frsrdg · GO04RR4 · 2001-01-01 00:00:00 — En renodling av arbetsuppgifterna för rådgivare i steg 1 och handläggare vid kronofogdemyndigheterna utifrån varje yrkeskategoris kompetens framhöll i sin rapport som en angelägen åtgärd för att effektivisera arbetet. för regelbundet statistik över de gäldenärer som sökt skuldsanering vid kronofogdemyndigheterna och vilka beslut som fattas. Någon motsvarande statistik tas däremot inte fram för kommunernas budget- och skuldrådgivning. Det är dessutom betydligt svårare att följa upp kommunernas verksamhet då budget- och skuldrådgivningen omfattar betydligt mer än "bara" skuldsaneringsärenden. Det är även svårt att avgöra när ett skuldsaneringsärende börjar och slutar i steg 1. statistikprogram som prövas kan förbättra uppföljningen. I följande tabell redovisas kronofogdemyndigheternas handläggningstider . Tabell 2: Fördelning av handläggningstid vid kronofogdemyndigheterna fram till dess beslut om avslag, avvisning, avskrivning eller beslut om fastställande meddelats . 1997 1998 1999 Tid 1-3 mån 3-6 mån 6-9 mån 9-12 mån 12-mån och Däröver Totalt Källa: RSV:s årsredovisning 1999 Handläggningstiderna har blivit längre. har andelen ärenden med en handläggningstid fördubblats, från till . Enligt kan detta bero på att kronofogdemyndigheterna börjat arbeta av de stora balanserna och således i större omfattning avgjort äldre mål. Även omorganisationen kan ha haft betydelse. En oroväckande utveckling är att andelen ärenden med en handläggningstid ökar som andelen ärenden med en kortare handläggningstid minskar. Den förklaring som ger är att det för en större andel av ansökningarna numera fattas beslut om inledande av skuldsanering. Eftersom dessa ärenden är mycket tidskrävande är handläggningstiderna något längre trots att antalet inkomna ärenden minskat. Antal skuldsaneringsärenden i balans är oförändrat jämfört med . I utvärdering av statistiken framhölls att handläggningstiderna och slutprestationerna för flera kronofogdemyndigheter varit oacceptabelt långa. Den beredningsgrupp som myndigheten bildat tillsammans med kronofogdemyndigheterna har bl.a. fått i uppgift att redovisa förslag till förenklingar i hanteringen i syfte att korta handläggningstiderna men också för att få en enhetligare hantering vid de olika myndigheterna. Handläggningstiderna för olika myndigheter varierar också stort. Vid kronofogdemyndigheten i inleds eller avslås av ärendena . i klarade av att inleda eller avslå av ansökningarna . I hade av ärendena en handläggningstid medan motsvarande siffra för var . dighet hade inget sådant ärende och där togs i av samtliga ärenden beslut . Skillnaderna kan inte förklaras med att ärendena i någon region är mer komplicerade än i andra utan tycks i stället bero på olika stora resurser. Revisorerna uppmärksammade problemet redan i sin tidigare utvärdering och menade att det bör ankomma på regeringen och att fördela resurserna till kronofogdemyndigheterna efter det behov som finns. Det var enligt revisorerna en viktig fråga att bevaka att gäldenärerna behandlas lika oavsett var man bor i landet och vilken kronofogdemyndighet som handhar hans ansökan. Tingsrättens handläggning i steg 3 är i regel kort, endast någon månad. Domstolen ska inte heller behöva göra någon egen utredning utan kunna besluta utifrån det inlämnade materialet. Något formellt hinder för att tingsrätten gör en egen utredning finns däremot inte. Av de förslag till skuldsanering som överlämnas till tingsrätten fastställs en stor majoritet i tingsrätten, och utvecklingen går emot att allt fler frivilliga beslut fastställs. Inte heller gäldenärerna upplever att hanteringen i tingsrätten tar . I den undersökning av gäldenärernas synpunkter som gjorts i granskningen framgår istället att de anser att hanteringen varit kort. I kommunenkäten frågades hur långa väntetider kommunerna har för enskilda att komma till budgetrådgivning. I samband med kommunbesöken ställdes också frågan om handläggningstiderna. Tabell 3 Har er kommun "väntetid" för budgetrådgivning/skuldsanering? Väntetider Frekvens Ja, Ja, en Ja, Ja, mer än Nej Ej svar/ flera svar TOTALT Källa: Väntetiden för att komma till rådgivning är i av kommunerna högst men stora variationer förekommer. hade ingen väntetid alls. Huvuddelen av dessa kommuner hade mindre än 20 000 invånare. 25-30 kommuner har fortfarande väntetider på över . Det är svårare att rättvisande ange någon genomsnittlig handläggningstid för kommunernas hantering av skuldsaneringsärenden. Skillnaderna mellan kommunerna är stora när det gäller omfattningen på den service som ges i sådana ärenden. slutar kommunens ärendehantering med endast budgetråd medan det i andra ärenden även innefattar stöd för att få till stånd en skuldsanering i steg 2. Många kommuner följer ändå själva upp hur väntetider, handläggningstider m.m. utvecklas. Den senaste officiella statistiken är och gjordes i samband med uppföljning. Även gjorde 1995 en uppföljning av handläggningstiderna. Beroende på typ av kommun bedömdes tiden för att få kontakt med en konsumentvägledare eller motsvarande i kommunen variera mellan . I genomsnitt var väntetiden ca fem . Enligt Kommunförbundets statistik tar det 4 och en halv månader från det att kommunen ger råd och anvisningar i steg 1 till det att ärendet avslutats eller går vidare till kronofogdemyndigheten. skuldrådgivningsbyrå har i samarbete med budget- och skuldrådgivarna i stadsdelarna utformat ett statistikprogram. De senaste uppgifterna är . Där framgår bl.a. att väntetiden för att komma till en budget- och skuldrådgivare var i medeltal. I en stadsdel var väntetiden över . Uppskattad tidsåtgång i ett ärende var i medeltal och antal besök per ärende i medeltal . Kommunerna är olika och de har också olika resurser. En del mindre kommuner har bristande erfarenheter och begränsade möjligheter att hjälpa till. Större kommuner som bl.a. har inrättat särskilda skuldsaneringsbyråer eller andra specialistfunktioner där kompetens inom området har samlats. Handläggningstiderna för skuldsaneringsärenden har inte förkortats. Vid flera kronofogdemyndigheter har de i stället blivit längre. Även kommunernas hantering tar , och det finns väntetider till budgetrådgivningen. har inom en beredningsgrupp med företrädare från kronofogdemyndigheterna bedrivit ett arbete för att komma till rätta med bl.a. detta problem. Tingsrätternas ärendehantering är förhållandevis kort. Skillnaderna i handläggningstiderna vid olika kronofogdemyndigheter och kommuner är stora, vilket gör att de skuldsatta inte får samma behandling beroende på vilken region de tillhör. För att få reda på hur kommunerna organiserat skuld- och budgetrådgivningen och vilken betydelse den har skickades en enkät till samtliga kommuner. Revisorerna anlitade SCB att genomföra enkäten som riktades till de i kommunen som svarade för skuld- och budgetrådgivning. Frågorna gällde bl.a. vilka resurser kommunen avsatt och vilken kompetens handläggarna hade. Frågorna gällde även handläggarnas erfarenheter av och synen på regelverket som sådant. En särskild fråga gällde hur många ärenden som lett till frivilliga uppgörelser i steg 1 och som man annars bedömde vara av sådan karaktär att de kunde bli föremål för en formell prövning för skuldsanering vid kronofogdemyndigheten. 267 kommuner besvarade enkäten, vilket innebär en svarsfrekvens på . Nio kommuner har besökts för att närmare studera de lokala lösningarna. Syftet var också att mer ingående diskutera processen med handläggarna i kommunerna. De kommuner/städer som har besökts är , , , , , och . Härutöver gjordes några kommunintervjuer per telefon. 6.1 Organisationen och resurserna Som framgått tidigare beslutar kommunerna själva vilka resurser som ska avsättas för ekonomisk rådgivning och hur den ska vara organiserad. I 1 § SSL anges endast att kommunen inom ramen för eller på annat sätt ska ge råd och anvisningar till skuldsatta personer. 263 av kommunerna svarar att de tillhandahöll ekonomisk rådgivning . Sex kommuner svarade att de inte erbjöd någon ekonomisk rådgivning. Hur många av de kommuner som inte svarat på enkäten som inte heller ger rådgivning är oklart. De sex som svarat att de inte har någon rådgivning är mindre kommuner, under 30 000 invånare. Av enkäten framgår att det även i kommuner med likartad struktur och storlek finns olikheter i fråga om organisation och resurser. Flertalet av de som svarat, drygt 150 kommuner, hade lagt ansvaret på socialförvaltningen. En annan vanlig lösning var att verksamheten sorterade under kommunstyrelsen eller under konsumentnämnden. Ca 70 kommuner hade valt en sådan organisation. I några andra kommuner ligger ansvaret på fritidsförvaltningen, eller kulturförvaltningen. I någon kommun hade en överförmyndare ansvaret och några köper tjänsten av andra kommuner eller privat konsult. Även de resurser som kommunerna lägger ned på verksamheten varierar. Av samtliga svarande hade av kommunerna avsatt en eller två handläggare för denna uppgift. I av kommunerna uppgick inte resurserna till mer än två årsarbetare. hade fyra eller fler årsarbetare för den ekonomiska rådgivningen. I och är det vanligtvis en person som vid de olika stadsdelsnämnderna självständigt ansvarar för budget- och skuldrådgivning liksom övriga kommuner har en central budgetrådgivning organisatoriskt tillhörig , konsumentverksamheten eller annan verksamhet. I de större kommunerna är det flera som delar på uppgiften och i de mindre, under 30 000 invånare, är det oftast en eller högst två handläggare som arbetar självständigt med skuld- och budgetrådgivning som de har andra arbetsuppgifter. De kan vara konsumentvägledare eller socialsekreterare som även ger socialbidrag. 6.2 Rådgivarnas kompetens är hög Kommunerna erbjöd redan före skuldsaneringslagens tillkomst budgetrådgivning. Genom skuldsaneringslagens tillkomst gavs de även uppgiften att medverka i hanteringen av skuldsaneringsärenden genom information och rådgivning. En förutsättning för att kunna ge sådan hjälp är att budgetrådgivarna har kunskap om lagen. Avsikten var att kommunen tillsammans med den skuldsatte och borgenärerna i flertalet fall redan här skulle kunna lösa problemen. Han skulle också kunna få information om han uppfyllde kriterierna för skuldsanering enligt skuldsaneringslagen. Däremot var det inte meningen att kommunen skulle handha skuldsaneringsförfarandet i sin helhet då de saknade nödvändig juridisk kompetens och erfarenhet av insolvensrättsliga frågor. I enkäten ställdes frågan vilken utbildning respektive handläggare hade samt hur långt kommunens prövning enligt skuldsaneringslagens bestämmelser gick. Tabell 4 Vilken utbildning har de som arbetar med budgetrådgivning/skuldsanering? Utbildning Frekvens Socionom Ekonom Juridisk utbildning Övrig högskoleutbildning Annan utbildning TOTALT Källa: Uppgifterna omfattar 457 handläggare. Av de svarande hade högskoleutbildning. Tillgång till juridiskt utbildade handläggare fanns i 54 av de 284 svarande kommunerna/stadsdelsnämnderna. I 117 av kommunerna hade någon socionomutbildning. 84 kommuner/stadsdelsnämnder hade tillgång till personal med ekonomisk högskoleutbildning. En stor majoritet av kommunerna gör en förhållandevis ingående prövning av om en gäldenär uppfyller kriterierna för att kunna få skuldsanering. av kommunerna svarade att de förutom en prövning av de allmänna villkoren enligt 4 § SSL även prövar om det kvalificerade insolvenskriteriet är uppfyllt samt gör den allmänna skälighetsbedömningen. Flera kommunala handläggare har framhållit att det är ett mycket omfattande arbete som behöver läggas ned i steg 1 för att kunna få en helhetsbild av gäldenärens ekonomiska och sociala situation. Den egentliga lagprövningen, dvs. huruvida insolvenskriteriet m.m. är uppfyllt, ligger formellt på kronofogdemyndigheten i steg 2. Det åligger rådgivarna att kunna ge information om lagen och upplysa om en gäldenär kan komma i fråga för skuldsanering. Den delen av rådgivningen anser många vara ett mindre problem då kunskaperna "sitter i ryggmärgen". Mer arbetskrävande är kartläggningen av gäldenärernas samtliga skulder men särskilt kontakterna med borgenärerna. Hos erfarna handläggare finns det ofta en god kunskap om lagen och rättsfallspraxis. Detta gäller dock inte alla, särskilt inte handläggare i de mindre kommunerna som har ett begränsat antal ärenden och därför får "starta om" varje gång frågan aktualiseras. Man har ofta också andra arbetsuppgifter. Det skiljer dem från handläggarna vid kronofogdemyndigheterna som är specialiserade på skuldsaneringsärenden. Små kommuner är också mer sårbara när någon slutar. Återbesättning av tjänster kan ibland ta mycket . En vanlig och en mycket viktig åtgärd för att utveckla kompetensen är de kontaktnät som kommunerna byggt upp. Genom återkommande träffar med andra kommuner i regionen kan man diskutera aktuella problem och praxis m.m. Som framgått ovan deltar vid enstaka tillfällen vid sådana tillfällen och mer återkommande företrädare från kronofogdemyndigheten. Samarbetet med kronofogdemyndigheterna tycks i flertalet av kommunerna fungera bra. Många anser att myndigheten har en stor kompetens inom området. 6.3 Stödet till kommunerna Den grundutbildning för budget- och skuldrådgivare som tillhandahåller är uppskattad i kommunerna. tillhandahölls utbildningen gratis men måste kommunerna betala för utbildningen, något som inneburit att inte alla kommuner skickar sina rådgivare på kurserna. Flera kommuner har i granskningen framfört ett behov av ökat stöd från de centrala myndigheterna. Enkäten visar att det råder stor osäkerhet från vilken myndighet sådant stöd bör ges. Vidareutbildning samt service i fråga om att få del av rättsfallspraxis var ett vanligt önskemål hos handläggarna. I enkäten fick kommunerna svara på vilken myndighet de trodde var huvudansvarig för stödet samt betygsätta hur myndigheterna klarat detta. De myndigheter som kommunerna fick välja mellan var , kronofogdemyndigheten, , och . Bäst ansågs kronofogdemyndigheten ha varit. av handläggarna ansåg att kronofogdemyndigheten svarat för ett bra eller godkänt stöd. Härefter kom bra eller godkänt stöd samt Riksskatte Sämst ansågs , och kommunförbundet ha varit. Flest handläggare, , ansåg det vara kronofogdemyndigheten som skulle ge det stödet. Endast en kommun ansåg att hade en sådan roll. Det bör noteras att frågan gällde vilken myndighet som de ansåg var huvudansvarig och som bör ge stöd och information om lagtillämpningen. 6.4 Kommunernas förslag till förenklingar av processen En stor majoritet av de kommuner som haft synpunkter på regelverket har konstaterat att de s.k. nollbuden i steg 1 mer eller mindre regelmässigt får nej av borgenärerna. Det skulle spara mycket tid och resurser om sådana ärenden kunde överlämnas direkt till kronofogdemyndigheten. Samma föreslås för gäldenärer som har mycket stora skulder och där endast mindre belopp kan återbetalas till borgenärerna. Flera anser att kommunernas medverkan i sådana ärenden skulle kunna begränsas till att kartlägga skulderna och hjälpa gäldenären med att upprätta ansökningen. Många uppmärksammar också den nuvarande ordningen att alla fordringsägare måste säga ja till ett förslag innan staten genom skattemyndigheten får acceptera detsamma. Även om samtliga borgenärer utom en med en mycket liten fordran säger ja får inte staten godkänna förslaget. 6.5 Betydelsen av steg 1 Många av budgetrådgivarna framhåller betydelsen av sitt arbete i steg 1. Även granskningen har visat att rådgivningen är betydelsefull. Inte alla rådgivare anser det vara nödvändigt att bibehålla alla tre stegen i processen utan på den punkten finns det många olika synpunkter. Flera rådgivare i mindre kommuner har framfört att det arbete som görs i steg 1 lika gärna kan överföras till kronofogdemyndigheten. Andra rådgivare anser att det inte är möjligt för kronofogdemyndigheten att ta över deras arbete då myndigheten inte kan ge gäldenären det stöd och den närhet som kommunens rådgivare kan ge. Flera anser att kronofogdemyndigheten borde ta en personlig kontakt med de sökande vilket är mycket ovanligt vid flera kronofogdemyndigheter. Enligt statistik inlämnades 3 200 ansökningar till kronofogdemyndigheterna . Av enkäten framgår att kommunerna hjälpt 2 733 personer att upprätta och inlämna en sådan ansökan. Om de 23 kommuner och samtliga stadsdelsnämnder i och som inte besvarat enkäten togs med, kommer resultatet mycket nära det totala antalet ansökningar som inlämnades till kronofogdemyndigheterna . Kommunerna hjälper således det stora flertalet personer som söker skuldsanering. Resultatet överensstämmer med den bedömning som kronofogdemyndigheten i gjort, nämligen att budgetrådgivarna medverkar i av alla ansökningar till myndigheten. Kommunerna fick också besvara frågan hur många som de hjälpt genom överenskommelser i steg 1 som annars skulle kunna komma i fråga för prövning av skuldsanering i steg 2 och steg 3. Rådgivarna bedömde att de träffat 3 315 sådana överenskommelser. Även om rådgivarna skulle ha överskattat antalet ärenden visar resultatet att kommunerna i mycket stor utsträckning avlastar kronofogdemyndigheterna från skuldsaneringsärenden. De förhoppningar som lagstiftaren uttryckt att överskuldsatta skulle kunna komma till rätta med sin situation redan i steg 1 tycks därmed uppfyllda. Enligt budgetrådgivarna är ansökningsblanketten alltför svår att fylla i för många vilket gör att de överlåter detta till rådgivarna. Det är också viktigt att den blir rätt ifylld annars kan ärendet ytterligare försenas genom krav på kompletteringar. I och med att de inblandade parterna blir kunnigare i lagstiftningen kan uppgörelserna i steg 1 också att alltmer likna de lösningar som föreskrivs i lagen. Borgenärerna, särskilt de offentliga, hänvisar ofta till bestämmelserna när förslag presenteras. På så sätt försvåras mer flexibla lösningar. 6.6 Informationen till allmänheten En förutsättning för att överskuldsatta ska söka skuldsanering är att de känner till att denna möjlighet finns. Enkäten visar att informationen från kommunerna att de kan bistå med skuld- och budgetrådgivning är dålig. I nästan hälften av kommunerna, 135 stycken, gjordes inga som helst informationsinsatser. Det vanligaste sättet att informera om sina tjänster var genom någon broschyr som fördelades till olika allmänna platser i kommunen. Andra sätt var att annonsera i lokaltidningar, informera i samband med studiebesök, i skolor m.m. Det börjar också bli vanligt att använda kommunens hemsida. I flera kommuner är det kolleger bl.a. socialsekreterarna, som förmedlar kontakten till skuldrådgivarna. Några enstaka kommuner arbetar mer aktivt och sätter upp olika målsättningar för informationsverksamheten som att ett antal gånger finnas med i medierna, lokal-TV och i tidningar. Sätten att informera är många men det samlade intrycket av enkätsvaren och kommunbesöken är ändå att det är en mycket begränsad information på de flesta håll. Ett mycket vanligt svar är att man inte vågar att informera. Man har inte resurser att ta emot den förväntade ökningen av hjälpbehövande. Vid de tillfällen TV och tidningar tagit upp frågan om skuldsanering blir det en ökad ärendetillströmning. Några av rådgivarnas övriga synpunkter Flera av rådgivarna utnyttjade möjligheten att i enkäten ge egna synpunkter på regelverket. Några menar att ärendehanteringen bör förenklas genom att steg 1 och steg 2 läggs samman och att endera parten, kommunen eller kronofogdemyndigheten, ges hela ansvaret för hanteringen. Andra framhåller vikten av de olika roller som parterna har i processen och föreslår olika åtgärder för att förenkla hanteringen och förkorta handläggningstiderna. Arbetet i steg 1 anses också av många behöva ta tid bl.a. för att reda upp det eko nomiska och sociala kaos som gäldenären befinner sig i men också för att förebereda honom på vad en skuldsanering innebär. Ett vanligt önskemål är också att hanteringen i steg 1 borde bli mer flexibel. I de s.k. nollbuden skulle kommunen snabbare föra över ärendet till kronofogdemyndigheten då förutsättningarna att nå framgång i steg 1 anses minimala. Den praxis som uppkommit ger nu inte kommunerna denna möjlighet vilket medför onödigt dubbelarbete och längre handläggningstider. Andelen ärenden som är s.k. nollbud är stort och det arbete kommunerna behöver lägga ned för att redovisa ett "färdigt förslag" för fordringsägarna är omfattande. Det personliga stöd som kommunerna kan ge gäldenären anser många viktigt för att lagen inte endast ska kunna komma i fråga för skuldsatta som har särskilda förutsättningar att klara sig igenom den svåra processen. Behövs det flera steg i processen? Jag ifrågasätter vitsen med steg 1. Det finns alltid fordringsägare som av princip avslår med hänvisning till prövningen i steg 2. Vid s.k 0-förslag ter sig hanteringen nästan löjlig. Det arbete som utförs i steg 1 kan enligt kommunens erfarenhet inte med samma bredd, service och tillmötesgående utföras i steg 2. KFM tror vi inte kan inta rollen som objektiv informatör och vägledare, ge råd om personliga förhållningssätt i sakfrågan och sedan fatta beslut i själva rättssaken. Om så riskerar myndigheten att tappa i trovärdighet som objektiv beslutsfattare i ärendefasen. Jag tycker att uppdelningen på olika steg är bra. Det är viktigt att skilja på råd/stöd-fasen och myndighetsutövning. Egentligen behövs stegen ur rättssäkerhetssynpunkt. Om inte budgetrådgivare i steg 1 gör sitt arbete, kommer endast en viss typ av gäldenärer att få skuldsanering, nämligen de som har en hög utbildning med inriktning på juridik eller ekonomi. Tanken med skuldsaneringslagen var att den skulle leda till ekonomisk rehabilitering, dock inte bara för högutbildade. För små kommuners del vore det bra om KFM helt tog över handläggningen. Vi har ingen möjlighet att få en smidig och effektiv handläggning Måste steg 1 finnas? av borgenärerna hänvisar ändå till steg 2. Beräkningar och skälighetsbedömningen bör ligga på steg 2. KFM bör kunna få besluta om tvingande skuldsanering och ärendet gå till tingsrätten vid överklagande. Som det nu fungerar, behövs mer resurser i steg 1 för att väntetiderna inte ska bli orimligt långa. Om inte steg 1 låg på kommunerna skulle många inte våga, orka, klara en skuldsanering. Synpunkter på kronofogdemyndigheternas hantering: har KFM regionaliserat sitt arbete med skuldsanering vilket innebär att avståndet mellan KFM och gäldenären har ökat. KFM träffar nästan aldrig gäldenären. Det arbetet ligger på kommunen. Mycket tungrodd handläggning i steg 2, de missar helhetsperspektivet för att de är så detaljfixerade. KFM borde söka rätt på skulderna när inte gäldenären har förmågan. KFM i steg 2 bör göra kompletteringar istället för i steg 1. KFM borde hjälpa gäldenären att betala enligt planen eller som i där man kommer överens med en bank som fördelar ut personens betalningsutrymme en gång . Domstolspraxis av gemensamt intresse skulle kunna distribueras till alla kommuner från centralt håll. Vågar inte informera om lagen eftersom de personella resurserna inte räcker till. och kommunerna har en dålig kunskap om SSL. Kravet på utskick till samtliga borgenärer borde tas bort i steg 1. Reglerna för underhållsstöd och bostadsbidrag bör ses över. De harmonierar inte med SSL. Det behövs en samlande instans för skuldrådgivnings- och skuldsaneringsarbetet i steg 1 enligt modell Skuldrådgivningsbyrå. Information om rättsläget borde gå ut till steg 1-handläggare automatiskt via eller någon annan. I det stora hela känner man sig ganska utlämnad. Kvaliteten och kompetensen skiljer sig väldigt mellan kommunerna vilket innebär att gäldenärerna får en väldigt olika behandling beroende på i vilken kommun man bor. Det borde finnas en minsta norm, utbildning, tid och liknande för varje kommun. Lagstiftningen är väldigt otydlig därvidlag. Det kunde behövas en auktorisation för skuldrådgivare. kurser är för dyra.