsstandarden ökade. Det soma-liska språket fick ett skriftspråk grundat på det latinska alfabetet. Något skriftspråk hade inte funnits tidigare. Olika försök hade gjorts, men inget hade lyckats. Man genomförde en omfattande alfabetiseringskampanj i landet. bundsförvant bland stormakterna var , varifrån man även fick ett visst bistånd. Denna tid, som varade , uppfattas av många somalier som av utveckling och framsteg i landet. råkade man i krig med om Ogaden. Till en början stöddes av , och . Men mitt under kriget bytte bundsförvanter sida och började i stället stödja . I hade en ny regim trätt till efter det att kejsaren, störtats. och förlorade sitt intresse för och in-tresserade sig mer för . sökte sig So-malia nya bundsförvanter i de oljerika staterna runt . fick också i snabbt växande utsträckning bistånd från , och . Detta bistånd blev till slut så omfattande att det utgjorde av bruttonationalprodukten. Biståndet användes dessutom till att bygga upp en militärapparat och en säkerhetspolis som utifrån somaliska förhållanden måste betraktas som kolossal. Statsapparaten korrumperades snabbt. Det uppstod en politikerklass som levde i lyx och överflöd. En klyfta mellan folket och den styrande eliten upp-stod som snabbt vidgades. Denna process var en följd av de stormaktspolitiska motsättningarna under det , där av båda sidor betraktades som ett strategiskt område. började dock Siad Barres auktoritet och förmåga att kontrollera utvecklingen att svikta. På olika håll i landet började andra auktoriteter knutna till klanerna att ifrågasätta Barres maktställning och 1991 tvingades han att lämna landet. har det rått kaos i . Någon centralmakt har inte funnits. Olika rivaliserade krigsherrar har behärskat olika delar av landet och bekämpat varandra. Huvudstaden förstördes till stora delar när en av dessa krigsherrar erövrade staden från den flyende Siad Barre. Efter hand kom att uppdelas i tre områden med var sin ledning: Somaliland som utgör ett område i norr och gränsar till , Puntland som omfattar spetsen på och i söder med gräns mot . Krigsherrarnas antal var dock fortfarande stort. Kriminaliteten var hög och människor har levt under ytterst osäkra förhållanden. Många har lämnat landet på grund av krigsförhållandena. 3 Försök att skapa fred Sedan störtandet av Siad Barre har olika försök att skapa fred gjorts som inbördeskriget pågått. Flera fredskonferenser har anordnats av grannländerna, bl.a. av , , , , och . Vid fredskonferensen som ägde rum i förra året i staden i skedde ett viktigt framsteg. Det finns en viktig skillnad när det gäller i förhållande till de tolv tidigare konferenserna. Till de tidigare kallades endast de rivaliserade krigsherrarna. Man träffades, diskuterade och gjorde överens-kommelser som aldrig realiserades. Man förmådde inte hålla de överens-kommelser som ingåtts av parterna. Vid samlade man företrädare för det civila samhället i . Det fredsförslag som lades fram hade utarbetades av president med stort internationellt stöd av bland annat FN, EU, OAU (Afrikanska ) och . Själva konferensen stöddes av . Vid konferensen i valdes ett interimistiskt parlament bestående av 245 ledamöter, varav 28 var kvinnor. Konferensen valde även president; Ab-dulkasim Salad som varit minister i Siad Barres regering. De flesta krigsherrarna har varit emot konferensen, eftersom de sett sin maktställning hotad. Ledningarna i Puntland och Somaliland har förhållit sig skeptiska och avvaktande till konferensens resultat. En skillnad föreligger dock mellan Somaliland och Puntland. Puntland anser principiellt att man bör ansluta sig till . Somaliland har en något mer negativ attityd. En av dem som från Somaliland deltog i , Garaad Abshir Salaah, ställdes inför rätta och dömdes till fängelse för högförräderi. Efter att hans situation uppmärk-sammats internationellt har han emellertid släppts fri. 4 Viljan till att skapa en hållbar fred Stödet till de rivaliserade krigsherrarna har minskat i olika delar av som en bieffekt av en utbredd krigströtthet och av att människor upptäcker att det inte leder någonstans att liera sig med någon av krigsherrarna. Allt fler upptäcker att krigsherrarna saknar förmåga att ena landet och skapa en dräglig framtid för landets befolkning. När sedan den nyvalde presidenten tillsammans med parlamentet faktiskt begav sig till för att låta sig in-stalleras möttes han av tiotusentals människor på flygplatsen, vilket var ett tecken på att krigsherrarnas makt håller på att undergrävas. Den tidigare mäktige Aidid i har alldeles uppenbart börjat förlora i inflytande vilket kan mätas i att 4 000 soldater, av de ca, 10 000 som fanns i hans armé, har lämnat den för att ansöka om arbete i den centrala polisstyrka som den nye presidenten och parlamentet avser att bygga upp. 5 Stöd till en framtid i fred Situationen i är krig på väg att ljusna, men mycket arbete återstår när det gäller att bygga upp en fungerande statsmakt i , som världssamfundet kan erkänna. Självklart krävs det stöd utifrån för att den nye presidenten och interimsparlamentet skall kunna stärka sin ställning och ena landet. Detta stöd måste komma dels från FN, dels från EU, Afrikanska och andra internationella organisationer. är som många fattiga och krigshärjade länder fullt av fattigmans-vapen, dvs. På det här området har en omfattande kompetens och erfarenhet. Det borde vara en av de första biståndsåtgärder som skulle bidra med förutom att understödja återuppbyggnaden av landets ekonomi och administration. Detta bör ge regeringen till känna. EU:s bistånd är starkt koncentrerat till och inte på de fattigaste länderna i , vilket inte ligger i linje med Afrikastrategi. Det vore därför av betydelse om som medlemsland i EU kunde driva på organisationen att öka sitt stöd i olika former till . Detta bör ge regeringen till känna. Utvecklingen i befinner sig i ett känsligt skede. Det är i sådana skeden som hjälpen, om den sker på ett klokt sätt, har den största effekten. Det är nu och som mycket kan göras. Det skulle även kunna komma bilateralt från . Ett sådant återupp-byggnadsarbete skulle ligga väl i linje med politik att stödja länder i och särskilt de fattigaste länderna på denna kontinent, dit hör. I interimsregeringens författning förordas bildandet av en nationell kommitté för fred och återförande av egendom. En sådan har också bildats. Bil-dandet ägde rum i . Den leds av , f.d. premiärminister i . Kommittén består av 25 medlemmar. De flesta är politiker, intellektuella och kulturarbe-tare. Kommittén är fristående från interimsregeringen och kan spela en viktig roll när det gäller fred, försoning och återuppbyggnad av landet. Vi anser att den bör understödja det arbete som denna kommitté utför. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. () () () () () () ()