frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — Med hänsyn till att chefsåklagarna ingår i åklagarmyndighetens ledningsgrupp (6 § åklagarförordningen) måste man räkna med att det också när en anmälan riktas mot någon inom denna krets uppkommer situationer där överåklagarens objektivitet med fog kan ifrågasättas. Det kan mot den här angivna bakgrunden ifrågasättas om den rättsligt inriktade tillsynen inom åklagarväsendet avseende särskilda fall har den om- fattning och inriktning som krävs för att den skall kunna på ett tillfreds- ställande sätt bidra till att upprätthålla allmänhetens förtroende för åklagarnas handläggning av polisärenden och deras befattning i övrigt med förunder- sökningsverksamheten. 7LOOV\Q |YHU SROLV RFK nNODJDUYlVHQGHQD JHQRP H[WUDRUGLQlUD RUJDQ Tillsyn över polis- och åklagarväsendena utövas också av de extraordinära organen Justitiekanslern () och ombudsmän (). har vid olika tillfällen framhållit vikten av att JO ägnar särskild uppmärksam- het åt frågor som gäller polisen (se t.ex. JuU 1985/86:32). tid skäl att understryka att JK:s och JO:s tillsyn är tänkt att fungera som komplement till den tillsyn som utövas av ordinära organ och inte som en ersättning för sådan tillsyn (se i fråga om JO uttalanden i KU 1975/76:22 s. Med hänsyn till det särskilt stora behov av en effektiv rättslig kontroll- verksamhet som får anses föreligga beträffande såväl polis- som åklagar- verksamheten kan det därför, sett ur ett medborgarperspektiv, inte godtas att uppgiften att utöva rättslig tillsyn över dessa verksamheter i praktiken så gott som helt eller i huvudsak utövas av extraordinära organ. Det kan tilläggas att en viktig uppgift för de extraordinära organen är att, genom att kontrollera hur den reguljära tillsynen fungerar, bidra till att öka allmänhetens förtroende Jag vill i detta sammanhang erinra om att de extraordinära tillsynsorganens resurser är dimensionerade med utgångspunkt i att den löpande tillsynen över myndigheternas verksamhet huvudsakligen skall handhas av ordinära organ. Inom den del av som utövar tillsyn över polisen, åklagarna och de allmänna domstolarna tjänstgör sålunda, förutom vederbörande justitie- ombudsman, endast sju handläggare, av vilka bara tre på heltid sysslar med granskning av polis- och åklagarväsendena. Vid , som i likhet med JO har tillsyn över rättstillämpningen i hela den verksamhet som utövas av domstolar och statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter och som har ett antal omfattande arbetsuppgifter vid sidan av tillsynen, tjänstgör för- utom justitiekanslern endast elva handläggare. Det bör vidare nämnas att JK numera i princip inte handlägger klagomål från allmänheten. $YVOXWDQGH V\QSXQNWHU Av vad som har sagts i det föregående framgår att den nuvarande ordningen för handläggning av anmälningar mot polismän inte är invändningsfri och att det kan finnas skäl att ånyo överväga frågan om hur verksamheten lämpligen Vidare framstår den ordinära rättsligt inriktade tillsynen över denna verksamhet som otillräcklig, och detsamma kan sägas också beträffande tillsynen över polisens och åklagarnas förundersöknings- verksamhet i allmänhet. Jag kan i sistnämnda hänseende hänvisa till vad revisorer har anfört i frågan i rapporten (1998/99:9) Organisati- onsförändringar inom rättsväsendet. har på förslag av revisorer (1999/2000:RR7) beslutat att ge regeringen till känna att frågan om inrätt- ande av ett oberoende tillsynsorgan inom rättsväsendet bör utredas (1999/2000:JuU 11). Det är enligt min mening naturligt att de frågor som jag har behandlat i denna skrivelse och i de därtill fogade inspektionsprotokollen och besluten beaktas i ett sådant utredningsarbete. Uttalanden om tillvägagångssättet vid visitation och urinprovstagning (Dnr 519-1999) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. har anfört följande. Vid en urinprovstagning på Kriminalvårdsanstalten blev hon av kriminalvårdaren ombedd att avlägsna sin tampong innan ett urinprov skulle tas. kände sig illa till mods och frågade om hon skulle ta ut tampongen här och . upprepade att hon skulle göra det. tog ut tampongen vilket ledde till att hon blödde ner golvet. När hon frågade vad hon skulle göra med skyddet ombads hon slänga det i en soptunna. undrar varför hon blev ombedd att avlägsna menstruationsskyddet trots att hon kunde lämna urinprov utan att göra det. har uppfattat det som att syftet var att förnedra henne. Hon har vidare ifrågasatt om det är tillåtet att be en intagen avlägsna en tampong, som hon menar utgör en undersökning av kroppens håligheter, under en visitering och urinprovstagning. Efter remiss har , genom kriminalvårdschefen , yttrat sig över anmälan. Till myndig- hetens yttrande har fogats en promemoria upprättad av kriminalvårdaren . har anfört bl.a. följande. blev jag ombedd att utföra en urinprovstagning på M.B. då hon återkom från en utevistelse. praktiserade , vårdare från hos oss och arbetade tillsammans med mig. När vi (jag, M.B. och ) kom in i urinprovsrummet bad jag M.B. ta av sig sina kläder för att utföra en kroppsvisitation i samband med urinprovs- tagningen. skulle ta av sig sina trosor sade hon att hon hade mens och hade både trosskydd och tampong. Jag bad henne avlägsna båda menstruationsskydden (både trosskydd och tampong) före hon skulle avlämna urinprovet. Då jag lagt bäckenet i toaletten bad jag henne slänga tampongen i papperskorgen bredvid toaletten. I samband med att M.B. drog ut sin tampong hamnade lite blod på golvet. Jag frågade henne om jag skulle torka upp blodet före hon skulle kissa men M.B. tyckte det var mycket äckligt med blodet på golvet och kommenterade detta . Hon frågade oss även hur vi kunde stå ut med detta arbete när vi fick stå ut med sådana äckliga saker. tog sen på sig sina kläder och återvände till sin arbetsplats. Vid denna urinprovstagning uttryckte ej M.B. att hon kände sig kränkt och förnedrad. För att kunna avgöra denna fråga måste jag förklara de urinprovsrutiner vi har på anstalten. Färingsö är en kvinnoanstalt med en mycket hög andel narkotikamissbrukare vilket gör att urinprovstagningar är en vanligt före- Det förekommer ofta narkotika i anstalten vilket även medför manipulerade urinprov. För att förebygga dessa manipulationer och höja tillförlitligheten av proverna har anstalten försökt utarbeta särskilda rutiner gällande urinprovstagningar. Då en intagen uppmanas att lämna urinprov utförs provtagningen i speciella rum. Den intagne får ta av sig alla kläder genom att en kroppsvisitation utförs i samband med provtagningen. Vid provtagningen närvarar två kvinnliga vårdare. I toaletten ligger ett bäcken som den intagne kissar i. Den intagne får sätta sig på toaletten naken och hålla händerna synliga i knät och kissa med öppen dörr framför vårdarna. Då den intagne har menstruation får hon avlägsna eventuella menstruations- skydd, binda och trosskydd, för att kunna genomföra kroppsvisitation samt tampong för att minska risken av manipulerade urinprov. kissat tar vårdaren ur bäckenet ur toaletten och häller urinen i speciella Ovanstående rutiner är ej skriftliga utan endast vad man muntligen lär sig vid introduktionen på anstalten. Varför skall tampongen avlägsnas kan man fråga sig då den intagne ändå kan kissa och avlämna urinprov? Svaret är att för att minimera risken för manipulation och höja tillförlitligheten av urinprovet. På många olika sätt kan ett urinprov manipuleras genom tampong, bl.a. kan tampongen eller tråden från tampongen prepareras så att urinen neutraliseras. även säga att hon måste lägga tillrätta tampongens tråd för att den inte skall bli blöt av urin och har då något preparat på fingret. fingret blir resultatet att urinen neutraliseras. Det kan även vara så att den intagne inte har någon tampong men säger att hon har det. När hon då skall rätta till tampongsnöret så förstör hon istället skyddet för den behållare med negativt urin hon har uppstoppat i slidan. Att ha negativt urin eller utspätt urin i en behållare i slidan är vanligt förekommande bland manipu- håller rutiner angående urinprovstagningar att kvalitets- säkras på anstalten. Denna kvalitetssäkring kommer bl.a. resultera i skriftliga anpassade rutiner och strategier för anstalten genom att det saknas De allmänna råd och föreskrifter som utfärdat angående urinprovstagningar är ej utarbetade för kvinnor. vården saknar skriftliga urinprovstagningsrutiner som är anpassade för genomgick jag även steg ett () av kriminal- vårdens vårdarutbildning i . Där berörde man heller aldrig denna problematik vad gäller kvinnor. Jag är mycket väl medveten om att urinprovstagningar är en mycket integritetskränkande handling och att både rutiner och förhållningssätt är Jag själv tycker att jag har ett bra förhållningssätt gentemot de intagna och försöker att arbeta på ett sätt som skapar minsta möjliga Jag är ledsen ifall M.B. kände sig kränkt av händelsen men mitt agerande har inte på något sätt varit avsett att kränka, nedvärdera eller Anledningen till att jag bad M.B. avlägsna sin tampong var ej heller att undersöka kroppens ihålighet utan endast att minska risken för manipulation av urinprovet. I remissvaret har anfört följande. hantering av urinprovsrutiner vad avser dennes uppmaning att före urinprovstagning avlägsna ett menstruationsskydd (tampong). Anstalten saknade för händelsen skriftliga, klara och entydiga urinprovstagningsrutiner. Endast mycket knapphändiga skrift- liga rutiner fanns, dessa behandlade inte den nu aktuella frågan. anstalten är sedan en tid tillbaka föremål för kvalitetssäkring, denna process förväntas resultera i ett skriftligt kvalitets- 2000/01:JO1 dokument avseende anstaltens urinprovsrutiner . Enligt lag (1974:203) om kriminalvård i anstalt 52 d §, är en intagen skyldig, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande skäl, att lämna urinprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel. Urinprov omfattas av begreppet kroppsbesiktning. Anstalten Färingsö är en , en stor andel av de intagna är narkotikamissbrukare. En drogfri anstalt är en grundförutsättning för att intagna skall kunna upphöra med sitt missbruk, samt för att ordningen och säkerheten i anstalten skall kunna upprätthållas. Ett viktigt hjälpmedel för att kunna nå detta är att ålägga intagna att lämna urinprov. som provtagningen bidrar till att spåra och motverka förekomst av narkotika är den också ett viktigt led i behandlings- och påverkansarbetet. Vid anstalter med hög andel missbrukare bör urinprov, enligt kriminalvårdens allmänna råd (ARK) 1998:3, utgöra ett regelmässigt inslag i verksamheten. Kriminalvårdens föreskrifter KVVFS 1998:8 99 § anger att kriminalvårds- myndigheten skall utfärda regler för urinprovshantering. Kriminalvårdens allmänna råd 1998:3, anger likaså att den lokala myndigheten skall utarbeta lokalt anpassade urinprovsstrategier. Strategin bör innefatta bl.a. urin- provsrutiner och tillämpningsanvisningar. I KVVFS 1998:3 100 §, anges att den intagne före lämnande av urinprov skall kroppsvisiteras. 94 § i dessa föreskrifter förtydligar begreppet kroppsvisitation. Kriminalvårdens all- männa råd 1998:3 föranstaltar att den som ansvarar för provtagning och övrig hantering av urinprov skall vara särskilt utsedd för uppgiften. Vidare föreskrivs i dessa råd att genomförandet av provtagning lämpligen kan åläggas vård- och tillsynspersonal. Berörd personal skall ha nödvändig kunskap för att genomföra uppgiften på ett korrekt sätt. Särskilda rutiner skall finnas och stor noggrannhet skall iakttagas vid provtagningen för att minska risken för manipulation och annat som kan minska provens tillförlitlighet. En rad detaljerade föreskrifter avseende provtagningstillfället anges vidare (s. 4) bl.a. att den intagne före provtagningen skall tvätta händerna och avlägsna samtliga kläder. Ovanstående rutiner är avsedda att begränsa risken för att en intagen skall kunna manipulera ett urinprov. En intagen får härvid inte utsättas för mer obehag än åtgärden kräver. att en intagen skall avlägsna samtliga kläder kan i ett enskilt fall underlåtas, i den omfattning detta bedöms vara uppenbart obehövligt med hänsyn till åtgärdens syfte. 1993/94:24 anges vidare att tidigare oklarheter avseende prov- tagningar, och hur provtagningsförfarandet skall vara utformat, varit en bidragande orsak till de förtydliganden av definitioner och avgränsningar avseende de straffprocessuella tvångsmedlen kroppsvisitation och kropps- besiktning som varit aktuella. Avsikten var att ge uttömmande definitioner av begreppet. De respektive begreppen täcker enligt prop. ett stort antal konkreta undersökningsåtgärder. Det ansågs väsentligt att det i varje enskilt fall går att avgöra om en tänkt åtgärd är förenlig med någon av definitionerna eller inte. framhålls att provtagningar av kroppsutsöndringar och andra kroppsprodukter sakligt sett väl faller in under begreppet kropps- besiktning. I dessa fall är det enligt prop. inte själva människokroppen som granskas och undersöks, utan innehållet i någon kroppsprodukt. För att få fram ett prov krävs endera att produkten tas från kroppen, eller att kroppen själv levererar produkten. Det ansågs väsentligt att inte knyta an endast till vissa undersökningsformer, utan alla typer av undersökningar och provtag- ningar i brottsutredande syfte skulle hänföras till begreppet kroppsbesiktning. Av lagtexten framgår numera att en undersökning av kroppens produkter får göras och att provtagning då får genomföras. Avsikten var att begreppet kroppsbesiktning skall omfatta såväl själva provtagningen som undersök- ningen av de kroppsprodukter som åstadkoms genom eller vid provtag- ningen. Med utgångspunkten att kroppsbesiktning omfattar urinprovstagning och 2000/01:JO1 undersökning av provet är det myndighetens uppfattning att begreppet kan anses omfatta de åtgärder i samband med provtagning som krävs för att denna skall kunna genomföras så att själva syftet med provtagningen, att få ett korrekt prov taget, uppnås. För detta föreskrivs i kriminalvårdens föreskrifter, bl.a. att den intagne bör kroppsvisiteras före provtagningen och tvätta händerna. Om ett menstruationsskydd inte avlägsnas före provtag- ningen eller avlägsnas under själva urinprovslämnandet, uppstår ett antal besvärliga manipulationssituationer och själva syftet med provtagningen kan helt omintetgöras. En uppmaning till intagen om att denne före urinprovslämnandet skall avlägsna ett menstruationsskydd (tampong) kan enligt myndighetens bedömning ses som en del i själva provtagningen och inte som en ytterligare undersökning i samband med denna. Detta torde inte strida mot proportionalitetsprincipen, eller ändamåls- eller behovsprinciper- na. Myndigheten lägger största vikt vid att den intagne visas all den hänsyn och respekt som situationen kräver. En vägran att efterfölja en dylik uppmaning, om vilket det inte är fråga i detta fall, torde med myndighetens tolkning kunna ses som en vägran från den intagne att lämna urinprov på ett för provtagningen ändamålsenligt och godtagbart sätt. Inom ramen för en vägran av detta slag torde det dock inte vara möjligt för anstalten att, med hänvisning till KvaL 52 d §, föranstalta om annat än att den intagne uppmanas att lämna nytt prov. En hantering av själva frågan om avlägsnande av menstruationsskyddet på annat sätt än genom uppmaning till den intagne, torde kräva att skäl för kroppsbesiktning enligt KvaL 52 b § föreligger. Att anstalten inte kan veta när en intagen menstruerar och således i denna fråga blir beroende av den intagnes eventuella upplysning i denna fråga visar anstaltens begränsade möjlighet att förhindra manipulation i denna typ av situation. Anstaltspersonalens förhållningssätt och praktiska hantering av för den intagne integritetskänsliga situationer måste naturligtvis kännetecknas av empati och professionalitet. har ett välförtjänt rykte om sig att vara både föredömlig och konsekvent i detta och andra avseenden av kriminalvårdsarbetet. Ärendet har därefter remitterats till som anmodats yttra sig över vad som framförts i M.B:s anmälan till JO. , genom överdirektören , har i remissvaret anfört följande. Åtgärden att kräva att den intagne skall avlägsna ett menstruationsskydd får, på samma sätt som kravet på att den intagne skall ta av sig sina kläder innan provtagningen, uppfattas som en förutsättning för ett godkänt urinprov och följaktligen som ett led i urinprovstagningen. har inget att erinra mot förekomsten av en sådan ordning och delar således bedömning i denna del. Enligt 52 c § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt får kroppsbesikt- ning inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hänsyn som omständigheterna medger skall iakttas. Mot bakgrund av att en intagen kan uppleva effekterna av borttagande av ett menstruationsskydd i samband med urinprovstagning som besvärande bör detta ske under sådana förhållanden att det inte leder till onödigt obehag för den intagne. I det aktuella fallet borde avlägsnandet ha kunnat ske på sådant sätt att blod inte hamnade på golvet. I allmänna råd om kontroll av förekomsten av narkotika eller dopingmedel i urin och blod (ARK 1998:3) berörs inte den fråga som är aktuell i ärendet. Vid nästa tillfälle då de allmänna råden revideras kommer styrelsen att överväga att i dessa närmare redogöra för hur urinprovstagning på kvinnliga intagna bör ske. har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaren men har inte hörts av. Jag delar den bedömning som framfört i sitt remissvar. Jag har dock inte funnit tillräcklig anledning att kritisera kriminal- vårdsmyndigheten för det sätt på vilket menstruationsskyddet avlägsnades. Hur det skall gå till är en fråga som får lösas av myndigheten från fall till fall. Målsättningen skall dock vara att det skall ske under sådana former att det inte leder till onödigt obehag för den intagna. Det är bra att överväger att i dess allmänna råd närmare redogöra för hur urinprovstagning på kvinnliga intagna bör ske, då sådana regler nu saknas. Uttalande om en kriminalvårdsanstalts rutiner för delgivning av beslut (Dnr 692-1999) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. har framfört klagomål mot , anstalten , rutiner vid delgivning av bl.a. beslut. Han har anfört i huvudsak följande. Ledning och personal kräver skriftlig kvittering utan att någon delgivning eller handling överlämnas till mottagaren. Någon formell delgivning av beslutet sker därför inte. Mot en ersättning av per kopia kan vi efter någon dag få ta del av ett yttrande eller ett positivt beslut. Det är felaktigt att ta betalt för kopian eftersom myndigheten som delger skall stå för denna kostnad. Vid negativt beslut kan vi på begäran få en kopia någon eller utan kostnad. Efter remiss har , kriminalvårds- chefen , anfört följande. Anmälaren gör gällande att delgivning ej sker då någon handling ej överlämnas till mottagaren. I 21 § förvaltningslagen stadgas bl.a. En sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, skall han underrättas om hur man kan överklaga det. Myndigheten bestämmer om underrättelsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen skall alltid ske skriftligt, om parten begär det. Något krav på delgivning ställs egentligen inte i lagstiftningen. kriminalvårdsinspektör går underrättelse av 2000/01:JO1 beslut till enligt följande. Den intagne delges beslut på så sätt att han ges tillfälle att läsa igenom beslutet och får sedan skriva på att han underrättats om det aktuella beslutet. Undertecknandet sker direkt på den aktuella handlingen. Vad gäller kostnader för kopior så tas ingen avgift ut för negativa beslut. För andra kopior tar anstalten ut avgift i enlighet med Avgiftsförordningen (1992:191), för de tio första sidorna samt därefter per sida. Med tanke på att anstalten handlat i enlighet med gällande lagstiftning finns ej skäl ändra på rutinerna. har i en kommentar till remissvaret vidhållit sina klagomål. Han har vidare bifogat kopior av ett beslut och ett yttrande. Som myndigheten har anfört i yttrandet kan den intagne underrättas om innehållet i ett beslut på ett flertal sätt, bl.a. genom delgivning. Av utredningen framgår att myndigheten använder sig av denna underrättelse- form. Underrättelse genom delgivning är normalt sett också nödvändig för att säkerställa att den intagne har fått del av beslutet och för att på så sätt undvika påståenden om motsatsen. När det gäller kostnadsfrågan framstår det, enligt min mening, som märkligt att göra åtskillnad på om utgången har varit positiv eller negativ för den enskilde. Om delgivning används som underrättelseform ligger det i sakens natur att den delgivne skall ha en kopia av beslutet, se t.ex. 6 och 7 §§ delgivningslagen (1970:428). Denna kopia skall erhållas utan kostnad, jfr JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 480 f. Bestämmelserna i den åberopade avgiftsförordningen tar främst sikte på situationer då en intagen t.ex. önskar ett flertal kopior av ett beslut eller kopior av beslut rörande andra intagna. Om en intagen får en kopia av ett beslut minimeras dessutom risken för påståenden om att beslutet har ändrats i efterhand. Det framstår därför som lämpligt att den intagne, i samband med att denne delges ett beslut, får en kopia av beslutet. Det är inte acceptabelt att en intagen, vid avslagsbeslut, får vänta i på en kopia, bl.a. med tanke på att tiden för överklagande räknas från delgivningsdagen. Om den intagne inte får förvara kopiorna i bostadsrummet skall denne ha möjlighet att förvara handlingarna på annat sätt. Uttalanden om en intagens rätt att samtala enskilt med sin offentlige försvarare (Dnr 4776-1998) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. I sin anmälan till JO mot har D.H. anfört i huvudsak följande. I samband med en förhandling i tingsrätt önskade jag ha ett enskilt samtal med min advokat, för att på så sätt kunna förbereda mig och advokaten inför förhandlingen. av någon anledning. Både jag och advokaten påpekade att en klient har rätt att samtala enskilt. I stället fick vi samtala under bevakning av vakten , vilket medförde att förberedelserna inför förhandlingen minskade avsevärt. Poängteras skall att samtalsrummet är beläget på sådant vis att det ur säkerhetssynpunkt inte förelåg något hinder mot ett enskilt samtal. vidare bära handfängsel under , trots att vi var i en låst byggnad med ett flertal vakter. I samtalsrummet fanns inga utvägar såsom fönster eller liknande, endast en dörr som bevakades av ytterligare två vakter. Jag har lånat in och tagit del av D.H:s behandlingsjournal och s.k. KLAS- Efter remiss till har kriminalvårds- chefen anfört i huvudsak följande. har klagat över att han i samband med förhandling i förvägrades rätten att tala enskilt med sin advokat. För att utreda förhållandena har jag talat med de vårdare som medföljde transporten, T.S., transportledare, L.Å.P., bilförare och J.D., transportförare samt tagit del av anteckningar i KLAS-sammandrag beträffande D.H. hade begärt att skulle inställa var misstänkt för bl.a. våld mot tjänsteman. efter starten bad D.H. att de skulle stanna för att han behövde kasta vatten. Man stannade då man kom fram till polisstationen i . fortsatte, men bad D.H. åter att bilen skulle stanna. veta att han fick vänta tills de var framme i eller också använda sig av den urinflaska som fanns i bilen. avstod från detta och uppsökte toalett efter framkomsten till . redan kort efter avfärden från önskade urinera samt hans uppträdande i övrigt uppfattades av de medföljande vårdarna som indikation på att det kunde vara risk för avvikande under transporten. Av detta skäl stannade man inte utefter vägen. och de medföljande vårdarna kom till parkerade de på gården till byggnaden. De gick in bakvägen till en På detta plan var även advokatrummet inrymt. rum med endast en ingång och fönsterlöst. före utsatt huvudförhandling. Advokaten bad att få samtala med sin klient