frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — Så till frågorna varför inte hördes respektive förklarades skyldig. I dessa avseenden skall regler om förundersöknings- begränsning tillämpas. Enligt 23 kap 4a § 1 st 2 får förundersökning läggas ned om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse. För åtalsunderlåtelse krävs i princip att klarhet råder i skuldfrågan. Något sådant krav finns inte uppställt för att förundersökningen skall få läggas ned vid förutsedd åtalsunderlåtelse. om förundersökningsbegränsning kan fattas när som helst under utredningen, under förutsättning att denna inte har slutförts. För beslutet saknar det betydelse om någon delgetts misstanke om brott eller ej. När det gäller tillämpningen av bestämmelserna om förundersöknings- begränsning har Riksåklagaren i cirkulär RÅC I:124 sid 29 gett följande allmänna råd under avsnitt 10.3: Det är angeläget att möjligheterna till förundersökningsbegränsning tas till vara. Även i de fall polisen är förundersökningsledare är det åklagaren som skall fatta beslut om Av resursskäl är det viktigt att det inte onödigtvis företas utredningar som resulterar endast i beslut att underlåta Med de nu alltmer krympande utredningsresurserna hos polisen anser jag det vara en skyldighet för åklagaren att ta till vara de möjligheter som lagstiftaren genom gett för att undvika onödiga utredningar. När det gäller av JO efterfrågad praxis beträffande nedläggande av förundersökningar och åtalsunderlåtelser vid olovlig körning som inte är grov har jag inte tillräckligt underlag för att kunna lämna några upplysningar. )RONH /MXQJZDOO Jag kan i alla väsentliga hänseenden ansluta mig till vad anfört i Det är således det normala inom vårt distrikt, liksom i övrigt i landet att olovlig körning utreds och lagförs. åtalsunderlåtelse i sådana fall är litet. Som Riksåklagaren anfört i allmänna råd om åtalsunderlåtelse och förundersökningsbegränsning (RÅC I:124) bör dock åtalsunderlåtelse kunna meddelas, utöver i rapporteftergiftsfall, vid sådana förseelser mot regler för trafiken som i det enskilda fallet är av ringa betydelse för trafiksäkerheten eller framstår som ursäktliga (sid 12). Det gällande regelverket lämnar således ett visst utrymme för åtals- underlåtelse vid olovlig körning. I detta ärende föreligger, som har redovisat, sådana särpräglade förhållanden som enligt min mening sammantaget medfört att förseelsen varit av synnerligen begränsad betydelse Om förundersökningen hade slutförts och klarlagt att gjort sig skyldig till förseelsen hade det således varit motiverat att meddela åtalsunderlåtelse för gärningen. Som anför skall en inledd förundersökning läggas ned så snart en åtalsunderlåtelse kan förutses. Den tillkommande förutsättningen är blott att ett sådant beslut inte strider mot ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse, ett intresse som i detta sammanhang således skall vara knutet till själva förundersökningsfrågan (se härom i RÅC I:124 sid 28). utredningsmaterial som förelåg vid tiden för beslut kan jag inte se att något väsentligt allmänt intresse krävde att utredningen slutfördes. har i sitt beslut förklarat att gjort sig skyldig till olovlig körning. Ett beslut om förundersökningsbegränsning är dock aldrig en sakerförklaring, vilket är bakgrunden till att ett sådant beslut kan fattas utan att den misstänkte delgivits misstanke om brott. lägga förundersökningen innebär således inte att skuld har fastlagts, beslutet har inte sådan verkan. Det var därför fel av att uttala sig i skuldfrågan i beslutet. Det är också mycket möjligt att endast genom en misskrivning kommit att ge uttryck för en uppfattning om Med den anmärkningen att uttryckligen bort ha beskrivits 2000/01:JO1 som misstänkt för olovlig körning i beslut är beslutet enligt min bedömning i överensstämmelse med gällande rätt. Om någon uppsåtligen för ett körkortspliktigt fordon utan att vara berättigad att föra ett sådant fordon, skall han dömas för olovlig körning till böter (3 § första stycket lagen [1951:649] om straff för vissa trafikbrott). Regler om förarbehörighet för särskilda fordonstyper finns i 59 §§ körkortslagen (1998:488). Av dessa framgår att AB-körkort inte ger behörighet att framföra ett fordon av det slag som här är aktuellt. Svensk straffprocessrätt bygger på principen om åklagarens absoluta åtalsplikt. Enligt 20 kap. 6 § (RB) skall åklagaren väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal, om inte annat är stadgat. Ett exempel på undantag från den absoluta åtalsplikten är bestämmelsen i 20 kap. 7 § RB om åtalsunderlåtelse. Enligt detta lagrum får en åklagare besluta att underlåta åtal för brott under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts, bl.a. om det kan antas att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter (första stycket 1). Av para- grafens andra stycke följer att åtal får underlåtas i andra fall än som nämns i första stycket, om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och att det med hänsyn till omständigheterna inte heller krävs av andra skäl att åtal väcks. De grundläggande reglerna om förundersökning finns i 23 kap. RB. För- undersökning skall enligt 1 § första stycket inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Enligt 4 § andra stycket skall en förunder- sökning läggas ned om det inte längre finns anledning till dess fullföljande. I 4 a § finns reglerna om förundersökningsbegränsning. Enligt denna bestäm- melse får en förundersökning läggas ned om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottet i händelse av lagföring inte skulle leda till någon svårare påföljd än böter (första stycket 1). Vidare får ett sådant beslut fattas om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelser om åtalsunderlåtelse i 20 kap. RB eller om särskild åtalsprövning samt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsido- sätts genom att förundersökningen läggs ned (första stycket 2). Om förut- sättningar för att lägga ned en förundersökning enligt första stycket föreligger redan innan en sådan har inletts, får det beslutas att förunder- sökning inte skall inledas (andra stycket). I förarbetena (prop. 1984/85:3 s. 22 och 54 f.) till 23 kap. 4 a § RB i dess nuvarande lydelse ges följande för förundersökningsbegränsning och åtals- underlåtelse gemensamma riktlinjer beträffande tillämpningen av rekvisitet allmänt intresse. Avsikten är naturligtvis att det nya grundrekvisitet skall öka utrymmet för åtalsunderlåtelse i förhållande till gällande rätt. Liksom f.n. bör dock en vägledande synpunkt vara att åtalsunderlåtelse inte bör få medföra att likartade fall bedöms olika. Intresset av att tilltron till rättsväsendets 2000/01:JO1 objektivitet upprätthålls kan alltså göra ett åtal påkallat. allmänt intresse som kan tala för åtal kan vara att den misstänkte förut gjort sig skyldig till brott. Som ytterligare skäl för åtal kan nämnas att förverkande av egendom av icke obetydligt värde kan komma i fråga. Av stor och ofta avgörande betydelse när det gäller att bedöma om ett viktigt allmänt intresse kräver åtal blir naturligtvis brottets svårhet och omständigheterna i övrigt kring detta. Allmänpreventiva synpunkter kan emellertid ibland tala för att ett domstolsförfarande kommer till stånd även vid mycket lindriga brott. Det kan sålunda vara nödvändigt att särskilt markera att en viss brottstyp inte accepteras av samhället, t.ex. om en viss brottslighet har börjat förekomma i besvärande stor omfattning. Det kan också i vissa fall finnas ett stort allmänt intresse av att domstol får bedöma en viss rättsfråga. Riksåklagaren har i cirkulär RÅC I:124 utfärdat allmänna råd om åtals- underlåtelse och förundersökningsbegränsning samt föreskrifter om viss underrättelseskyldighet. Förundersökningsbegränsning behandlas i avsnitt 10. I cirkuläret uttalas beträffande rekvisitet allmänt intresse bl.a. att ett skäl för att genomföra förundersökning kan vara att en händelse väckt stor uppmärksamhet och att det därför kan ligga i det allmännas intresse att få klarhet i saken eller att utredningen av annan anledning har stor självständig betydelse (RÅC I:124:28). Av den proposition som har nämnts i det föregående framgår vidare att ett beslut om att begränsa en förundersökning inte förutsätter att skuldfrågan är klarlagd vid tiden för beslutet. Regeln i 23 kap. 4 a § första stycket 2 RB innebär att en hypotetisk bedömning av åtalsfrågan skall göras under antagande att förundersökningen avslutats och skuldfrågan klarlagts (a. prop. s. 55; jfr Fitger, , del 2, s. 23:29 f.). I det inledande avsnittet i RÅC I:124 nämns att det för en åtalsunderlåtelse i princip krävs att klarhet råder i skuldfrågan men att något motsvarande krav inte finns uppställt för att en förundersökning skall få läggas ned vid förutsedd åtalsunderlåtelse (RÅC I:124:27). I samma avsnitt uttalas vidare att bestämmelsen om förundersökningsbegränsning får sitt innehåll främst genom reglerna om åtalsunderlåtelse. Kan ett beslut om åtalsunderlåtelse förväntas är således presumtionen att förundersökningen skall läggas ned. En utvidgning av möjligheterna till åtalsunderlåtelse ökar därför automatiskt utrymmet för förundersökningsbegränsning. När förundersökningen avslutas skall beslut meddelas huruvida åtal skall väckas (23 kap. 20 § RB). Som har nämnts har åklagaren enligt svensk straffprocessrätt i princip absolut åtalsplikt. Detta innebär att åklagaren har inte bara befogenhet utan också skyldighet att väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal (Fitger, , del 2, s. 20:11). Olovlig körning är ett sådant brott. När förundersökningen är avslutad skall åklagaren således besluta om åtal skall väckas eller inte. Undantag från den absoluta åtalsplikten görs emellertid genom reglerna om åtalsunderlåtelse och förundersökningsbegränsning. Ett beslut att inleda eller lägga ned en förundersökning eller att väcka eller inte väcka åtal bygger på bedömningar med avseende på bl.a. vilken bevisning det finns och vad man kan vänta sig få fram under en I bedömningsfrågor av detta slag kan man ha olika uppfatt- ningar utan att någon av uppfattningarna behöver vara direkt felaktig. ett beslut om förundersökningsbegränsning grundar sig på bedömningar, vilka i enlighet med det sagda kan ge utrymme för skilda Av utredningen framgår att F.M. under förundersökningen hördes som misstänkt samt att undersökningen beträffande honom avslutades genom ett beslut av åklagaren att åtal inte skulle väckas. lades förundersökningen däremot ned i ett tidigare skede med hänvisning till reglerna om förundersökningsbegränsning utan att något förhör hade hållits Ett sådant förfarande kan ge upphov till uppfattningen att likartade fall har behandlats olika. Det kan emellertid häremot invändas att förhållandena kring körning genom förhöret med F.M. blev utredda i den utsträckning som krävdes för ett beslut om förunder- Som framgår av redovisningen för den rättsliga regleringen är en grund- läggande förutsättning för ett beslut om förundersökningsbegränsning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom beslutet. Som har förklarat är i förevarande fall endast det allmänna intresset av någon betydelse. Frågan blir då om något sådant intresse åsidosattes genom beslutet att lägga ned förundersökningen mot Som framgår av redovisningen för den rättsliga regleringen anges i förarbetena till 23 kap. 4 a § RB i dess nuvarande lydelse ett antal exempel på omständigheter som talar emot ett beslut om förundersöknings- I sitt yttrande hänför sig till vad som där sägs. bör emellertid framhållas att den nu nämnda uppräkningen inte kan anses I Riksåklagarens allmänna råd om bl.a. förundersöknings- begränsning anges därutöver som ett skäl för att genomföra en förunder- sökning att en händelse har väckt stor uppmärksamhet och att det därför kan ligga i det allmännas intresse att få klarhet i saken (RÅC I:124:28). Eftersom det här rörde sig om ett statsråd, väckte den i ärendet aktuella händelsen stor uppmärksamhet i massmedier runt om i landet, och som ett resultat av denna publicitet beslutade att inleda förundersökning med anledning av det inträffade. Utan att överdriva kan man således konstatera att händelsen var av stort allmänt intresse. förhållande talar, mot bakgrund av det återgivna uttalandet i Riks- åklagarens allmänna råd, för att förundersökningen mot borde ha fullföljts, oavsett hur i övrigt såg på det inträffade. annan sak är att en genomförd förundersökning sedan kan resultera i ett beslut om åtalsunderlåtelse. Som har sagts bygger ett ställningstagande i en fråga om förunder- sökningsbegränsning på en bedömning av förhållandena i det särskilda fallet, och det kan enligt min mening inte med fog hävdas att beslut är Jag vill emellertid rent allmänt uttala att det är av grundläggande betydelse för allmänhetens tilltro till rättsväsendet att frågor som gäller brottsutredningar handläggs på ett sådant sätt att man i möjligaste mån förebygger misstankar att det har tagits otillbörliga hänsyn vid fattandet av ett visst beslut. Jag vill i detta sammanhang särskilt peka på vad åklagarmyndigheten har uppgett i sitt yttrande att det normala inom myndig- hetens distrikt, liksom i övrigt i landet, är att olovlig körning utreds och har i nedläggningsbeslutet konstaterat att gjort sig skyldig till olovlig körning. Som sägs i åklagarmyndighetens remissvar innefattar ett beslut om förundersökningsbegränsning emellertid inte ett konstaterande att någon har gjort sig skyldig till brott. aktuella fallet hade över huvud taget inte hörts under utredningen och han hade således inte heller delgetts misstanke om brott. delar således åklagarmyndighetens uppfattning att det var fel av att uttala sig i skuldfrågan. har i sitt yttrande inte uttryckligen besvarat frågan om anledningen till att så skedde. Mot bakgrund av vad han har uppgett i denna del utgår jag emellertid, liksom åklagarmyndigheten i sitt yttrande, från att formuleringen är resultatet av en misskrivning. Vad som i övrigt förekommit föranleder inte något uttalande från min sida. Handläggningen hos överåklagare av en anmälan mot en kammaråklagare för försummelser i tjänsten (Dnr 2909-1999) I ett beslut anförde FKHIV-2 (NOXQGK bl.a. följande. I en anmälan till JO kritiserade advokaten . Thunved vid i för att hon inte hade fattat beslut i ett ärende där han riktat klagomål mot dåvarande kammaråklagaren för försummelser i tjänsten. Diarieblad och akten i i ärende samt akten i myndighetens ärende infordrades och granskades. Vid granskningen av diariebladet och akten i ärende framkom att anmälan inkom och i brottmålsdiariet handlades under att skulle yttra sig över innehållet i N.D:s inkom med ett yttrande . Riksåklagaren anmodades att inkomma med utredning med avseende på handläggningen av advokaten anmälan m.m. i i Riksåklagaren skulle också yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Riksåklagaren (biträdande riksåklagaren ) kom in med 2000/01:JO1 ett yttrande till vilket hade fogats yttranden från överåklagaren Thunved och biträdande chefsåklagaren . 0DWV 6lOOVWU|P Ifrågavarande ärende gäller en anmälan från advokat . Enligt anmälan skulle dåvarande kammaråklagaren inte ha vidtagit några åtgärder med anledning av ett antal anmälda överträdelser av besöksförbud. Vidare anmärkte N.D. på innehållet i ett telefax som sänt till honom. Av utdrag ur diariet kan jag utläsa att ärendet anhängiggjordes och att det överlämnades till min dåvarande kollega för beredning. Jag kan inte utläsa när ärendet överlämnades till mig för beredning. Jag brukar dock alltid omgående gå igenom ett nytt ärende för att göra en prioritetsbedömning. Jag utgår från att jag gjort det även i detta fall. Jag kommer dock ihåg att jag efter genomgången av ärendet omgående tog kontakt med . Anledningen till att jag kommer ihåg detta är att hon skulle gå i pension. Efter genomgången och kontakten med så kunde jag snabbt konstatera att hade vidtagit åtgärder för att utreda de anmälda överträdelserna. Jag fick vidare klart för mig att dömt den tilltalade till fängelse och att ett flertal av de anmälda överträdelserna låg i tiden före domen. nämnde att fråga kunde bli om förundersöknings- begränsning beträffande de gärningar som låg i tiden före tingsrättsdomen (se beslut ). Beträffande de överträdelser som inträffat efter tingsrättens dom väcktes sedermera åtal (se beslut ). Jag fick i uppdrag att anmoda att avge ett yttrande. Av handlingarna kan jag se att jag gjorde detta . Ett yttrande från förelåg . Därmed var ärendet i princip klart att förbereda för en föredragning. Mot bakgrund av vad som sålunda framkommit i ärendet fann jag ingen anledning att handlägga ärendet med förtur. Av handlingarna framgår att jag besvarat förfrågningar från N.D. om när beslut kunde förväntas i ärendet. Vid det första tillfället (980625) besvarade jag förfrågan per telefon och vid det andra tillfället (990216) per brev. Vid det första tillfället har jag troligen upplyst N.D. om att handläggningstiden var lång. Vid det andra tillfället var det min ambition att ärendet skulle bli klart . Det mål som över- åklagaren då hade satt upp var att alla överprövningsärenden och så kallade klagomålsärenden som inkommit skulle vara avverkade senast per . tillträdde jag en annan tjänst. Det var min ambition att ärendet skulle vara klart jag påbörjade till och med arbetet med att förbereda en föredragning. var jag ensam kansliåklagare och tyvärr hann jag inte med ärendet. förberedde och föredrog jag några andra ärenden som jag blivit ombedd att slutföra. Inte heller då räckte tiden till. Ärendet är avgjort. För att ge en rättvis bild av mina arbetsuppgifter och framförallt av min arbetsbelastning som kansliåklagare vill jag anföra följande. Jag var kansliåklagare under tiden oktober 1996den . var vi två kansliåklagare. Till kansliåklagarens arbetsuppgifter av juridisk art hörde att bereda och föredra överprövningsärenden, klagomålsärenden och remissyttranden av olika slag. inkom 347 överprövningsärenden och 51 klago- målsärenden. och inkom 322/62 respektive 166/25 ärenden. Till arbetsuppgifterna hörde även att biträda överåklagaren och biträdande överåklagaren i uppgifter av administrativ karaktär. Jag har således biträtt i arbetet med till exempel verksamhetsplanering, återrapportering, säkerhet och tillsyn. Ofta fick jag uppdrag att ingå i olika arbetsgrupper såsom till exempel den så kallade lottningsgruppen vars arbetsuppgift var att göra en översyn av vårt lottningssystem. Utöver ovan nämnda arbetsuppgifter hade kansliåklagaren att svara för direkta kontakter med andra myndigheter och med allmänheten. Således kopplades alla inkommande telefonsamtal till kansliåklagaren. Arbetssituationen på överåklagarens kansli har varit oerhört ansträngd. Jag och min kollega tvingades att göra blixt- utryckningar för att ta itu med en fråga eller ett problem som dök upp och krävde snabb behandling. handlade jag även ett större eko-mål i hovrätten. Arbetet såväl inom det juridiska som det administrativa blocket föranledde ständiga omprioriteringar. i ett backspegelperspektiv särskilt med beaktande av att skulle gå i pension borde kanske ärendet avgjorts tidigare. Emellertid medförde arbetsbelastningen och de ständiga ompriori- teringarna att genomströmningstiden blev lång. Som anfört i sina upplysningar inkom klagomålen mot . Ärendet har varit färdigt för föredragning . Först fattades beslut i ärendet. Det kan utan vidare konstateras att ärendets handläggning tagit oacceptabelt . Vi har alltsedan 1997 haft en betydande balans av överprövnings- och klagomålsärenden på överåklagarens kansli. Vissa perioder har vi haft en balans på cirka 200250 överprövnings- och klagomålsärenden. upprättas en balansförteckning över dessa ärenden. Jag har kunnat konstatera att situationen varit djupt otillfredsställande. Två kansliåklagare bereder och föredrar ärendena antingen för mig eller biträdande överåklagaren. Detta ärende skulle i första hand ha föredragits för mig. Jag hade tidigare anmodat att inhämta yttrande från . Vi har åtskilliga gånger diskuterat den besvärande balanssituationen. Många ärenden har måst prioriteras på bekostnad av andra. Jag har på olika sätt försökt komma till rätta med problemet. har extra föredraganden tjänstgjort på kansliet. Det har emellertid varit svårt att avdela åklagare för tjänstgöring på kansliet, eftersom det i hela distriktet rått brist på åklagare och den operativa åklagarverksamheten kommit i första hand. Arbetssituationen är nu betydligt bättre. Enligt en balanslista upprättad finns 26 klagomålsärenden i balans varav ett inregistrerades 1998 samt 102 överprövningsärenden varav 12 inregistrerades 1998. är att inte något ärende skall ta från inkommet till beslut än ett Ännu så länge är inte målet nått, men vi har kommit ett stycke på Balansen har på halverats. Jag kan inte annat än beklaga att ärendet tagit så . anslöt sig till de synpunkter avgivit i sitt yttrande och konstaterade att det var beklagligt att handläggningen dragit ut Anmälan från N.D. avser påstådda försummelser i tjänsten av en kammar- Riksåklagaren har föreskrivit (RÅFS 1996:1 4 §) att anmälningar mot åklagare som innehar den tjänsteställning som är aktuell i detta ärende skall handläggas av överåklagare. Uppkommer fråga om att inleda förunder- sökning eller att göra anmälan till skall ärendet överlämnas till Riksåklagaren. Överåklagaren kan i sin tillsynsverksamhet inhämta yttranden från exempelvis en kammaråklagare över vad som förekommit i ett ärende. fall har ett yttrande inhämtats och biträdande överåklagaren Fernqvist har efter att bl.a. ha tagit del av yttrandet, , beslutat att inte vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet. Vid handläggningen av ett ärende av denna art bör överåklagaren först ta ställning till om det redan på grund av innehållet i anmälan finns anledning att inleda förundersökning och, om så befinns vara fallet, överlämna ärendet till Riksåklagaren för ställningstagande. Om förundersökning däremot inte skall inledas bör beslut därom fattas . tagande till frågan om förundersökning skall inledas eller inte föreligger kan överåklagaren övergå till att pröva det anmälda förfarandet inom ramen för ett tillsynsärende och i detta inhämta ett yttrande från berörd åklagare. inhämta ett sådant yttrande innan beslut i förundersökningsfrågan föreligger innebär i realiteten att en förutredningsåtgärd vidtas. Som nämnts i tidigare beslut (se JO 1997/98 s. 98) är utrymmet för förutredningsåtgärder ytterst Till detta kommer att det tillämpade förfarandet kan innebära en risk att den anmälde åklagaren medvetet eller omedvetet lämnar för honom oförmånliga uppgifter, vilka sedermera kan komma att användas mot honom vid en straffrättslig prövning. Ett sådant förfarande medför således en risk för att åklagarens rättssäkerhetsintressen skulle kunna trädas för när. Det är av grundläggande betydelse för tilliten till samhällets verksamhet för att utreda påstådda brott av exempelvis åklagare, domare och polismän, och därmed ytterst för allmänhetens förtroende för bl.a. åklagarväsendet, att utredningen av anmälningar mot dessa befattningshavare bedrivs på ett i alla hänseenden korrekt sätt. Det för den brottsutredande verksamheten gällande grundsatsen att handläggningen måste ske i sådana former att den inte ger fog för ifrågasättande av de utredande myndigheternas objektivitet har här en alldeles särskild tyngd. Orsaken till att ärendet inte avgjordes tidigare är svår att förstå. medveten om att man inom åklagarväsendet av olika skäl måste prioritera vissa ärenden framför andra. Det framstår emellertid även mot denna bak- grund som anmärkningsvärt att ärendet inte slutförts tidigare än vad nu kom