frsrdg · GO04RR4 · 2001-01-01 00:00:00 — Här svarade att de fick informationen från massmedierna. hade fått informationen genom kommunen/. Även för dem som fick avslag 1997 var det vanligaste svaret "massmedierna" men lika stor andel svarade att de fått informationen från kommunen/. En förklaring till att en så stor andel av gäldenärerna fick sin information från media 1995 bör vara att lagen hade trätt i kraft och att uppmärksamheten då var stor i medierna. Vem får skuldsanering? Den genomsnittlige gäldenären i konsultens undersökning stämmer väl överens med den profil som tidigare tecknat från de uppgifter som handläggarna vid kronofogdemyndigheterna registrerade till . Av undersökning framgår att det är i stort sett lika många män som kvinnor som ansökt om skuldsanering men det är fler kvinnor som fått en sådan. Av de registrerade gäldenärsuppgifterna var 323 män och 492 kvinnor. 533 personer var ensamstående, 329 personer hade anställning, 224 personer hade ett till tre barn och 27 personer fler än tre barn. Den vanligaste skuldsaneringsgäldenären var en ensamstående kvinna, . Hennes inkomst uppgick till 10 000-20 000 och hennes fordringsägare erhöll av fordringsbeloppet som i snitt var ca . Gäldenärsprofilen var i stort sett likartad i de flesta regioner. Konsulten hade inför sin undersökning hypotesen att ekonomiskt mer sårbara grupper i större utsträckning skulle få sina ansökningar beviljade än andra. Kvinnor, ensamstående, låginkomsttagare och ej förvärvsarbetande borde ha erhållit skuldsanering i större utsträckning än män, samboende, höginkomsttagare och heltidsarbetande. Det var endast för kön som det konstaterades ett förväntat mönster i både och i övriga regioner: män är överrepresenterade bland avslags-ärenden och kvinnor är överrepresenterade bland beviljade ärenden. Medelåldern för avslagna respektive beviljade ärenden är i princip densamma, . Det finns inga påtagliga skillnader i hushållsinkomst mellan dem som fått sina ansökningar beviljade och dem som fått sina ansökningar avslagna. Låginkomsttagare är inte särskilt överrepresenterade bland de som får sin ansökan beviljad. Särskilt i verkar det inte föreligga några skillnader alls mellan avslagna och beviljade ärenden med avseende på hushålls-inkomst. Samma gäller för sysselsättningsstatus. Antaganden om att sjuk- och förtidspensionärer möjligen i större utsträckning skulle få sina ansökningar beviljade tycks inte stämma. Inte i några regioner verkar den gruppen ha lättare att erhålla skuldsanering än andra. Sammanfattande iakttagelser från konsultrapporten En stor majoritet av de gäldenärer som har erhållit skuldsanering blir skuldfria. De skulder som man har kvar är i huvudsak studieskulder och andra skulder som inte får ingå i en skuldsanering. Endast några enstaka uppgav att de hade problem med dessa återstående skulder. Nästan alla tycks rehabiliterade i den meningen att de fått återgå till ett "normalt liv". Gäldenärerna skulle vilja ha mer information om vad som händer både under och efter skuldsaneringen. De är osäkra om de är fria från skulderna. En betalningsanmärkning efter saneringen upplevs mycket tungt. Mer stöd i förhandlingarna med borgenärerna efterfrågas. En majoritet av gäldenärerna anser att kriterierna för att få skuldsanering inte behöver ändras trots att de upplevde att det var svårt att få skuldsanering. En klar majoritet av gäldenärerna anser att det är rätt att leva på existensminimum . Vanligast är att gäldenären får informationen om att kunna söka skuldsanering från medierna. Fler upplever att handläggningstiden är längre hos kronofogdemyndigheterna än hos rådgivaren. Tingsrättens hantering tar anser de flesta. 9.1 Kronofogdemyndigheternas och kommunernas behov av stöd har enligt instruktionen uppgiften att verka för en enhetlig rättstillämpning. Det ska bl.a. ske genom allmänna råd och uttalanden. I utvärdering framkom att handläggarna vid kronofogdemyndigheterna ofta gav uttryck för att de behöver fortlöpande utbildning och fler riktlinjer i arbetet. Många ansåg att gör för lite inom det området. Handläggarna vid kronofogdemyndigheterna anser fortfarande att det finns mycket att göra. De återkommande träffarna med är en uppskattad form av erfarenhetsutbyte. samtliga handläggare utan oftast bara en person från varje kronofogdemyndighet. anordnade två kurser för handläggare. En riktade sig till handläggare som arbetat högst . Kursen omfattade lagtillämpningen och processen som sådan. Den andra kursen riktade sig till samtliga handläggare och gällde bl.a. hur man kan komma till rätta med de långa handläggningstiderna och ärendebalanserna. En särskild beredningsgrupp med företrädare från kronofogdemyndigheterna och har härefter fortsatt arbetet och träffats . Arbetet ska enligt uppgift resultera i en rapport som ska presenteras . Rapporten kommer att ge förslag på ändrade handläggningsrutiner m.m. vid myndigheterna i syfte att göra ärendehanteringen snabbare och effektivare. När studerade frågan om myndigheternas enhetlighet i lagtillämpningen fanns ingen egentlig praxis att stödja sig på. finns däremot ett stort antal domar från hovrätter och i några fall även från . Som tidigare nämnts bör det ankomma på att sprida kunskap om rättsfallspraxis till myndigheterna, framförallt kronofogdemyndigheterna. En sådan verksamhet bedrivs men borde enligt några kronofogdemyndigheter utvecklas ytterligare. Alla avgöranden skickas inte ut till myndigheterna utan det är endast Högsta domstolens domar och vissa rättsfall. En uppfattning som många kommunala handläggare framförde i utvärderingen var att man trodde att det med tiden skulle bli lättare att få till stånd frivilliga uppgörelser med borgenärerna när lagen varit i kraft ytterligare och praxis skapats. Granskningen har visat att det tycks förhålla sig på det sättet men att det fortfarande finns vissa ärenden där förutsättningarna att nå framgång är i det närmaste obefintliga, de s.k nollbuden. Bland de övergripande målen för ingår att ge hushållen möjligheter att utnyttja sina ekonomiska resurser effektivt. I uppgifterna ingår också att ge information, stöd och utbildning bl.a. till personal inom kommunerna som sysslar med konsumentrådgivning m.m. När den funktionen lagts under i kommunen blir ansvarsfrågan mer oklar. Några större kommuner, bl.a. , har själva inrättat specialistfunktioner som informerar rådgivarna i stadsdelsnämnderna om nyheter inom området vari också ingår domstolspraxis. Av kommunenkäten och kommunbesöken framgår att den typen av stöd efterfrågas av flera rådgivare. En särskild förening, i , bedriver också en utvecklingsverksamhet för rådgivarna i kommunerna. Inte heller har genomfört någon senare uppföljning av kommunernas verksamhet inom området. Enligt uppgift från planeras inte heller några särskilda sådana insatser bl.a. beroende på begränsade resurser. 9.2 Myndighetssamverkan behöver utvecklas I instruktionen för respektive myndighet och i regleringsbreven fastställs ramar och mål samt ges uppdrag som syftar till att bl.a. utveckla verksamheten. Den utvärdering som gjorde 1996 tillkom på uppdrag av regeringen. I utvärderingen föreslogs ett stort antal åtgärder just i detta syfte. En mycket viktig åtgärd ansågs vara en intensifierad samverkan mellan , , , och . Det ansågs viktigt för att ge kommuner och kronofogdemyndigheter de nödvändiga stöd, råd, direktiv och anvisningar som är en förutsättning för att samtliga gäldenärer och borgenärer i landet ska få en likartad och rättssäker behandling. Regeringen har inte gett myndigheterna något uppdrag att intensifiera sin samverkan i de frågor som rör skuldsaneringen. Däremot finns exempel på att myndigheterna tar egna initiativ utan att närmare ha diskuterat frågorna med övriga myndigheter. utvärderade tillämpningen av reglerna för omprövning av skuldsaneringsbeslut. bedriver nu ett arbete som syftar till att effektivisera kronofogdemyndigheternas ärendehantering. beslutade att upphäva de allmänna råden för budgetrådgivare då de blivit inaktuella genom ändringar i socialtjänstlagen. Regeringen följer upp skuldsaneringsverksamheten bl.a. genom och återrapportering. Det är i huvudsak i årsredovisningarna som regeringens uppdrag återredovisas. har inga särskilda uppdrag givits myndigheterna när det gäller tillämpningen av skuldsaneringslagen. utvärdering av skuldsaneringslagen 1996 tillkom däremot genom ett särskilt regeringsbeslut. Några liknande uppdrag till har därefter inte lämnats. redovisade i sin rapport flera förslag till åtgärder i syfte att effektivisera och förenkla förfarandet. Huvuddelen av förslagen har inte föranlett några vidare åtgärder från regeringen. Det gäller bl.a. det förslag till ändring av 4 § SSL som syftade till att det skulle ställas lägre krav på omfattningen av gäldenärens egna och - i förekommande fall - rådgivarens försök att träffa uppgörelser med borgenärerna. Som framgått har rättsfallspraxis nu i stället medfört att det ställs högre krav på gäldenären. Inte heller verkets förslag till en ökad samverkan mellan myndigheterna för att finna former att effektivisera processen och klarlägga roll- och ansvarsfördelningen mellan och har föranlett några initiativ från myndigheterna eller regeringen. De departement som har direkta uppgifter som berör skuldsaneringsverksamheten är Justitie-, Finans- och Socialdepartementen. dare vid dessa departement utgör det delade ansvaret för skuldsaneringsfrågorna inte några problem. Situationen är inte ovanlig inom och det finns upparbetade samverkansformer mellan departementen. När det gäller uppföljningen av hur skuldsaneringslagen tillämpas har det huvudsakliga ansvaret. Sedan lagen infördes har tre mer betydelsefulla ändringar gjorts: ( beslutade om ändringar i lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m. Ändringen innebar bl.a. att kronofogdemyndigheten i stället för skattemyndigheterna numera har att avgöra om skatteskulder skall kunna ingå i skuldsaneringen, dvs. kronofogdemyndigheten har fått överta statens borgenärsroll från skattemyndigheten. får numera också godta förslag till frivillig skuldsanering även om det inte är ekonomiskt fördelaktigt för staten. ( Tingsrätten kan vid omprövning av gäldenärens betalningsförmåga även ändra det belopp som ska betalas till borgenärerna (27 och 28 §§ SSL). ( Även personer som är näringsidkare kan numera få skuldsanering om det finns särskilda skäl med hänsyn till näringsverksamhetens ringa omfattning och enkla beskaffenhet (4 a § SSL). arbetar med förslag till smärre regelförändringar. En PM med förslag på åtgärder i syfte att förenkla hanteringsprocessen har också utlovats /hösten . I detta beredningsarbete och i samband med framtagande av regleringsbrev för de olika myndigheterna deltar enligt uppgift även övriga berörda departement. Handläggarna vid såväl kommunerna som kronofogdemyndigheterna efterfrågar mer vidareutbildning. Utbildningsstödet måste utvecklas. Det råder vid kommunerna en osäkerhet vilken myndighet som bör stå för stödet. Samverkan mellan , , , har varit dålig och har inte intensifierats som föreslagits tidigare. Regeringen har inte heller varit aktiv för att utveckla samarbetet. inför ett nytt sekel inlämnade sitt betänkande (SOU 2000:29) till regeringen. Kommittén hade i uppdrag att lämna förslag om hur den framtida konsumentpolitiken ska kunna ge människor förutsättningar att känna sig trygga som konsumenter och få ett starkt inflytande över sin vardagssituation. I direktiven (Fi 1999:01) anges bl.a. att kommittén skulle se över hur utrednings- och analysverksamhet kan utvecklas ytterligare för att stödja den lokala konsumentrådgivningen och verkets arbete med utbildnings- och informationsmaterial. Kommittén skulle föreslå hur konsumenternas rätt till lokal, objektiv och oberoende konsumentvägledning bäst kunde tas till vara. Särskilt viktigt var att kommittén analyserade hur arbetet med budgetrådgivning och skuldsanering kan förstärkas. Kommitténs bedömning i fråga om budget- och skuldrådgivningen är att det är en angelägen uppgift som dock är av mycket varierande omfattning och kvalitet över landet. Väntetiderna för att få hjälp är på vissa håll oacceptabelt långa. Kommittén föreslår i betänkandet bl.a. följande: En renodling av arbetsuppgifterna mellan kommunerna och kronofogdemyndigheterna bör ske. bör i ökad utsträckning följa och utvärdera kommunernas verksamhet när det gäller budget- och skuldrådgivning. , och bör ges i uppdrag att föreslå hur budget- och skuldrådgivningen i kommunerna kan utvecklas och effektiviseras. Forskningsprojekt för att bl.a. analysera orsakerna till överskuldsättning samt effekterna av skuldrådgivning och skuldsanering bör initieras av och . Med utgångspunkt bl.a. från faktorer som ligger bakom överskuldsättning bör och övriga berörda myndigheter vidta åtgärder som syftar till att långsiktigt förebygga behovet av skuldsanering. Regeringen har skickat kommitténs betänkande på remiss till ett stort antal myndigheter och organisationer: Yttrandena ska inges till . Enligt den preliminära tidsplanen kan en eventuell proposition inges till tidigast . revisorer genomförde 1995 en utvärdering av skuldsaneringsinstitutet och föreslog vissa åtgärder för att rationalisera och underlätta tillämpningen av lagen. Förslagen handlade om resursfördelningen mellan länen för handläggning av skuldsaneringsärenden, styrfunktioner gentemot sina underliggande myndigheter samt vissa lagstiftningsfrågor. Härutöver framhölls vikten av den förebyggande verksamheten och en skärpt tillsyn över konsumentkreditlagen. Året efter genomförde på uppdrag av regeringen en bred uppföljning av lagen och tillämpningen av den. Myndigheten studerade främst skuldsaneringslagens tillämpning i steg 1 och steg 2, och flera förslag till justeringar och förtydliganden i syfte att effektivisera förfarandet lämnades. Varken revisorerna eller föreslog dock några förändringar av skuldsaneringsinsitutet som sådant. Den granskning som revisorerna nu har genomfört har särskilt inriktats mot kommunernas och kronofogdemyndigheternas uppgifter och ansvar men även övriga myndigheters roller i skuldsaneringsprocessen, , tingsrätternas, och berörs i rapporten. Revisorerna har också studerat om lagen uppfyller sitt syfte, dvs. att få överskuldsatta att bli fria från sina skulder och bli rehabiliterade. 11.1 Varför minskar antalet skuldsaneringsärenden? Orsakerna till att det ges in allt färre ansökningar om skuldsanering till kronofogdemyndigheterna har inte undersökts tidigare. framhålls den förbättrade konjunkturen, andra gånger att myndigheterna tillämpar bestämmelserna alltför strängt eller att de skuldsatta känner till den svåra och tunga processen och därför avstår från att begära skuldsanering. Revisorerna vill peka på några omständigheter som kan ha påverkat ärendeutvecklingen. Det gäller bl.a. kommunernas betydelse för rådgivningen i steg 1 och vilken kännedom skuldsatta har om möjligheten att få skuldsanering. Många frivilliga överenskommelser i steg 1 Betydelsen av kommunernas frivilliga uppgörelser med borgenärerna för ärendeutvecklingen vid kronofogdemyndigheterna är inte klarlagd. Av den kommunenkät revisorerna genomfört framgår däremot att betydelsen tidigare kan ha varit underskattad. I en stor andel av de ansökningar om skuldsanering som inges till kronofogdemyndigheten har budgetrådgivarna spelat en viktig roll. av ansökningarna har upprättats tillsammans med kommunen. Det har också gjorts ett stort antal "frivilliga" uppgörelser i steg 1 som annars kunde ha kommit i fråga för formell prövning om skuldsanering i steg 2 hos kronofogdemyndigheten och steg 3 hos tingsrätten. Även om inte alla de ca 3 000 - 3 500 sådana uppgörelser skulle ha lett till en formell ansökan om skuldsanering är det en stor andel ärenden som avlastas myndigheterna. Kommunernas medverkan att bistå gäldenären i steg 1 kan därför anses ha uppfyllt lagstiftarens intentioner att göra en första "gallring" av ärenden i steg 1. Kommunernas tjänstemän har underhand blivit mer erfarna, och borgenärerna förlitar sig i allt större utsträckning på deras utredning. Borgenärernas förtroende för kommunerna har stor betydelse för hur många frivilliga uppgörelser som kommer till stånd i det första steget. Det finns fortfarande hos flera borgenärer uppfattningen att kommunerna företräder gäldenären på ett annat sätt än kronofogdemyndigheten och att de därför inte gör en opartisk bedömning av ärendet. Det är svårt att bedöma om andelen frivilliga överenskommelser i steg 1 skulle kunna öka och på så sätt ytterligare bidra till ett minskat antal ansökningar till kronofogdemyndigheterna. Det är dock klart att kommunerna har en betydelsefull roll för såväl ärendeutvecklingen som för kronofogdemyndigheternas prövning av ärendet. En ökad information ger fler ärenden I granskningen konstateras att ärendetillströmningen ökar om kommunerna eller myndigheterna aktivt informerar om möjligheten att erhålla skuldsanering. När medierna uppmärksammar frågan blir det också ett ökat antal ansökningar och förfrågningar. Av kommunenkäten framgår att en stor andel av kommunerna undviker att gå ut med en information för att de saknar resurser att ta hand om fler sökanden. Hur många gäldenärer som uppfyller kraven för att få skuldsanering men som på grund av brist på information inte söker sådan hjälp är oklart. Sannolikt skulle antalet ärenden öka hos såväl kommunerna som kronofogdemyndigheterna om också informationen förbättrades. Konjunkturen har förmodligen också en stor betydelse för ärendeutvecklingen. varnade i sin rapport om stabiliteten i det statsfinansiella systemet för hushållens ökande skuldsättning. Totalt har ökningen av kreditinstitutens utlåning stigit () varav hushållens del uppgår till . Kreditsektorns samlade utlåning till hushållen var . Hushållen lånar framför allt till bostäder men också till kapitalvaror som bilar, båtar och TV-apparater. På Upplysningscentralen, UC, som gör kreditupplysningar ökar antalet förfrågningar om privatpersoner med . 600 000 personer har betalningsanmärkningar från de senaste tre och ett halvt åren och 431 000 personer har en oreglerad skuld hos kronofogdemyndigheten som fastställts i tingsrätten. Den ökande skuldsättningen kan innebära en risk för att fler personer hamnar i ekonomiska svårigheter. med den ökande skuldsättningen finns det uppgifter om att hushållens tillgångar ökat väsentligt och att risken därmed inte skulle vara så stor att problemen blir desamma som . Förebyggande arbete och strängare kreditprövning Den förebyggande verksamheten har inte prioriterats vare sig vid myndigheterna eller kommunerna, något som revisorerna och framhöll i sina tidigare uppföljningar. Revisorerna anser att det finns skäl att noga följa den fortsatta utvecklingen av hushållens skuldsättning. De myndigheter som har uppgifter inom området bör tillsammans diskutera hur deras verksamhet kan utvecklas för att förebygga behovet av skuldsanering. Även kommuner, banker och andra långivare har ett stort ansvar för att utveckla det förebyggande arbetet. har förslagit att reglerna om konsumenternas kreditprövning ses över och skärps. Det har också revisorerna föreslagit tidigare. Revisorerna instämmer i kommitténs förslag att och i samråd bör utreda vilka åtgärder som kan vidtas för att försöka förhindra att fler konsumenter överskuldsätter sig. Är kriterierna för stränga? Kriterierna för att komma i fråga för skuldsanering är stränga. Det har också varit syftet med lagen. Skuldsanering ska komma i fråga i extraordinära fall. I granskningen har flera budgetrådgivare framfört att kronofogdemyndigheterna i alltför stor utsträckning ser till detaljer vid lagprövningen och därför missar en helhetsbedömning av ärendet. De skulle därför vara mer restriktiva i tillämpningen än nödvändigt. efter lagens tillkomst var det en stor andel av ansökningarna som avslogs, . Det kan inte uteslutas att allmänheten fått kännedom om att det är svårt att få skuldsanering och att detta bidragit till färre ansökningar. Utvecklingen är däremot att andelen inledda ärenden och beslutade skuldsaneringar ökar och att avslagen minskar. En trolig förklaring är att de ansökningar som kronofogdemyndigheterna nu får in är mer genomarbetade och kompletta . En intressant iakttagelse är att en majoritet av de gäldenärer som fått skuldsanering inte anser att kriterierna för att få skuldsanering är för stränga eller att de bör ändras. 11.2 Färre ärenden men längre handläggningstider De långa handläggningstiderna för skuldsaneringsärenden har kritiserats . De bakomliggande orsakerna har diskuterats men det har inte varit möjligt att finna metoder som förkortar tiderna. I stället har handläggningstiderna förlängts . När handläggningstider diskuteras är det kronofogdemyndigheternas hantering som avses, och det är där som problemen varit störst. Det är också stora skillnader i handläggningstid vid de olika myndigheterna. Ärendena har visserligen blivit färre och de har kontinuerligt fortsatt att minska men de har också blivit mer komplicerade. räknar med en stabilisering av ärendevolymen under förutsättning att det inte sker några förändringar i lagstiftningen. Kronofogdemyndigheterna och tingsrätterna svarar för den formella skuldsaneringsprövningen men granskningen har visat att även kommunerna gör ett omfattande arbete när man hjälper den skuldsatte i steg 1. Även kommunens arbete tar ofta . Flera kommuner har därtill långa väntetider för att komma till budget- och skuldrådgivning. För de skuldsatta som behöver gå igenom samtliga steg blir det en lång och tung process. Även anser att handläggningstiderna är oacceptabla och har därför tillsammans med kronofogdemyndigheterna påbörjat ett arbete för att hitta metoder att effektivisera ärendehanteringen hos myndigheterna, minska ärendebalanserna och förkorta hanteringen. Revisorerna anser att det är ett bra initiativ men att det borde ha kommit tidigare. Arbetet kan vara särskilt värdefullt för att göra ärendehanteringen vid myndigheterna så likartad som möjligt. Det bör enligt revisorerna vara möjligt att effektivi sera och påskynda arbetet utan att syftet med lagen går förlorad eller att tillförlitligheten minskar. Med långa handläggningstider förändras förutsättningarna vilket ytterligare komplicerar utredningen och fördyrar processen. För gäldenären är också en lång väntan på besked besvärande. Revisorerna anser det därför särskilt viktigt att kronofogdemyndigheterna snabbt beslutar om inledande av skuldsanering eller avslag/avvisande av en ansökan. Revisorerna anser att bör överväga att återigen ge ut riktlinjer till kronofogdemyndigheterna där en längsta tid för sådana beslut anges som målsättning. Eftersom varje ärende är unikt och ett stort antal uppgifter måste inhämtas och utredas är utredningarna i princip lika omfattande oavsett hur rättsfallspraxis utvecklas. Det är därför inte troligt att rättsfallspraxis kan få någon större betydelse för handläggningstiderna. Som revisorerna ser det är det i stället genom ett målmedvetet arbete att få ned ärendebalanserna med en intensifierad samverkan mellan myndigheterna som handläggningen kan göras mer effektiv. Äldre ärenden är enligt uppgift mer komplicerade att handlägga och de stora ärendebalanserna hos vissa myndigheter blir därför ett stort problem. Det kan behövas extra resurser hos vissa myndigheter för att arbeta av balanserna och det kan även behövas ett permanent tillskott av resurser hos vissa myndigheter där arbetsbelastningen är stor. Revisorerna anser att bör följa ärendeutvecklingen och vidta de åtgärder i fråga om resursfördelning som behövs för att skillnaderna i ärendehantering hos de olika kronofogdemyndigheterna ska jämnas ut. Revisorerna har studerat om lagen uppfyller sitt syfte, nämligen att ge personer med en mycket svår överskuldsättning en möjlighet att komma ur sin situation och bli rehabiliterade. Av konsultrapporten framgår att en stor majoritet av de gäldenärer som har fått skuldsanering blir skuldfria.