mot · GO02So51 · 2001-04-06 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So51av , Bo (m)med anledning av prop. 2000/01:80 Ny socialtjänstlag m.m.En ny socialpolitik för att brytabidragsberoende och utanförskap1 SammanfattningI denna motion presenteras riktlinjer för en socialpolitik som bryterbidragsberoende och utanförskap. Motionen är vårt svar på regeringensproposition /01:80 Ny socialtjänstlag m.m.Hundratusentals människor, som inget hellre önskar än att försörja sigsjälva och sin familj, är hänvisade till socialbidrag!Så är det därför att den politik som förs är inriktad på att behandlasymtomen i stället för att angripa de egentliga problemen, inte minst när detgäller att ge alla möjlighet att arbeta.Utgångspunkten för den sociala politiken bör inte vara regler och nivåerför olika former av bidrag, utan hur behovet av bidrag kan minska. Det äråtgärder att reducera behovet av bidrag som måste vara det centrala isocialpolitiken.Mot regeringens omhändertagandepolitik ställer vi en politik för arbeteoch egenmakt, byggd på fyra steg:- Var och en som så önskar skall kunna få ett arbete.- Resultatet av arbete skall trygga den egna försörjningen i stället för attförsvinna i en rundgång av skatter och bidrag.- Förutsättningar och stimulans skall finnas så att man genom utbildningkan förbättra sin situation.Detta innebär att de som blir aktuella för det fjärde steget - den egentligasocialpolitiken - minimeras.Detta kan dock inte åstadkommas genom en politik inriktad på kosmetiskaoch konstlade åtgärder. I stället krävs en politik som tar sig an de verkligaproblemen och orkar genomföra de skattesänkningar, avregleringar och sy-stemomläggningar som måste vidtas för att ökad sysselsättning skall bliverklighet och inte bara ett abstrakt mål.Framgång på dessa tre områden innebär att många av dem som sitterfast i bidragsfällan befrias. Uppgivenhet kan bytas mot framtidstro ochtrygghet d.v.s. den verkliga trygghet som bara den som själv råder över sitt livkan känna.Men framgång på dessa områden möjliggör också att fokushamnar på dem som behöver mer omfattande hjälp. Insatserna för dessamänniskor kan då ske snabbare, med större generositet och väl anpassade tillde individuella förutsättningarna.Vad gäller regeringens förslag anser vi:- att en återinförd besvärsrätt för alla former av biståndsbeslut måste följasav preciserade anvisningar,- att och länsstyrelsernas tillsynsansvar skall sammanförastill en fristående tillsynsmyndighet med uppgift att utföra tillsyn över bådeoffentlig och privat verksamhet,- att påföljden överlämnande till vård enligt bör avskaffasoch vården överföras till kriminalvården,- att möjlighet för regeringen att meddela föreskrifter gällande behandlingav personuppgifter inte bör införas,- att det principiella förbudet mot behandling av känsliga uppgifter börfinnas kvar.2 Innehållsförteckning3 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att socialpolitiken skall vara ett instrument för att brytautanförskap och bidragsberoende.2. begär att regeringen återkommer med förslag om kommunensskyldighet att utan dröjsmål erbjuda arbete eller kompletterande åtgärdersom underlättar inträde i arbetslivet.3. begär att regeringen återkommer med förslag om denenskildes rättighet till och skyldighet att delta i kompletterande åtgärdersom underlättar inträde i arbetslivet.4. beslutar att den s.k. riksnormen avvecklas till förmån för attskäliga bidragsnivåer fastställs av kommunerna.5. beslutar att i posten medlemskap i fackföreningförsörjningsstödet skall utgå.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att möjlighet för kommuner att ersätta kortvarigt socialbidragmed lån införs.7. beslutar att införa 4 kap. 26 § i den tidigare barnavårdslagen isocialtjänstlagen.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om valfrihet inom äldreomsorgen.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om anhöriga och närstående inom äldreomsorgen.10. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om återinförande av besvärsrätten för alla former av biståndsbeslutenligt socialtjänstlagen.11. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om beviljat men med ej verkställt beslut om bistånd.12. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förstärkning och samordning av tillsynen av socialtjänsten.13. avslår förslaget om att bestämmelser om behandling av per-sonuppgifter skall kunna beslutas genom föreskrifter.14. avslår förslaget om att personuppgifter som rör ras elleretniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse,medlemskap i fackförening eller sexualliv skall komma att få behandlasinom socialtjänsten.15. begär att regeringen återkommer med precisering i lagtextenangående personuppgifter som rör hälsa.16. begär att regeringen återkommer med ett förslag som gör attdet i socialtjänstlagen införs en uttrycklig hänvisning eller motsvarandereglering som förhindrar att två helt olika typer av färdtjänst utvecklas.4 våren 20014.1 , har gått från att vara ett land där allas möjlighet att förbättra sinegen situation varit samhällets grund, till att vara ett land där allt flersitter fast i utanförskap och beroende. Den värdighet som följer av attkunna försörja sig på sin egen inkomst har tagits ifrån ett stort antalmänniskor.Antalet personer som är beroende av socialbidrag för sin försörjning varår 2000 ungefär 600.000. Därtill skall läggas alla de som är beroende av andrainkomstrelaterade bidrag för sitt uppehälle. Bakom dessa siffror i statistikenfinns lika många enskilda människor. Var och en av dem har sin egen unikahistoria.En av dessa är den ensamstående mamman . Hon har en 65-procentig tjänst som personlig assistent. För att komma upp i heltid arbetarhon extra som timanställd i vården. konstaterar att för varje timme honarbetar extra förlorar hon lika mycket i bidrag. För sin son, som har diagnosendamp, får hon ett trekvarts vårdbidrag. Men eftersom detta delvis räknas sominkomst reduceras bostadsbidraget i samma utsträckning. Faktum är att honinte längre törs ta emot bostadsbidrag eftersom hon i efterhand får betalatillbaka 3.000-4.000 kronor - pengar som hon inte har. Fyllda 36 årförsöker uppfylla sin dröm om att ta körkort. Hon har sparat länge baraför att ha råd till ett körkortstillstånd, men har inte gått tilltandläkaren på fem år.Situationen är lika svår för , hans långtidssjukskrivna hustru ochderas fyra barn. Han utbildade sig till busschaufför eftersom det sagts honomatt det fanns en efterfrågan på just busschaufförer. sitter han hemma ochväntar på att bli uppringd. Han kan ställa upp på kort varsel och på vilkenlinje som helst. Men ingen ringer. "Ingen berättar vad de vill ha av mig, vadska jag klara för att de ska vilja ha mig. Jag blir bara puttad åt sidan, ochdetkänns orättvist." För att klara de nödvändigaste utgifterna tvingas Amirkomplettera inkomsten med socialbidrag. Men han har hamnat i samma situa-tion som . Varje gång han får möjlighet att jobba, minskar hans bidrag isamma utsträckning. Om han inte får möjlighet att försörja sig som buss-chaufför kan han tänka sig att utbilda sig vidare - kanske till lokförare ellerlastbilsförare. För han vill, som de flesta andra, inte vara beroende av bidrag.Liksom för är Amirs framtidshopp barnen. De lever genom dem ocharbetar för att de skall bli självständiga och starka.Per , , är en av många som fått nog av att leva på bidrag.Situation har gett honom möjligheten att tjäna lite pengar. Sedanförra sommaren kan han klara sig hjälpligt, och har möjlighet att betala de 40kronor som kostar. Trots att Situation endast gerhonom en minimal inkomst menar att "egenvärdet ökar och viljan attförbli drogfri är stark". Per levde förr ett ordnat liv, men efter skilsmässa1981 blev det mer alkohol som sedan avancerade till hasch- ochamfetaminmissbruk. Trots detta skötte han sitt jobb som grafiker men sadesslutligen upp 1990. Per blev hemlös och levde på socialbidrag. Till en börjanvar han tacksam för bidraget, men kände sig med tiden alltmer värdelös ochunderlägsen. Trots erfarenhet som grafiker tappade arbetsgivarnaintresset för honom när det kom fram att han levde på bidrag.Per säger till DN:Jag tror inte att någon person vill leva på socialbidrag utan att göra rättför sig, men det får man inte. Man tar bara emot pengarna och förväntasinte göra någon motprestation och det är så passiviserande.Den hopplösa situation och de andra personerna i våra exempelupplever delar de med många andra. Anledningarna till att de hamnat därskiljer sig åt, men resultaten är ofta desamma - en återvändsgränd medfrustration, isolering och social desperation som följd.En undersökning av bland 2.000socialbidragstagare i visar att åtta av tio socialbidragstagare harkänslan av att folk ser ner på dem. Var tredje har nästan magont,huvudvärk eller sömnsvårigheter. Nio av tio har lånat pengar och var fjärdehar fått sälja ägodelar för att klara ekonomin. Två av tre har avstått fråntandläkarbesök det senaste året.Att människor som inget högre önskar än att försörja sig på eget arbeteoch egna ansträngningar inte får göra det utan i stället hänvisas till diversebidrag är en tragedi för dem. I förlängningen riskerar det att uppstå en kulturdär valet att ge upp och se de offentliga systemen som en naturlig bas förförsörjning tar överhanden.En vidare konsekvens är att tvingas ägna stor del avsin tid och sina resurser på insatser som huvudsakligen beror på enskildapersoners försörjningsproblem, som människor med svåra socialaproblem inte får stöd och hjälp . Det gäller människor som hamnat imissbruk eller drogberoende, liksom barn och ungdomar som far illa,funktionshindrade som behöver extra insatser, personer som behöver ett extrastöd för att kunna tillgodogöra sig utbildning eller personer som behöverjämna ut oddsen för att kunna konkurrera på arbetsmarknaden. Samtidigtfinns tydliga exempel på att systemet inte ens förmår att ge människor denhjälp de formellt blivit beviljade.4.2 Statistiken visar inte verklighetenAntalet personer med socialbidrag minskar sedan tre år tillbaka.Kommunernas kostnader för socialbidrag minskade mellan 1999 och2000 . Men dessa siffror säger inte något om den storaandel av befolkningen som är beroende av socialbidrag för sinförsörjning, och att många - - på grund av systemetsutformning fastnat i ett långvarigt bidragsberoende. Antalet bidragstagarehar minskat , men de som får bidrag får det under en alltlängre tidsperiod.Den generellt sett positiva utvecklingen är inte heller jämnt fördelad överlandet. Medan kostnaderna för socialbidrag i vissa kommuner har minskatmed finns det också kommuner där kostnaderna ökar lika mycket.Inte heller det minskade antalet personer i s.k. öppen arbetslöshet sägernågot bestämt om enskilda människors svårigheter. Den öppna arbetslöshetenuppgår till , cirka 183.000 personer. Det ärvisserligen en halvering , men detta bortser ifrån alla de övrigasom i verkligheten står utanför arbetsmarknaden. De som inte syns istatistiken över öppet arbetslösa är de i arbetsför ålder, men somförtidspensionerats på grund av arbetslöshet, de som är iarbetsmarknadsåtgärder men skulle klara ett riktigt jobb, de som deltar iKunskapslyftet men söker arbete eller de som har ett deltidsarbete men villarbeta mer. Tillsammans är de mer än 700.000 personer - avden totala arbetskraften.Den generella arbetsmarknadsstatistiken handlar dessutom omgenomsnittsiffror för hela riket. Genomsnittsiffror av det slaget döljer detfaktum att arbetslösheten varierar i olika delar av landet och på många håll ärmångdubbelt högre än i t.ex. Stockholmsområdet.4.3 En dåligt fungerande arbetsmarknadAtt så många är beroende av socialbidrag är bl.a. ett tecken på att vi haren arbetsmarknad som inte fungerar utan utestänger människor. Sverigesabsolut största samhällsproblem är därför den klyfta som går mellandem som med eget arbete kan försörja sig och sin familj, och dem som fören marginaliserad bidragsberoende tillvaro. Och klyftan fortsätter attvidgas, trots av högkonjunktur.Faktum är att haft så hög arbetslöshet under enhögkonjunktur som . Antalet långtidsarbetslösa sjunker - men alldeles förlångsamt. Med dagens takt skulle det ta innan alla var tillbaka i arbete.Cirka 400.000 personer färre har jobb jämfört med situationen för tio årsedan. Men problemet är inte att det saknas arbete som behöver bli utfört utanatt den politik som förs utestänger människor från arbetsmarknaden, trotshögkonjunkturen. Även goda tider behöver en politik som genererararbetstillfällen genom att göra det lönsamt att driva företag, att anställa,arbetaoch utbilda sig.Regeringen fortsätter att blunda för att en stor del av dem som saknarförsörjning har prisats ut från arbetsmarknaden genom de höga skatterna påarbete.I stället har betydande ansträngningar lagts på att bekämpa symtomen,nämligen arbetslösheten så som den kommer till uttryck i statistiken. I sin iveratt minska den uppmätta öppna arbetslösheten har alla tänkbara åtgärderprövats. Denna typ av arbetsmarknadspolitik leder ofta till undanträngning avordinarie jobb och till att långtidsarbetslösa låses fast i aktiviteter som inteleder till något nytt arbete.Den absolut största delen, , återfanns i ny förberedandeutbildning . Det tyder på att många personer cirkulerarmellan enklare utbildningar som inte leder till arbete,skrev regeringen själv i budgetpropositionen förra året.Problemlistan kan göras lång, men i grunden handlar den om två saker.För det första tar politiken inte hänsyn till den djupt rotade drivkraftenmänniskor har att klara sig själva och att det är möjligheterna till dettasom ger en förutsägbar och trygg tillvaro. För det andra ser inte politikensom sin uppgift att skapa förutsättningar för människor att klara sigsjälva. Det är som resultat av detta har en osundarbetsmarknad med hög arbetslöshet och ett företagsklimat präglat avkontraproduktiva skatter, flaskhalsar och komplicerade regelverk. Demänniskor som drabbas hamnar ofta i långvarig arbetslöshet ochbidragsberoende. Inte bara deras ekonomiska förutsättningar urholkasutan även deras möjligheter till den delaktighet i samhällslivet och detsociala livet som arbetet ofta är nyckeln till.Moderaterna sätter människor före siffror och statistik. Det är ommänniskor den här motionen handlar - om hur vi vill skapa möjligheter fördem och deras familjer att klara sig själva och göra de egna livsvalen. Ickedesto mindre handlar den om hur vi vill rikta socialpolitikens fokus på demsom mest behöver sociala insatser för att klara sin livssituation - äldre sombehöver vård och omsorg, barn och ungdomar som far illa, människor medfunktionshinder eller psykiska problem och personer med missbruk.5 Ett nytt klassamhälle - densocialdemokratiska modellens slutprodukt5.1 Omhändertagande i stället för självhjälpDen socialdemokratiska välfärdsmodellen präglas i hög grad av enambition att "ta hand om" människor i stället för att hjälpa till med attbygga upp, d.v.s. hjälp till självhjälp. Omhändertagandet var en välvilligreaktion på äldre tiders "Fattigsverige", som saknade både resurser ochibland även vilja att bistå människor i akuta eller långvariga socialaproblem. Alla har vi mött berättelser om hur arbetslösa familjeförsörjare,ensamstående mödrar, funktionshindrade eller missbrukare lämnadesdärhän, utan hjälp till försörjning, bostad, sociala insatser ellerbehandling. Detta är ett samhälle ingen vill ha tillbaka.Men en del av historien är också berättelserna om hur människor undermycket svåra omständigheter fått hjälp att komma på fötter, för att sedanstarta en resa från social kris till ordnade förhållanden, eller t.o.m. mycketgoda omständigheter och en ledande ställning i samhället. Inte sällan skeddedetta genom en mobilisering av "den lilla världens" resurser.Mycket tyder på att det svenska välfärdssystemets stela strukturer i höggrad förhindrar en sådan social rörelse . Att människor med egen kraftoch med omgivningens stöd förhindras att lyckas skapar nya klyftor.Oberoende rapporter från bl.a. , , TCO ochSocialstyrelsen har visat hur stödsystemen ofta medför att personer på grundav långstidsarbetslöshet drabbas av ekonomiska och psykologiskainlåsningseffekter. Det gäller särskilt personer med funktionshinder,invandrare och ungdomar utan yrkesutbildning. Man sitter fast i arbetslöshetoch bidragsberoende - och inte sällan fast rent geografiskt på grund av enicke fungerande bostadsmarknad. Dessa nya klyftor är resultatet av en politiksom låser in människor, som tar ifrån dem den värdighet som följer av attkunna försörja sig på sin egen inkomst och som hindrar människor attförbättra sin situation av egen kraft.5.2 Skatterna stjälper i stället för att hjälpa5.2.1 Skatten är låginkomsttagarens största utgiftFör den enskilde medborgaren, särskilt de med lägre inkomster, är dehöga skatterna ett stort problem. Den svenska högskattepolitiken varavsedd att jämna ut inkomstskillnader och därmed bidra till att skapatrygghet och jämlikhet. Så är inte längre fallet. Bakomtransfereringssystem och socialpolitikens inkomstprövade bidrag döljs detfaktum att de människor som fördelningspolitiken är avsedd att hjälpa istället fått sin självständighet och sina möjligheter att påverka sitt eget livkringskurna. Nästan två tredjedelar av ekonomin går genom denoffentliga sektorn. När skattetrycket når sådana nivåer måste det mednödvändighet bäras av alla.Skatten är låg- och medelinkomsttagarnas största utgiftspost. I dagensSverige skapar skatterna sina egna sociala problem, som det socialaskyddssystem som skatterna skall betala inte motsvarar de krav människor harrätt att ställa. De höga skatterna är därför en av de viktigaste förklaringarnatill att så många hushåll har en nettoinkomst som understiger försocialbidrag. Enligt är av dem som harsocialbidrag löntagare. Mer än häften av dem som har socialbidragfår . Med en lägre skatt hade de med storsannolikhet sluppit gå till socialkontoret.Skattesystemet tar inte heller hänsyn till försörjningsbörda. Det högaskattetrycket stjälper ofta i stället för att hjälpa. Ett samhälle med en sådanskattepolitik blir varken dynamiskt eller tryggt.5.2.2 i skattDe som tvingas köa på socialkontoren måste själva bära en stor del avskattebördan. Hushåll med en inkomst som motsvararsocialbidragsnormen betalar, lågt räknat, av det derasarbete genererar i olika former av skatter. Denna rundgång gör att mångasom skulle kunna försörja sig på sitt eget arbete i stället tvingas förlita sigpå bidrag.För en ensamstående motsvarar socialbidragsnormen en bruttolön på8.335 kronor . Även på denna låga inkomstnivå, som alltsåmotsvarar socialbidragsstandard, är skatteandelen betydande. Den totalaskattebelastningen är mer än . Det innebär att överhälften av det arbetsgivaren betalar för att få arbetet utfört går åt för attbetalaskatt.Arbetsgivarens arbetskraftskostnad 11.070Arbetsgivaravgifter 2.735Bruttolön 8.335Egenavgifter 585Inkomstskatt 1.625Nettolön 6.125Moms och fastighetsskatt 730Totalt efter skatt 5.395 48,7%Totalt ovanstående skatter 5.675 51,3%För en familj med två barn motsvarar socialbidragsnormen en bruttolönpå . Vid denna inkomst är skatteuttaget närmare165.000 kronor , vilket motsvarar avarbetsgivarens totala arbetskraftskostnad.Arbetsgivarens arbetskraftskostnad 23.575Arbetsgivaravgifter 5.825Bruttolön 17.750Egenavgifter 1.240Inkomstskatt 4.355Nettolön 12.155Moms och fastighetsskatt 1.765Totalt efter skatt 10.390 44 %Totalt ovanstående skatter 13.185 56 %Siffrorna visar med tydlighet att den viktigaste sociala reformen är attsänka skatten framför allt för låginkomsttagare. Marginalerna är små ochoförutsedda större utgifter kan innebära en katastrof. Det är svårt ochoftast omöjligt att genom egna insatser förbättra sin ekonomiska situation.Sverige skall vara ett land där man kan leva på sin lön.5.3 Fast i bidragsfällanSocialbidraget var avsett att vara en tillfällig hjälp. I stället har det förmånga blivit en permanent inkomstkälla. Denna utveckling är oacceptabelav flera skäl. Det mest allvarliga är att människor låses fast i fattigdommed små möjligheter att förbättra sin situation med arbete. Det är ocksåförödande för unga människors inställning till arbete och bidrag. Barn ochungdomar som växer upp i en miljö, där ingen omkring dem lever på sitteget arbete, löper stor risk att som vuxna hamna i ett socialt utanförskap. växer cirka 200.000 barn upp i socialbidragsberoende familjer.Antalet motsvarar två hela årskullar.Systemet fråntar människor den värdighet som ligger i att kunna försörjasig och med egna insatser och beslut kunna förbättra sin situation. Här har densocialdemokratiska politikens fattigdomsfälla slagit igen. De som drabbasförvandlas till en ny bidragsberoende underklass där misstro och frustrationfrodas. För dessa människor är smärre höjningar i socialbidraget knappast detviktigaste. De efterlyser i stället förändringar i grunden som gör att de kanåterta makten över sina egna liv och se en ljusning på sin situation.Debatten om hur höjda barnbidrag på grund av bidragsnormenskonstruktion leder till sänkta socialbidrag är talande för socialdemokraternassyn på bidragssystemets inlåsningseffekter. När ett höjt generellt bidragmedför sänkta inkomstprövade bidrag är upprördheten stor, och reglernaändras. Att samma barnfamiljer får sänkta socialbidrag och bostadsbidrag omde ökar sin arbetsinsats, säger man inte något om.Bidrag och andra former av ekonomiskt stöd skall vara utformade påsådant sätt, att det stimulerar människor till att aktivt söka förbättra sinsituation. Det måste vara värt att göra en extra ansträngning. En ökadarbetsinsats eller andra åtgärder, t.ex. byte av bostad eller arbete, utbildningetc. som kan förbättra den enskildes sociala och ekonomiska situation får intemotverkas av "bidragströsklar" eller andra regressiva inslag ibidragssystemen såsom sker . Men i grunden är det systemet sombehöver ändras, inte bidragsnormernas konstruktion.5.4 Socialbidragen träffar felSocialbidragen framställs ofta som träffsäkra i den meningen att de når degrupper som bäst behöver dem. Så är dock inte fallet.Socialtjänstutredningen redovisar i betänkandet Ökade socialbidrag (SOU1999:46) bl.a. beräkningar av hushållens inkomststandard i relation till denormer som används för bedömning av socialbidrag. Enligt dennaredovisning var det av befolkningen, eller 780.000hushåll, som enligt inkomststatistiken låg under den officiella försocialbidrag. Av dessa hushåll hade under åretsocialbidrag. av de hushåll som 1996 hade inkomster undersocialbidragsnormen antingen avstod från att ansöka om socialbidrag ellerfick sina ansökningar avslagna. framgår av redovisningen att merän 130.000 hushåll med inkomster över bidragsnormen under1996 fick so-cialbidrag.Redovisningen visar således att träffsäkerheten i socialbidragssystemet äranmärkningsvärt låg. Den visar också att många som tjänar under riksnormenklarar sig utan bidrag.5.5 överbelastningSocialstyrelsen har visat att det framförallt är arbetslösa utan ersättningfrån a-kassa eller KAS som blir långvarigt beroende av socialbidrag. Deflesta av dessa är arbetsföra och vill ha ett arbete. uppgerSocialstyrelsen att ungefär en tredjedel av dem som har socialbidragsamtidigt har inkomst. Dessa två grupper utgör volymmässigt en stor delav arbetsbörda, trots att deras problem varken kan ellerskall lösas av , utan beror på brister i andra delar avvälfärdssystemet.En flexibel och fungerande arbetsmarknad och sänkta skatter för låg- ochmedelinkomsttagare skulle på ett dramatiskt sätt förbättra socialtjänstensmöjlighet att koncentrera sitt arbete på problem som i grunden beror på socia-la missförhållanden, och som kräver strukturerade och välplanerade insatser.Den rena myndighetsutövningen är den viktigaste av socialtjänstensuppgifter.