mot · GP02Fi285 · 2001-10-05 00:00:00 — Det ska ske främst genom ytterligare sänkningar av marginalskatterna och genom de lättnader inom kapitalbeskattningen som behovet av tillväxt och internationellt samarbete medför. Inom den mycket ungefärliga ram för skattesänkningar på ca som kan genomföras bedömer vi att kapitalskatterna bör sänkas med ca . Det handlar främst om fullständigt avskaffad dubbelbeskattning av aktiesparande, avskaffad förmögenhets- och fastighetsskatt samt sänkt kapitalinkomstskatt. Med allt rörligare skattebaser kommer takten i och inriktningen av sänkningen att vara mycket beroende av vad som sker i vår omvärld. Även om EU inte bestämmer enskilda länders skattesatser är det naturligt att det som sker i dessa frågor i EU-länderna starkt påverkar också kapitalskatterna i . Stora sänkningar av kapitalbeskattningen i vår omvärld kommer att påverka vilka kapitalskatter som kan ha utan att förlora de fördelar som vårt internationella varu- och tjänsteutbyte gett oss. Återstående bör användas till sänkningar av inkomstskatten där den inriktning haft är giltig också den kommande tioårsperioden, nämligen att skatterna först och främst ska sänkas så att det lönar sig bättre att arbeta. bör skattesystemet förenklas, till exempel genom att de nuvarande komplicerade reglerna för grundavdraget, de särskilda skattereduktionerna och avdragsbegränsningen för pensionsavgiften försvinner. Det är viktigt att komma ihåg att det finns höga marginaleffekter även utanför skattesystemet, till exempel i bostadsbidraget, dagistaxorna, socialbidragen, studiemedelssystemet etc, varför arbetet mot höga marginaleffekter inte kan begränsas till skattesystemet. Ett viktigt vägval är om skattesänkningarna ska ske genom ett utökat grundavdrag, det vill säga så att en mindre andel av inkomsten beskattas, eller genom lägre skattesatser. Det finns argument för båda dessa metoder. I debatten anförs ofta att ett rejält grundavdrag skulle lätta skattebördan för alla och ge även personer med låga inkomster möjlighet att leva på sin lön. I sin mest uttalade form innebär det att låginkomsttagare helt skulle befrias från skatt. En sådan skattepolitik är dock inte utan problem. Ett högt grundavdrag innebär att en betydande del av den totala inkomstsumman i samhället undantas från skatt. Ett sådant grundavdrag bör vara stort om det ska syfta till att praktiskt taget befria låginkomsttagare från skatt. Med ett grundavdrag på skulle en person med månadsinkomster på ca vara befriad från inkomstskatt. Men ett sådant grundavdrag skulle utan andra förändringar innebära ett skattebortfall om ca . Det skulle således äta upp hela det utrymme som vi bedömer finns för inkomstskattesänkningar och därmed inte ge något utrymme för egentliga marginalskattesänkningar, det vill säga sänkningar av skattesatserna. Till bilden hör att precisionen i en sådan åtgärd inte skulle vara den bästa. Inom gruppen med de lägsta inkomsterna finns ett betydande antal som bara tillfälligt befinner sig där. Det kan handla om studerande som extraarbetar, personer som på grund av att de är på väg in på eller ut från arbetsmarknaden bara arbetar en del av året eller personer som av andra skäl deltidsarbetar så att årsinkomsten inte ger en rättvisande bild av deras försörjningsmöjligheter. Det skulle således skattebefria personer som huvudsakligen försörjer sig på annat än sitt eget förvärvsarbete, som de som försörjer sig på eget arbete inte alls skulle kunna få sina marginalskatter sänkta. Ett system med höga grundavdrag och bibehållna höga skattesatser skulle således fördelningspolitiskt inte vara särskilt träffsäkert men framförallt inte gynna dynamiken i samhället. Ett visst grundavdrag kan emellertid vara motiverat, bland annat av förenklingsskäl. Den väg som med dessa utgångspunkter är den bästa är att sänka skattesatserna och behålla ett lägre, rakt grundavdrag, alltså lika för alla. Det ligger väl i linje med den princip som låg bakom 1990/skattereform, att bredda skattebasen för att kunna sänka skattesatsen. I princip är då alla inkomsttagare i någon mån med och bidrar till finansieringen av de offentliga utgifterna, även om förvärvsarbetet sker under delar av året. är inte utformningen av grundavdraget den vi förespråkar. Det förekommer förhöjt grundavdrag i vissa inkomstskikt. Den så kallade LO-puckeln i skatteskalan uppkommer på det sättet. Det förhöjda grundavdraget infördes för att vissa inkomsttagare skulle få sänkt skatt, men nackdelen med sådana lösningar är alltid att marginalskatten höjs i det skikt där förmånen börjar trappas av. Vi föreslår därför att LO-puckeln tas bort, men med en sådan teknik att ingen individ får höjd skatt. Sänkningen av skattesatserna måste bli betydande för att det målet ska uppnås. Man måste sänka skattesatserna från för de lägre inkomsterna till i storleksordningen för att ingen ska få höjd skatt. Om inte medelinkomsttagare ska få skärpta marginalskatter måste då skattesatserna även för medelinkomster och högre inkomster sänkas. En sådan sänkning av skattesatserna måste således bli betydande för att både ge de flesta lägre inkomsttagare en märkbar skattesänkning och minska marginalskatterna för medelinkomsttagare. I denna avvägning bedömer vi att tyngdpunkten bör ligga på lägre skattesatser och breda baser, dvs en begränsning av det förhöjda grundavdraget. Detta är en inriktning i den förra skattereformens anda och i syfte att öka enskilda människors möjligheter att försörja sig på eget arbete och att kunna påverka sin egen situation. Detta är bra både för individer och för samhällsekonomin. En sådan stor skattereform, det vill säga det successiva genomförandet av de skattesänkningar vi prioriterar, får genomföras med kontinuerlig uppmärksamhet på den rådande situationen i de offentliga finanserna. Naturligtvis kan också saker inträffa som gör att valet av skattesänkningar kan behöva korrigeras. I det senare avseendet måste hänsyn tas till att flera grupper, ingenjörer, sjuksköterskor, läkare, företagare m.fl. kommer att ha en arbetsmarknad utomlands. Det måste löna sig att arbeta och verka i . Även om det ännu inte är någon stor flykt utomlands annat än i vissa yrkeskategorier säger detta mycket lite om hur framtiden kommer att se ut. Ett argument i sammanhanget är att all erfarenhet tyder på att nyckelpersoner som stannar i medför ytterligare sysselsättning i andra yrken. Vi förordar sammantaget följande. I fråga om grundavdraget föreslår vi ett bibehållande av det avdrag som finns för de allra lägsta inkomsttagarna men utan de upp- och nedtrappningar som leder till oacceptabla marginaleffekter. Tyngdpunkten i skattepolitiken bör ligga på marginalskattesänkningar. Ett förvärvsavdrag ska finnas eftersom det stimulerar till arbetsinsatser. Självfallet ska det omfatta pensionärers arbetsinkomster. Inom den ram på som vi bedömer rimlig i ett tioårsperspektiv skulle detta exempelvis kunna medge ett rakt grundavdrag om , en lägsta skattesats (kommunal- och statsskatt sammantagna) på (på inkomster under ca /mån. ), en skattesats på flertalet inkomsttagare om samt en högsta skattesats på kanske (på årsinkomster över 10 basbelopp). Detta skulle ge praktiskt taget alla en sänkning av marginalskatterna om eller mera. Det behövs dock ytterligare diskussion och analyser. För att peka på ett par alternativ kan nämnas att en sänkning av den allra lägsta skattesatsen till innebär ett ytterligare skattebortfall om ca . Att sänka den högsta skattesatsen till innebär ett skattebortfall om . Skattesänkningar i denna storleksordning, som med rimlig tillväxt kan genomföras utan omfattande besparingar i den offentliga verksamheten, skulle göra bättre rustat att möta framtiden i en globaliserad värld. () () () () () () ()