frsrdg · GO04Rr10 · 2001-01-01 00:00:00 — var det av eleverna från det naturvetenskapliga programmet och av eleverna från det samhällsvetenskapliga programmet, som inte erhöll grundläggande behörighet. Elever på gymnasieskolans yrkesförberedande program kan erhålla särskild behörighet för högskoleutbildning genom att välja behörighetsgivande kurser. Erfarenheterna visar emellertid att få elever på dessa program väljer och kombinerar kurser på ett sådant sätt att de får behörighet för högskoleutbildning. Bland nybörjarstudenterna dominerar fortfarande en social bakgrund med relativt högt utbildade föräldrar. har den sociala snedrekryteringen till högre utbildning och orsaker bakom denna rekrytering belysts i flera studier. Utredningen om den sociala snedrekryteringen till högre studier konstaterade i sitt slutbetänkande att den sociala skiktningen till högskolan inte tycktes påverkas av någon typ av högskolepolitik. Enligt utredningen förklaras detta främst med att skiktningen börjar mycket tidigare i livet. visar emellertid på en viss förändring . Andelen nybörjarstudenter från hem med arbetarbakgrund ökade från /91-1996/97. minskade andelen nybörjarstudenter från hem där föräldrarna är akademiker eller högre tjänstemän från . märks också en tydlig ökning av kvinnornas antal och andel inom tekniska utbildningar. Kvinnornas andel bland nybörjarna på civilingenjörsutbildningarna har länge legat . Men ökade denna andel till . /94-1997/98 ökade också kvinnornas andel bland dem som påbörjar utbildningarna till högskoleingenjörsexamen från till . 2.1.6 Icke-traditionella studenter i har kartlagt några utmärkande drag för de högskolestuderande i . Verket konstaterade att bland dem som studerade var många s.k. icke-traditionella studenter i den meningen att de uppfyllde minst ett av följande tre kriterier: Studenterna har gjort minst ett långt studieuppehåll (eller mer). Studenterna var eller äldre när de började sina studier. Studenterna läser på deltid. var närmare hälften av de högskolestuderande i - - icke-traditionella studenter i ovannämnda mening. Vanligast var att de icke-traditionella studenterna var eller äldre när de började studera. Särskilt gällde detta ungdomar från arbetarhem. I jämförelse med andra länder har svenska studenter hög medelålder. Detta gäller också om man tar hänsyn till att svenska ungdomar avslutar sina gymnasiestudier vid högre ålder än vad ungdomarna gör i många andra länder. Av framgår att den största åldersgruppen bland högskolestuderande i är . I den åldersgruppen är av befolkningen högskolestuderande. På andra plats kommer högskolestuderande och på tredje plats högskolestuderande. Yngre studenter, , minskade från till /93-1997/98. Två aspekter på högre utbildning har diskuterats i den internationella debatten, bl.a. i årliga skrift Education at a glance. En aspekt avser högskolans förmåga att möta ungdomarnas efterfrågan på utbildningsplatser. En annan aspekt avser högskolans roll i efterfrågan på utbildning inom alla åldrar, det s.k. livslånga lärandet. Enligt kan uppgifterna om icke-traditionella studenter tolkas så att har kommit långt med det livslånga lärandet. Men har inte kommit lika långt med att möta ungdomarnas krav på expansion av den högre utbildningen. 2.1.7 Kostnader och besparingar infördes ett nytt system för resurstilldelning till grundläggande högskoleutbildning samt en ny redovisningsmodell. Dessa förändringar innebär att det är mycket svårt att jämföra ekonomiska uppgifter som rör högskolesektorn före och efter 1993/94. Nytt system för resurstilldelning fattade beslut om närmare riktlinjer för det nya resurstilldelningssystemet (prop. 1992/93:169, bet. 1992/93:UbU14, rskr. 1992/93:363). De årliga anslagen till grundläggande högskoleutbildning styrs av lärosätenas prestationer. Ersättning lämnas dels i form av en s.k. studentpeng per helårsstudent, dels i form av s.k. helårsprestationer, dvs. studenternas årliga prestationer i form av avklarade poäng. Denna ersättning fastställs inom olika utbildningsområden utifrån beräknade ersättningsbelopp för varje årsstudieplats. Den exakta storleken på dessa anslag kan emellertid fastställas först i efterhand. Det högsta möjliga ersättningsbelopp som ett lärosäte kan erhålla för helårsstudenter och helårsprestationer benämns takbeloppet. Om ett lärosäte redovisar fler helårsstudenter än vad som ryms inom takbeloppet kan en del av denna s.k. överproduktion (av takbeloppet) föras över till av ett outnyttjat takbelopp kan också föras över till nästföljande budgetår. Överproduktion av studenter har följts av en återhållen expansion Sedan det nya resurstilldelningssystemet infördes har flera lärosäten redovisat en överproduktion av studenter inom grundutbildningen. Först började lärosätena anpassa sitt utbildningsutbud till grundutbildningsanslaget. Men ackumulerat redovisas ännu en överproduktion av utbildning motsvarande , som inte ryms inom takbeloppen. Denna utbildning ersätts således inte av riksdag och regering. Som ovan nämnts (avsnitt 2.1.1) har detta överintag av studenter därefter medfört att senare tillförda resurser till lärosätena går till redan intagna studenter i stället för att fler studenter tas in. Kostnader och besparingar svåra att uppskatta Ovan (avsnitt 2.1.2) framgår att högskolans totala kostnader uppgick till 1998. Lärosätenas redovisning till uppföljningssystem medger emellertid inte någon närmare information om vare sig faktisk kostnad per student eller studentplats eller hur grundutbildningens faktiska kostnader har förändrats över tiden. Det ges flera förklaringar till dessa svårigheter, utöver de förändringar av resurstilldelningssystemet och redovisningen som redan har nämnts En förklaring är de besparingar på statsbudgeten som statsmakterna beslutade . Inom högskolan tog sig dessa besparingar främst uttryck i minskade ersättningsbelopp för helårstudenter och helårsprestationer. beräknade i Årsrapport för universitet och högskolor att ersättningen per helårsstudent inom de flesta utbildningsområden minskade med /95-1997. Med dessa minskningar av anslagen förändrades balansen mellan anslagsfinansierad och externt finansierad verksamhet inom högskolan. Förhållandena skiljer sig emellertid åt för olika typer av lärosäten. Trots besparingarna ökade anslagsintäkterna för de mindre och medelstora högskolorna under ovannämnda period. De ökade anslagsintäkterna på dessa lärosäten berodde på en kraftig utbyggnad av grundutbildningen som de fasta forskningsresurserna ökade. och högskolor med rätt att utfärda forskarexamen blev de minskade utbildningsanslagen mer kännbara. Där sammanföll de minskade anslagen med endast en viss permanent utbyggnad av utbildningen. fortsatte också den externt finansierade verksamheten att öka. Ett påtagligt uttryck för lärosätenas kärva ekonomiska läge var att alla visade ett ekonomiskt underskott vid redovisning. Lärosätenas resultaträkning visar emellertid på betydande förbättringar. ökade lärosätenas intäkter med medan kostnaderna enbart ökade med . Trots betydande besparingar på statsanslagen - särskilt på grundutbildningens percapita-ersättningar - har därmed ett sammanlagt underskott för högskolesektorn på 1997 kunnat vändas till ett nollresultat 1998. 2.2 Jämförelser med andra länder Med tilltagande internationell rörlighet ställs ökade krav på att kunna jämföra utbildningssystemen i olika länder. finns inom ett samarbete om olika utbildningsindikatorer för att kunna jämföra data om utbildningssystem. Inom anser man att OECD-statistiken är en relevant och tillförlitlig källa för internationella jämförelser samt att ingenting tyder på att skulle vara oförmånligt behandlad inom statistik. uppgifter visar på både styrkor och svagheter i den svenska högskoleutbildningen. 2.2.1 Ökad internationalisering inom högskoleutbildningen Kontakterna mellan svenska lärosäten och lärosäten i andra länder utvecklas alltmer. Utbyte förekommer mellan såväl studerande som lärare och forskare. Huvuddelen av de svenska studenter som studerar utomlands är s.k. free-movers, dvs. de reser ut på egen hand. /98 studerade ca 25 500 svenska studenter utomlands. Närmare 20 000 av dessa var free-movers. De flesta svenska studenter reser till andra europeiska länder eller till . Få reser till länder i , och . Inom domineras studentutbytet av Erasmusprogrammet, som är högskoledelen i EU:s omfattande utbildningsprogram . Under reste drygt 3 000 svenska studenter ut inom ramen för Erasmusprogrammet. Ungefär lika många utländska studenter togs emot på svenska lärosäten. 2.2.2 I genomsnitt hög andel högskoleutbildade i Internationellt sett har en hög andel högskoleutbildade i befolkningen. redovisade med högskoleutbildning i arbetsföra åldrar, . Endast och redovisade högre andelar högskoleutbildade i dessa åldrar. Med högskoleutbildning avses i dessa sammanhang all grundläggande högskoleutbildning och forskarutbildning. Dessutom ingår examinerade från den tidigare, fyraåriga, tekniska linjen samt personer som har läst minst 20 poäng i ett ämne från högskolestudier. Alla länder i redovisning har byggt ut sin högskoleutbildning . Men i har tillväxttakten varit snabbare än inom , EU och övriga nordiska länder. I ökade andelen högskoleutbildade . var av befolkning i åldern registrerad i högskoleutbildning. Detta placerade i mitten av 21 länder. 2.2.3 Låg andel högskoleutbildade Delas redovisningen av befolkningen med minst treårig högskoleutbildning upp i olika åldrar skiljer sig från flertalet andra länder. hade en hög andel, , med minst treårig högskoleutbildning i åldern . Av totalt 21 länder hade endast 3 länder - da, och - en högre andel. Men , , hade en låg andel, , med minst treårig högskoleutbildning. Endast två länder - och - hade en lägre andel högskoleutbildade i dessa åldrar. Låg andel högskoleutbildade inom områdena teknik ochnaturvetenskap på arbetsmarknaden har en låg andel examinerade inom områdena naturvetenskap och teknik i förhållande till arbetskraften. Detta gäller såväl för treåriga som för kortare högskoleutbildningar. Endast 6 av 21 länder hade 1996 en lägre andel än med minst treåriga naturvetenskapliga och tekniska högskoleutbildningar i . Generellt satsar nu - liksom - på en utökad andel inom dessa utbildningsområden. I är målet för högskolans utbyggnad att cirka hälften av de 30 000 nya platserna ska avse naturvetenskapliga och tekniska utbildningar. 2.2.5 Höga kostnader för svensk högskoleutbildning tillhör de länder som satsar mest resurser på utbildning relaterat till landets BNP. I fråga om högskoleutbildning redovisade både och en satsning motsvarande , vilket är den högsta andelen i . Bland 21 länder i statistik redovisade endast fyra länder - , , och - en högre andel, dvs. större satsningar på högskoleutbildning. Också när det gäller genomsnittlig kostnad per student redovisar höga kostnader jämfört med andra länder. Av 19 länder redovisade endast och högre genomsnittliga kostnader per student än . En vanlig invändning mot dessa uppgifter är att svenska kostnadsuppgifter påverkas av att en stor andel forskning är förlagd till universitet och högskolor i . I flera andra länder är forskningen förlagd till fristående institut eller andra forskningsinstitutioner utanför högskolesektorn. Preliminära resultat från en pilotstudie vid tyder emellertid på att även när kostnader för forskning har exkluderats har höga kostnader för högre utbildning vid internationella jämförelser. Inom är man snarare av den uppfattningen att kostnader för studiemedel driver upp de svenska kostnaderna för utbildningssystemet. Det saknas emellertid bra internationella kostnadsjämförelser där kostnader för studiemedel har exkluderats. Sedan 1977 års högskolereform då flera eftergymnasiala utbildningar fördes in under begreppet högskoleutbildning har denna byggts ut ytterligare. har högskoleutbildningen expanderat kraftigt. Men har tillskottet av högskolenybörjare varit avsevärt mer begränsat än tillskottet av registrerade studenter. Tillskottet av examinationer har varit ännu mer begränsat. Trots den kraftiga expansionen av utbildning är det en allt större andel av de sökande som inte erhåller någon utbildningsplats. Detta drabbar främst de yngre sökande som kommer direkt från gymnasieskolan. har gymnasieskolan allt större svårigheter med att förse högskolan med behöriga studenter. Detta växande gap mellan gymnasieskolan och högskolan beror på ungdomarnas val av studieinriktning inom ramen för gymnasieskolans program och kurser. Studentprofilen är annorlunda i än i andra jämförbara länder. Relativt sett är de svenska studenterna något äldre när de börjar studera. De gör också oftare studieuppehåll och de studerar också oftare på deltid. I internationell jämförelse lägger ner mycket resurser på högskoleutbildningen. Redovisningen av den svenska högskolan medger emellertid inga möjligheter att på nationell nivå relatera utbildningskostnaderna till antalet studenter inom olika utbildningsområden. Det är också svårt att närmare bestämma hur högskolans faktiska kostnader och besparingar har förändrats över tiden. Källor till kapitel 2 1996 Studenterna - några basdata StudS Arbetsrapport nr 1 1997 Grundläggande högskoleutbildning: Politik och planering eller den osynliga handen i full verksamhet 1998 Nittiotalets studenter - bakgrund och studiemönster StudS Arbetsrapport nr 2 1999 Kan gymnasieskolan förse högskolan med studenter? Omvärldsanalys för högskolan, Arbetsrapport nr 5 1998 Education at a Glance Indicators 1998 /1999 Faktablad U 99.004 för åren 1994/95-1999 SOU 1993:85 Ursprung och utbildning - Social snedrekrytering till högre studier , 1999 Universitet och högskolor U 20 1999 Statistisk årsbok ´99 3 beslut om högre utbildning 3.1 Frihet för kvalitet I en högskolelag (1977:218) hade fastställt grundläggande bestämmelser för högskolans mål samt huvuddragen i formerna för högskolesektorns planering och ledning. Därvid betonades en sammanhållen planering av högskoleutbildningen. fattade beslut om en ny högskolelag (prop. 1992/93:1, bet. 1992/93:UbU3, rskr. 1992/93:103). I regeringens förslag, som i allt väsentligt ställde sig bakom, betonades behovet av en större frihet för lärosätena. Regeringen motiverade sitt förslag till en ny högskolelag med att behövde stärkas som kunskapsnation. Avgörande för framtida utveckling var att öka antalet högskoleutbildade och att höja kvaliteten inom utbildning och forskning. I regeringens proposition framhölls att den tilltagande internationella konkurrensen skärper kvalitetskraven på all forskning och utbildning. Högre utbildning och forskning skulle ges bättre förutsättningar att möta de framtida utmaningarna. Detta skulle ske genom att lärosätena fick ökad frihet från direkt statligt inflytande. betonades vikten av incitament till kreativ konkurrens mellan universitet och högskolor. Dessa nya riktlinjer för högskolesektorn tog sig bl.a. uttryck i en ny högskolelag, en ny studieorganisation och examensordning för den grundläggande högskoleutbildningen, skärpta tillträdesregler för högskoleutbildning och en betoning av att högskolesektorns verksamhet följs upp och utvärderas och att resultatet bekantgörs. 3.1.2 En ny högskolelag Den högskolelag (1992:1434) som ställde sig bakom trädde i kraft . I den nya högskolelagen framhölls flera mål och förutsättningar för högskolesektorns verksamhet. Högskoleutbildningen ska vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. betonade att dessa bestämmelser skulle avse såväl statlig som högskoleutbildning. Verksamheten i högskolesektorn ska bedrivas så att det finns ett nära samband mellan forskning och utbildning. I universitetens och högskolornas verksamhet ska alltid jämställdhet mellan kvinnor och män iakttas. Förståelsen för andra länder och internationella förhållanden ska också främjas. En helt ny bestämmelse infördes också om att de tillgängliga resurserna ska utnyttjas effektivt för att hålla en hög kvalitet i verksamheten. 1996 tillfördes högskolelagen också bestämmelsen att högskolorna ska samverka med det omgivande samhället och informera om sin verksamhet. I den nya högskolelagen anges flera verksamhetsmål för den grundläggande högskoleutbildningen. Utbildningen ska ge studenterna förmåga till självständig och kritisk bedömning - vilket i den nya högskolelagen ges en starkare betoning jämfört med tidigare lagstiftning förmåga att självständigt lösa problem - en ny bestämmelse förmåga att följa kunskapsutvecklingen och förmåga till informationsutbyte på vetenskaplig nivå - också detta var nya bestämmelser. 3.1.3 Ny studieorganisation och ny examensordning delade regeringens uppfattning att organisationen av högskoleutbildningen skulle vara en fråga för varje lärosäte och att systemet med utbildningslinjer skulle avskaffas fr.o.m. /94. En ny examensordning infördes med generella examina och yrkesexamina. De generella examina är magisterexamen (minst 160 poäng), kandidatexamen (minst 120 poäng) och högskoleexamen (minst 80 poäng). Högskoleexamen kan utfärdas vid alla högskolor, medan kandidatexamen kan utfärdas vid alla statliga högskolor utom de konstnärliga. Magisterexamen kan utfärdas vid universitet och högskolor med fasta forskningsresurser. Men detta är inget oavvisligt villkor. Magisterexamen kan också utfärdas av universitet eller högskolor som vid en prövning visar sig fylla de kvalitativa kraven för en sådan examen. Vid riksdagsbeslutet betonades att en examensrätt inte är en gång för alla given. Den kan komma att omprövas. Dessa prövningar och omprövningar ligger numera inom ansvarsområde. 3.1.4 Skärpta tillträdeskrav till högskoleutbildning Villkor för allmän behörighet till grundläggande högskoleutbildning är enligt den nya högskolelagen gymnasieskolans nationella program. I övrigt anger regeringen grundläggande bestämmelser om urval till högre utbildning i högskoleförordningen (1993:100). Urvalsgrunder är betyg och högskoleprov eller annat särskilt prov samt tidigare utbildning och arbetslivserfarenhet. Utöver dessa krav ställde sig , , bakom en skärpning av tillträdeskraven. Skärpningen innebar att sökande som har allmän behörighet genom ålder och yrkesverksamhet är behöriga endast om de har kunskaper i svenska och engelska som motsvarar gymnasieskolans treåriga, nationella program. 3.1.5 Skärpta krav på utvärdering av högskolans verksamhet I regeringens proposition betonades vikten av en god kvalitet i universitetens och högskolornas verksamhet. Denna kvalitet skulle säkras genom en väl fungerande utvärdering på alla nivåer. och högskola skulle ansvara för sin egen utvärdering. På nationell nivå fick det nyinrättade Sekretariatet för utvärdering av universitet och högskolor (senare benämnt ) i uppgift att planera, beställa, sammanfatta och redovisa resultatet av nationella utvärderingar. ställde sig bakom dessa förslag. 3.2 Nytt system för resurstilldelning Vid beslut antog också principer för ett nytt system för resurstilldelning till den grundläggande högskoleutbildningen. tog ställning till den närmare utformningen av det nya resurstilldelningssystemet. Detta har berörts ovan (avsnitt 2.1.7). Också i detta sammanhang betonades lärosätenas ökade frihet och större ansvar för både utbildningens utbud och studieorganisationen. Principerna för det nya resurstilldelningssystemet innebar bl.a. att statsmakterna inte längre skulle bestämma om antalet nybörjarplatser i olika utbildningar och att anslagsbeloppet för viss utbildning skulle disponeras först i efterhand på grundval av lärosätets prestationer. skulle fatta beslut om treåriga utbildningsuppdrag för samtliga universitet och högskolor. I detta anges ett högsta antal helårsstudenter som lärosätet kan få ersättning för . I uppdraget anges också det högsta antal helårsprestationer inom tillämpliga utbildningsområden som lärosätet kan få ersättning för. För varje budgetår i perioden anges också ett tak för den högsta sammanlagda ersättning som lärosätet kan få om utbildningsuppdraget genomförs fullt ut. Detta s.k. takbelopp är lägre än summan av de beräknade ersättningarna för helårsstudenter och helårsprestationer. 3.3 Ett nytt verk för högskolan fattade beslut om en ny central myndighetsstruktur inom högskoleområdet (prop. 1994/95:165, bet. 1994/95:UbU17, rskr. 1994/95:386). Ett nytt verk för högskolan skulle inrättas . lades två myndigheter ner, samt Rådet för grundläggande högskoleutbildning. Uppgifter från dessa myndigheter fördes över till det nya verket liksom de myndighetsuppgifter som dåvarande Verket för högskoleservice hade ansvar för. Också de uppgifter om kvalitetsbedömning av utländska utbildningar som hade legat på den dåvarande fördes över på det nya . Det dåvarande Rådet för forskning om universitet och högskolor skulle behållas fram t.o.m. utgången av 1997. Därefter skulle rådets verksamhet tillgodoses via stöd från forskningsorgan som finansierar verksamhet av liknande typ. 3.3.1 Motiv för ett nytt verk för högskolan I propositionen framhöll regeringen att det nya skulle svara för nationella intressen inom sektorn med utgångspunkt i de gällande principerna för högskolans styrning. Inrättande av det nya verket ändrade inte grunderna högskolereform eller den ansvarsfördelning inom högskolesektorn som följde av denna reform. Regeringen framhöll att splittringen i den dåvarande organisationen behövde undanröjas. Som exempel angavs det uppdelade ansvaret för uppföljning och utvärdering mellan det dåvarande Verket för högskoleservice och . Huvuddelen av det centrala stödet för kvalitetsutveckling och pedagogiskt utvecklingsarbete kunde inte heller enligt regeringen - med den dittillsvarande myndighetsorganisationen - utformas i anslutning till arbetet med uppföljning och utvärdering. Ytterligare ett problem som skulle lösas var att myndighetsuppgifter och service inom sektorn inte borde hanteras av samma organ. Så hade fallet varit med det dåvarande Verket för högskoleservice. delade regeringens uppfattning om behovet av en nationell förvaltningsnivå inom högskolesektorn. delade också regeringens uppfattning om det stora behovet av utvärdering, uppföljning och analys som underlag för statsmakternas beslut. För detta behövdes en långsiktig kompetensuppbyggnad på den centrala nivån. 3.3.2 Många uppgifter för det nya Regeringen hänvisade till ett yttrande av revisorer. I yttrandet anför revisorerna att avreglering, decentralisering och delegering fordrar ökad kontroll från statsmakternas sida. Mot bakgrund av detta betonade regeringen att lärosätenas ökade frihet att organisera och genomföra sin verksamhet löpte risk att ifrågasättas om inte samhällets och enskildas intressen kunde tillgodoses. En ändamålsenlig tillsyn var därför ett huvudsyfte med reformeringen av den centrala myndighetsstrukturen. instämde i detta liksom i regeringens bedömning att de utvärderingsinsatser som hade inletts inom skulle fortsätta inom . framhöll det väsentliga i att utbildningens och forskningens kvalitet granskas och bedöms i ett internationellt perspektiv. delade också regeringens uppfattning om behovet av stöd till lärosätenas kvalitativa och pedagogiska utveckling. Lärosätenas ökade självständighet och ansvar för verksamhetens kvalitet framhölls. framhölls insatserna från och Rådet för grundläggande högskoleutbildning som viktigt också i fortsättningen. Ansvaret för detta stöd skulle ligga på det nya . Där skulle stödet utformas i anslutning till arbetet med uppföljning och utvärdering. Förutom de granskande och främjande uppgifterna skulle verket även medverka till att statsmakternas beslut förverkligas. På uppdrag av regeringen skulle verket också i särskilda fall fatta beslut eller utfärda föreskrifter. Verket fick också i uppgift att tjäna som informations- och serviceorgan för enskilda individer, allmänheten och vid internationella kontakter. Verket fick dessutom i uppgift att svara för kansligöromål och föredragning av ärenden samt därmed sammanhängande uppgifter åt () och för (). 3.4 Anslag till utbildning och forskning