frsrdg · GO04Rr10 · 2001-01-01 00:00:00 — Men nya, externa forskningsfinansiärer har tillkommit och andelen externt finansierad forskning inom högskolesektorn har ökat från en tredjedel till hälften. Därmed har lärosätena öppnats mer utåt mot det omgivande samhället som möjligheterna till inomvetenskapliga prioriteringar har minskat. Det är svårt att få tillförlitliga och relevanta uppgifter om kostnader och besparingar för högskolans grundutbildning. Dessa frågor behandlas i en separat rapport i revisorernas högskolegranskning. En slutsats där är emellertid att grundutbildningens anslagsnivå har minskat som högskolesektorns åtaganden och kostnaderna för dessa åtaganden har ökat. Erfarenheter från åtta lärosäten Frågor som rör krav på en högskolemässig grundutbildning har diskuterats med företrädare för åtta lärosäten. De besökta lärosätena skiljer sig starkt åt i flera avseenden. Skillnaderna rör bl.a. lärosätenas ålder, utbildningens omfattning och tillväxt samt omfattningen av forskning och tillgången till disputerade lärare. Vid diskussionerna framträder ändå många likheter som rör både synen på högskolemässighet och de processer som lärosätena har att hantera för att bedriva en högskolemässig utbildning. Lärarnas kompetens och aktiva del i forskningen framhålls som den mest väsentliga faktorn för att leva upp till högskolelagens krav på en högskolemässig utbildning. Men många efterlyser också en öppnare och mer utvecklad diskussion om hur kravet på beprövad erfarenhet ska värderas och viktas gentemot kravet på vetenskaplig grund. Utöver väl kvalificerade lärare behöver lärosätena ha tillgång till ekonomiska resurser och intresserade studenter för att genomföra en högskolemässig utbildning. Mellan dessa tre variabler uppträder emellertid flera obalanser. Dessa obalanser inträffar ofta , vilket försvårar lärosätenas prioriteringar. I sådana situationer riskerar kortsiktiga krav som rör lärosätenas utbildningsuppdrag att ta över långsiktiga krav som rör de viktiga frågorna med forskning och kompetensutveckling. Detta är ett allvarligt hot mot möjligheterna att bedriva en utbildning med god högskolemässig kvalitet. Lärosätenas eget ansvar för utbildningens kvalitet betonas ofta. Frågan är särskilt angelägen i av stark expansion och återhållen resurstilldelning. Många insatser pågår för att följa upp och säkra kvaliteten. Men systemen har svagheter när det gäller de lägre utbildningsnivåerna (A- och B-nivå). Möjligheten för studenter och andra intresserade att få information från lärosätena om olika utbildningars högskolemässiga kvalitet är också mycket begränsad. Generellt sätts stor tilltro till värdet av den nationella kvalitetskontroll som har byggts upp . Denna kontroll ses som väsentlig både för att klargöra innebörden av högskolelagens krav på högskolemässighet och för att vara kvalitetsdrivande under högskolans fortsatta expansion. Men kritik och invändningar har också riktats mot för bl.a. oklara budskap och förfaringssättet vid indragning av examensrätter. Revisorernas förslag rör tre områden: Högskolelagens krav på vetenskaplig grund och forskningsanknytning i all grundutbildning bör förtydligas. bör kravet på beprövad erfarenhet i vissa yrkesutbildningar utvecklas. Lärosätenas långsiktiga handlingsutrymme bör främjas. Regeringen bör redovisa till i vilken omfattning och på vilket sätt intentionerna högskolereform har uppfyllts. Lokala system för redovisning av högskolemässigheten i olika utbildningar bör utvecklas. 1 Revisorernas beslut om att granska högskolan beslöt revisorer på eget initiativ att granska högskolan med tyngdpunkt på resursanvändningen. Granskningen inriktas i huvudsak på den grundläggande högskoleutbild-ningen och består av fyra delstudier: - granskande och främjande roll. - Den grundläggande högskoleutbildningen i samhällsekonomisk belysning. - Lärosätenas prioritering och resursanvändning. - Förutsättningar för forskning och utbildning. Belysningen av högskoleutbildningen utgår i de två första delarna från ett nationellt perspektiv medan de två senare delarna också berör lärosätenas perspektiv. Revisorerna fastställde den första delrapporten - granskande och främjande roll - och den andra delrapporten - Högskoleutbildning i samhällsekonomisk belysning - . Dessa rapporter har därefter sänts på remiss till berörda myndigheter och organisationer. Högskolelagen föreskriver att all högskoleutbildning ska vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. Enligt högskolelagen ska det också finnas ett nära samband mellan forskning och utbildning. I denna delrapport behandlas inte frågor som rör konstnärlig grund. I övrigt behandlar rapporten frågor med anknytning till dessa krav på högskolans utbildning. I rapporten används det samlande begreppet högskolemässighet som benämning för dessa krav. Denna delrapport är inriktad på hur förutsättningarna att motsvara krav på högskolemässighet varierar mellan olika lärosäten samt hur lärosätena hanterar dessa skilda förutsättningar. Rapporten är avgränsad till denna centrala kvalitetsaspekt i högskolans grundutbildning. Många andra kvalitetsaspekter kan läggas på utbildningen. Men de behandlas inte här. Vid genomförandet av denna delstudie har gemensamma frågeställningar kring förutsättningar för forskning och utbildning - det som brukar benämnas grundutbildningens högskolemässighet - diskuterats med företrädare för åtta olika lärosäten. Frågeställningarna redovisas i bilaga 1. Samma frågeställningar har också diskuterats med företrädare för och . Även företrädare för (), (), () samt studentkåren vid har fått möjligheter att lämna synpunkter. Diskussioner har också förts med olika sakkunniga inom området. Urval av lärosäten och delstudiens genomförande redovisas närmare i inledningen av kapitel 3. 2 Krav på en högskolemässig grundutbildning under revisorers granskning av högskolan har revisorerna konstaterat att högskoleutbildningen har expanderat mycket kraftigt (rapport /2000:9, avsnitt 2.1.1). Expansionen har varit ojämn över åren och har två huvudsakliga orsaker. former av högskoleutbildningar har byggts ut. har utbildningar som tidigare låg utanför högskolan förts in under högskoleutbildningen. Parallellt med att utbildningen har byggts ut har den också spridits geografiskt och universitets- och högskolesektorn har reformerats. Vid slut fanns knappt 14 000 högskolestuderande. Av dessa deltog ca 9 300 i traditionell akademisk utbildning vid universiteten i och eller vid högskolorna i och samt vid . Därutöver läste ca 4 600 studenter vid fackhögskolor. studerade drygt 300 000 studenter vid 13 universitet och 23 högskolor med statlig huvudman. beslut om en högskolelag med bl.a. krav på en högskolemässig grundutbildning ska ses mot bakgrund av denna utveckling. Kraven på högskolemässighet samt högskolesystemets förutsättningar att leva upp till dessa krav har formulerats i olika riksdagsbeslut, men statsmakterna har inte närmare utvecklat innebörden. Men frågor med anknytning till statsmakternas krav har belysts inom forskningen. Successivt har det också utvecklats en nationell kontroll av grundutbildningens högskolemässighet. I detta kapitel belyses gällande krav på högskolemässighet via beslut och forskningens behandling av frågan. Kapitlet avslutas med en beskrivning av den nationella kontroll av högskolemässigheten som har utvecklats . undertecknades Bolognaöverenskommelsen eller Universitetens . Där anges som en av fyra grundläggande principer: Undervisningen och forskningen vid universiteten får inte åtskiljas om utbildningen ska kunna motsvara förändrade behov, samhällets krav och vetenskapliga framsteg. Bolognaöverenskommelsen är inte rättsligt bindande, men har kommit att räknas som de europeiska universitetens rättighetsförklaring. fattade beslut om en omfattande reformering av högskoleutbildningen (prop. 1975:9, UbU 1975:17, rskr. Reformen sågs som ett fullföljande av reformerna av förskolan, och gymnasieskolan. En huvuduppgift vid högskolereformen var att öka högskoleutbildningens tillgänglighet. En annan uppgift var att bredda och differentiera högskolans utbildningsutbud. Utbildningens organisation skulle också demokratiseras och rekryteringen av studenter skulle bli mer allsidig. Därutöver skulle principen om återkommande utbildning främjas. Med riksdagsbeslut om högskolans reformering infördes ett nytt högskolebegrepp. Högskoleutbildningen skulle omfatta all eftergymnasial utbildning, inklusive forskarutbildningen. Med grundläggande högskoleutbildning avsågs den högskoleutbildning som utgjorde grund för forskarutbildningen. Högskolan blev ett samlingsbegrepp för utbildning och därtill hörande forskning. Med detta beslut kom flera yrkesutbildningar som tidigare hade legat utanför högskolan att ingå i högskoleutbildningen. Med hänvisning till högskolans vidgade samhälleliga betydelse föreslog regeringen att grundläggande bestämmelser om högskolan skulle anges i en högskolelag. instämde i detta. Krav på en högskolemässig grundutbildning Vid riksdagsbeslut framhölls att högskoleutbildningen skulle vila på vetenskaplig grund. Kravet på kritisk skolning betonades. All högskoleutbildning borde bidra till att skapa självständighet i förhållande till de värderingar som de studerande möter under utbildningen och i den kommande yrkesutövningen. betonade att inom hela högskolan borde finnas ett samspel mellan grundläggande högskoleutbildning och forskning/forskarutbildning. Universitetslektorer eller motsvarande skulle ges möjlighet att delta i forskning/forskarutbildning. Särskilda medel skulle ställas till förfogande för universitetslektorer vid högskoleorter utan fast forskningsorganisation. Vid riksdagsbeslutet framhölls att högskoleutbildningen skulle ge studenterna möjlighet att bedöma den egna utbildningens och den kommande yrkesverksamhetens betydelse samt konsekvenserna för samhället. såg ingen motsättning mellan dessa krav och kraven på yrkesförberedelse i högskoleutbildningen. ställde sig bakom regeringens förslag om en högskolelag (prop. 1976/77:59, UbU 1976/77:20, rskr. 1976/77:246). Förslaget byggde i allt väsentligt reformbeslut. Högskolelagen (1977:218) trädde i kraft . Lagens inledande del avsåg högskolans uppgifter. Enligt 2 § skulle högskolans utbildning bygga på vetenskaplig grund. Utbildningen skulle också anordnas så att de studerande förvärvar kunskaper och färdigheter samt utvecklar sin förmåga att kritiskt bedöma företeelser av skilda slag. Enligt 3 § skulle högskolans forskning syfta till att vinna ytterligare kunskaper och till att finna vetenskaplig grund för utbildning och annan verksamhet. Enligt 5 § skulle högskolans verksamhet anordnas så att ett samband mellan utbildningen, forskningen och utvecklingsarbetet främjas. 2.1.2 Ökad frihet och ökat ansvar med reform På grundval av förslag, Frihet, ansvar och kompetens (SOU 1992:1) föreslog regeringen att högskolans grundutbildning skulle reformeras (prop. 1992/93:1). ställde sig bakom regeringens förslag (bet. 1992/93:UbU3, rskr. 1992/93:103). Regeringen framhöll i sin proposition att den tilltagande internationella konkurrensen skärper kvalitetskraven på all forskning och utbildning. Lärosätena skulle ges bättre förutsättningar att möta dessa utmaningar genom en större frihet från direkt statligt inflytande. Avgörande för framtida utveckling var att öka antalet högskoleutbildade och att höja kvaliteten inom utbildning och forskning. betonades vikten av incitament till kreativ konkurrens mellan universitet och högskolor. De nya riktlinjerna medförde flera förändringar för högskolesektorn. Den tidigare enhetligheten skulle luckras upp. Ett samband mellan ökad frihet och ökad kvalitet betonades. Friheten skulle vara norm. Det som inte var uttryckligen reglerat i högskolelagen eller högskoleförordningen skulle vara fritt för högskolorna att inrätta och organisera efter egna beslut. Av hänsyn till rättssäkerheten - för studenter och lärare - måste emellertid vissa frågor vara centralt reglerade. Med reformbeslut infördes också en ny högskolelag (1992:1434) som trädde i kraft . När det gällde grundläggande mål och förutsättningar för högskolans verksamhet fanns flera likheter med den föregående högskolelagen. Men i den nya lagen framträdde också nya och förändrade bestämmelser om krav på högskolemässighet. Av lagens 1 kapitel 2 § framgår att all högskoleutbildning ska vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. Den tidigare lagens krav på vetenskaplig grund har således breddats. Av lagens 1 kapitel 3 § framgår att högskolans verksamhet ska bedrivas så att det finns ett nära samband mellan forskning och utbildning. Samma bestämmelse fanns i den tidigare lagen. I lagens 1 kapitel 4 § infördes en helt ny bestämmelse om att verksamheten ska anpassas så att hög kvalitet nås och att tillgängliga resurser ska utnyttjas effektivt. Enligt lagens 1 kapitel 9 § ska den grundläggande högskoleutbildningen utveckla studenternas förmåga till självständig och kritisk bedömning. Utbildningen ska också ge studenterna förmåga att självständigt lösa problem, att följa kunskapsutvecklingen och att delta i informationsutbyte på vetenskaplig nivå. Krav på högskolemässighet utvecklas således i den nya lagen. 2.1.3 Ändrade villkor för utbildning och forskning genomgick högskolesektorn flera andra förändringar som har betydelse för arbetet med grundutbildningens högskolemässighet. Ett högskoleverk för nationella intressen Myndighetsstrukturen inom högskolesektorn ändrades (prop. 1994/95:165, bet. 1994/95:UbU17, rskr. 1994/95:386). Det nya verket fick ansvar för nationella intressen inom sektorn med utgångspunkt i de gällande principerna för högskolans styrning. De utvärderingsinsatser som hade inletts inom det dåvarande skulle fortsätta inom . framhöll det väsentliga i att utbildningens och forskningens kvalitet granskades och bedömdes i ett internationellt perspektiv. Vid behandling av budgetpropositionen ändrades lärosätenas rätt att benämnas universitet (prop. 1996/97:1, bet. 1996/97:UbU1, rskr. 1996/97:100). Efter en kvalitativ bedömning av fick regeringen besluta om att en högskola skulle få benämnas universitet. framhöll verkets erfarenhet av kvalitetsprövningar, bl.a. när det gällde prövningar av examensrätter och prövningar av rätten att inrätta en professur. Rätten att benämnas universitet skulle tilldelas det statliga lärosäte som har en grundutbildning och forskning som är väl etablerad och av god vetenskaplig kvalitet har en tillräcklig omfattning av grundutbildningen och utbildningen inom ett antal ämnesområden har en tillräcklig omfattning av forskningsverksamheten och forskning inom ett antal ämnesområden har goda infrastrukturella förutsättningar (bibliotek m.m.) för att bedriva grundutbildning och forskning har goda internationella kontakter inom grundutbildning och forskning uppfyller kraven för att självständigt inrätta professurer och att utfärda doktorsexamen. Resurser till forskning och forskarutbildning - vid behandlingen av budgetproposition - ställde sig också bakom regeringens förslag om fasta forskningsresurser till mindre och medelstora högskolor. Resurserna skulle fritt disponeras av respektive högskola så att denna kunde utveckla forskningen under eget ansvar. såg det som angeläget att forskningen vid mindre och medelstora högskolor kunde byggas ut i ett regionalt utvecklingsperspektiv. fastställde nya principer för att fördela medel till forskning och forskarutbildning (prop. 1997/98:141, bet. 1997/98:UbU3, rskr. 1997/98:12). Den tidigare fakultetsindelningen skulle ersättas av fyra större vetenskapsområden, nämligen humanistisk-samhällsvetenskapligt, medicinskt, naturvetenskapligt och tekniskt vetenskapsområde. Syftet var att underlätta egna prioriteringar för universitet och högskolor samt att ge bättre förutsättningar för tvärvetenskapligt samarbete. Mindre och medelstora högskolor skulle få rätt att ansöka om forskningsresurser inom ett eller flera vetenskapsområden. Inom dessa vetenskapsområden gavs högskolan rätt att anordna forskarutbildning och utfärda doktorsexamen. skulle pröva rätten till vetenskapsområden. Denna rätt skulle ges till en högskola som hade uppnått tillräcklig bredd och specialisering på sin grundutbildning och forskning i ett antal näraliggande ämnen inom något av de fyra vetenskapsområdena. Forskningen behövde emellertid inte spänna över hela vetenskapsområdet. och högskola med rätt att anordna forskarutbildning skulle inrätta minst en fakultetsnämnd. I övrigt fick lärosätena själva avgöra vilka fakultetsnämnder som skulle finnas inom lärosätet. Ändrad tjänsteorganisation för högskolans lärare ställde sig också bakom regeringens förslag till en ändrad tjänsteorganisation och nya karriärvägar för högskolans lärare. I högskolan skulle endast finnas en karriärväg. Arbetsuppgifterna på alla nivåer skulle innehålla både forskning och utbildning och kompetensen skulle prövas successivt. Högskoleförordningen skulle ändras i ett par avseenden när det gällde lärartjänsterna. Lärosätena skulle inte längre behöva tillstånd för att anställa professorer. Tillsvidareanställda lektorer med professorskompetens gavs rätt att ansöka om en professur. Prövningen skulle ske på samma sätt som vid ett anställningsförfarande för professur, med bl.a. minst två sakkunniga. Bestämmelser om lektorers kompetens skulle också föras in i högskolelagen. Som adjunkt kunde dessutom anställas den som hade avlagt examen från grundläggande högskoleutbildning eller med motsvarande kompetens och som hade visat pedagogisk skicklighet. Forskarutbildningen är av central betydelse för högskolan. Doktorander deltar i viss mån i grundutbildningens undervisning. Doktorander utför även en stor del av högskolans forskning. Det är också genom forskarutbildningen som högskolans behov av att rekrytera disputerade lärare ska tillgodoses. fattade beslut om en reformering av forskarutbildningen (prop. 1997/98:1, bet. 1997/98:UbU7, rskr. 1997/98:109). Bakgrunden till beslut var flera problem med forskarutbildningens utformning och effektivitet, framför allt inom humanistiska, teologiska och samhällsvetenskapliga fakulteter. Genom beslut infördes kvantitativa mål för examination inom forskarutbildningen. Graden av måluppfyllelse skulle utgöra grund för statsmakternas resurstilldelning. skärptes reglerna för antagning när det gällde forskarutbildningens finansiering. 2.1.4 Kvalitetsutveckling och studentinflytande i högskolan ställde sig bakom regeringens förslag att utveckla arbetet med högskoleutbildningens kvalitet och att öka studenternas inflytande i högskolan (prop. 1999/2000:28, bet. 1999/2000:UbU12, rskr. 1999/2000:180). En utökad kontroll av högskoleutbildningens kvalitet beslut om kvalitetsutveckling i högskoleutbildningen omfattar flera delar. Kraven skärps när det gäller lärosätenas eget arbete med att säkra utbildningens kvalitet. Ambitionsnivån höjs också avsevärt när det gäller kontroll och utvärdering av såväl lärosätenas kvalitetsarbete som av utbildningens kvalitet. I propositionen betonas att utbildningens kvalitet skapas i högskolans vardag och att nationella utvärderingssystem främst syftar till att mobilisera de inre krafterna i högskolans kvalitetsarbete. Målen för den högre utbildningen ska ses över. Detta motiveras med arbetslivets ökade krav på färdigheter utöver det ämnes- och yrkesspecifika kunnandet. Främst betonas den ökade betydelsen av kommunikationsfärdigheter i vid mening och av den förändringsberedskap som utbildningen kan bidra till. ska få i uppdrag att utveckla kriterier för att bedöma utbildningens kvalitet i förhållande till de allmänna målen för högskoleutbildningen. Kvalitetskriterierna måste formuleras med stor öppenhet då utbildningens allmänna mål kan nås på olika sätt. Lärosätenas arbete med kvalitetssäkring ska vidareutvecklas utifrån utbildningens mål och med hjälp av de kriterier för kvalitetssäkring som utarbetar. avses återkommande granska samtliga lärosätens kvalitets-arbete och redovisa resultatet av dessa granskningar till regeringen. får också i uppgift att av utvärdera ämnen och program i samtliga utbildningar för generella examina och yrkesexamina, inklusive forskarutbildningen. I utvärderingarna prövas också examenstillstånd. Om utbildningar visar dålig kvalitet vid dessa utvärderingar riskerar högskolorna att förlora sitt tillstånd att utfärda examen. Som riktlinje bör emellertid gälla att ett lärosäte alltid ska ges möjlighet till rättelse innan en examensrätt dras in. Vid sitt beslut betonade att kvalitetsarbetet i högskolan är en gemensam angelägenhet för personal och studenter. Studenternas ökade inflytande markeras genom ändringar i både lag och förordningar. I högskolelagen införs två allmänna bestämmelser om ökat studentinflytande. Högskolorna ska verka för att studenterna tar aktiv del i arbetet med att utveckla utbildningen. Studenterna ska också ha rätt att utöva det inflytande som behövs för att på ett effektivt sätt kunna delta i och påverka arbetet i högskolan. I högskoleförordningen och förordningen för införs också bestämmelser om studentinflytande. Bl.a. ges studenterna rätt att ingå i beslutande och beredande organ som är av betydelse för studenternas situation. Kursvärderingar bör vara obligatoriska. Forskningens behandling av krav Innebörden av krav på en högskolemässig grundutbildning med bl.a. kravet på forskningsanknytning har belysts i flera forskarrapporter. I detta avsnitt återges tre rapporter som tillsammans speglar resultatet av avsevärt flera forskares insatser. De två första rapporterna rör olika aspekter på innebörden av begreppet högskolemässighet. Den tredje rapporten belyser vetenskapens eller högskolemässighetens gränsmarker. 2.2.1 Innebörden av forskningsanknuten utbildning I skriften Forskningsanknytning genom disputation går professor igenom och problematiserar olika preciseringar av innebörden av högskolelagens krav på en forskningsanknuten undervisning. Genomgången grundas på hur dessa frågor har belysts inom forskningen. Olika preciseringar av forskningsanknuten utbildning En precisering av forskningsansknytning handlar om att undervisningen ska överensstämma med aktuella forskningsresultat. Här framhålls vikten av att den teoretiska diskussionen inom ämnet beaktas liksom insikten att den vetenskapliga kunskapen är under ständig förändring. I en uppsats (Faktorer som indikerar kvalitet i grundläggande högskoleutbildning) har författaren också framhållit betydelsen av att hänsyn tas till detta vid ställningstagande till examinationens form och innehåll. Forskningsaktiva lärare är en vanlig precisering av en forskningsanknuten utbildning. Författaren ifrågasätter inte denna precisering. I stället påpekar han att pedagogisk talang hos lärarna aldrig kan ersätta kontakt med forskningsfronten. framhålls att detta inte ger någon garanti för att högskolelagens krav på forskningsanknytning är uppfyllda. Av betydelse är också den läromiljö som skapas via tillgången till bibliotek samt undervisningens omfattning och former. Framför allt betonas vikten av att studenterna får arbeta på ett självständigt sätt. Tillgången till teoretisk kunskap inom ett ämne eller ämnesområde är en annan vanlig precisering. Etablerade ämnen har väl utstakade kunskapsområden medan tillgången till teoretisk kunskap kan vara problematisk inom nya ämnen och ämnesområden. Författaren framhåller vikten av en teoretisk kärna och någon form av beständighet när nya ämnen skapas. betonar författaren att omsorgen om etablerade ämnen inte utgör någon anledning att motverka försök att skapa nya ämnen. Metodundervisning är ytterligare ett vanligt exempel på forskningsanknytning. Här varnar författaren för en metodundervisning utan anknytning till de problem som ska studeras. Flera preciseringar av forskningsanknytning rör attityder till kunskap.