frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — och de hänvisades till advokatrummet. advokaten om det fanns något hinder mot att en tjänsteman var närvarande Advokaten gav sitt samtycke. lämnade heller ingen kommentar vid tillfället. De andra vårdarna befann sig var fängslad under samtalet. till anstalten bad D.H. inte om att bilen skulle stanna. De uppgifter som lämnats om advokatrummets belägenhet m.m. har bekräftats genom telefonkontakt med kansliet vid . I en kommentar till remissvaret har D.H. vidhållit sina klagomål. Jag har inhämtat muntliga upplysningar från advokaten , 2000/01:JO1 D.H:s offentlige försvarare. Han har uppgett att han inte tillfrågades om han hade något att erinra mot att en vårdare var närvarande under samtalet med har vidare uppgett att det var D.H. med vårdarna och att han själv inte deltog i diskussionen utan utgick från att vårdarna följde gällande bestämmelser på området. Det ligger i sakens natur att en tilltalad i ett brottmål, även om denne är intagen i anstalt, har rätt till ett förberedande samtal med sin försvarare inför en huvudförhandling. Enligt 21 kap. 9 § , som tar sikte på situationer då den tilltalade är anhållen eller häktad, har en offentlig försvarare rätt till ett enskilt samtal med sin huvudman. Motsvarande bestämmelse finns i 29 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och avser situationer då t.ex. en offentlig försvarare besöker sin huvudman i anstalten. I bestämmelsen sägs att ett sådant besök skall vara bevakat om advokaten eller den intagne begär det. Även en intagen har således rätt till ett enskilt samtal med sin försvarare, såvida inte advokaten uttrycker önskemål om att besöket skall vara bevakat. Den angivna bestämmelsen får anses analogt tillämplig i aktuellt fall. Som framkommit ovan råder det delade meningar om vad som sades i bevakningsfrågan vid tingsrätten, vilket jag finner mycket anmärkningsvärt, särskilt mot bakgrund av att möjligheten till missuppfattningar i en sådan begränsad fråga rimligen borde vara minimal. Jag tror emellertid inte att ytterligare utredning för att utröna vad som sades skulle vara meningsfull. Utredningen ger således inte stöd för kritik mot myndigheten. Jag vill dock erinra om att den intagne har en ovillkorlig rätt att tala enskilt med sin offentlige försvarare, såvida försvararen inte är av annan uppfattning. I övrigt har inget framkommit som föranleder något uttalande från min sida. Ett på JO:s initiativ upptaget ärende angående lämpligheten av ett påverkansprogram för intagna dömda för ekonomiska brott (Dnr 3099-1998) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. I två tidningsartiklar (och ) förekom uppgifter om att intagna i anstalten , dömda för grov ekonomisk brottslighet, inom ramen för ett påverkansprogram om moral och etik fått delta i en tredagars seglats i . Med anledning härav beslutade jag att granska handläggning av det aktuella ärendet. , som anmodats att komma in med utredning och yttrande, anförde bl.a. följande. började diskussioner mellan i och fängelseprästen om ett påverkansprogram vid dömda för ekonomiska brott. Planeringen av programmet gjordes utifrån målet att för denna grupp av intagna utveckla ett adekvat verksamhetsinnehåll . Vid diskussio- nerna beaktades bl.a. myndighetens erfarenhet att personer dömda för ekonomiska brott ofta får en stark ställning bland de intagna och att de därför också kan ha en inverkan på klimatet och övriga förhållanden på anstalten. Myndigheten beslutade att starta ett pilotprojekt med inriktningen på etiska och moraliska frågor under arbetsnamnet etik och moral. Projektet etik och moral Av myndighetens yttrande framgår att påverkansprogrammet, som omfattar , började och beräknas pågå . deltar som en extern resursperson i projektet med sina kunskaper i etiska och moraliska frågor. Han har också tidigare erfarenheter från privata näringslivet vilket utgör en viktig länk till deltagarna i programmet. Verksamheten omfattar enskilda litteraturstudier, vilka sedan ligger till grund för diskussionsmöten med fängelseprästen. Som ett inledande inslag i programmet ingick att en grupp om sex intagna skulle mötas koncentrerat 3 till . Deltagarna skulle konfronteras med varandra utan möjlighet att lämna gruppen och utanför den vardagliga miljön. Myndigheten valde därför att den inledande verksamheten skulle ske på en segelbåt. En av orsakerna, utöver att uppnå de gruppdynamiska effekterna, till inledningen av verksamheten kom att ske på segelbåten var att undervisningen och samtalen kunde varvas med arbete. Härtill kom att fängelseprästen är en van seglare. Myndigheten som ännu inte har bedömt värdet av projektet har angett att påverkansprogrammet kommer att utvärderas efter att det har avslutats. De intagna har beviljats permission enligt 32 § 2 st. lagen (1974:203) om kriminalvård i på segelbåten. De särskilda permissionerna som beviljades omfattade inte än vad en normalpermission om- fattar. Risk för avvikelse eller annan misskötsamhet bedömdes inte föreligga. Programverksamheten för kriminalvården syftar till att minska risken för återfall i brott vilket är ett av kriminalvårdens uppdrag från regeringen. Några närmare bestämmelser om hur verksamheten skall utformas har inte angivits. Det åligger således kriminalvården att utveckla och bedriva verksamheten på ett sådant sätt att den intagne inte återfaller i brott. Den verksamhet som bedrivs inom projektet vid Skänningeanstalten kan sägas ha ett vällovligt syfte. Myndigheten bedriver påverkansprogrammet som ett pilotprojekt vilket kommer att utvärderas efter att det avslutas. Kriminal- 2000/01:JO1 vårdsstyrelsen anser därför att det nu är för tidigt att uttala sig om värdet av Styrelsen anser dock att det är olämpligt att programverksamheten för intagna vid en kriminalvårdsanstalt utformas på ett sätt som kan menligt påverka allmänhetens förtroende för den verksamhet som kriminalvården bedriver. Detta gäller särskilt, vilket regionmyndigheten också pekat på i sitt yttrande, de delar av verksamheten som sker utanför anstalten. Denna händelse har därför i efterhand också diskuterats i olika fora, såsom t.ex. centrala ledningsgruppen, för att göra tydligt upp- fattning. Kriminalvårdschefen har efter att ha rannsakat sitt beslut förklarat att han är övertygad om att en segelbåt som medel inte återkommer i program- verksamheten vid myndigheten. Han har också förklarat att samma syfte kan uppnås inom ramen för de verksamheter som kriminalvården förfogar över. Med hänsyn till att det inträffade inte torde komma att upprepas finner styrelsen inte skäl att vidta några åtgärder. Till remissvaret har fogats yttranden från respektive . En av de intagna som deltog i seglatsen har yttrat sig över remissvaret. Den verksamhet som äger rum i samband med verkställigheten av ett fängelsestraff bör utformas på sådant sätt att allmänhetens tilltro till kriminalvårdsväsendet inte rubbas. Jag delar helt bedömning av vad som förevarit i detta fall. Med hänsyn till att det av allt att döma varit fråga om en engångsföreteelse, som enligt uppgift inte kommer att upprepas, saknas anledning för mig att vidta någon ytterligare åtgärd. har inte behandlat en skrivelse som ett överklagande (Dnr 1954-1998) P.O. klagade, som ställföreträdare för ett bolag (C. ), på att kronofogde- myndigheten inte lämnat någon besvärshänvisning till myndighetens beslut att inte medge befrielse från skyldigheten att betala förrättningskostnader samt att myndigheten inte överlämnat bolagets överklagande till länsrätten. yttrade sig efter remiss. P.O. fick tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av. Av de handlingar ur kronofogdemyndighetens akt som fogats till remissvaret framgick bl. a. följande. beslutade att inte medge grundavgiftsbefrielse. C. fick del av beslutet . inkom till kronofogdemyndigheten en skrivelse från P.O. där han bl.a. skrev att han ville överklaga kronofogde- myndighetens beslut att inte ge bolaget befrielse eller uppskov med avgiften. Skrivelsen föranledde ingen annan åtgärd från kronofogdemyndighetens sida än att ett skriftligt svar skickades till C. i vilket myndigheten bl. förklarade att ett beslut att inte medge grundavgiftsbefrielse enligt 17 kap. 4 § första stycket utsökningsbalken (UB) enligt 18 kap. 5 § 4 p UB inte får överklagas. I sitt meddelade beslut anförde -2 3HQQO|Y i bedömningsdelen följande, såvitt avser kronofogdemyndighetens behandling av det aktuella överklagandet. får enligt 17 kap. 4 § UB medge befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala förrättningskostnader i utsöknings- mål, om det finns särskilda skäl. Ett beslut i en sådan fråga får enligt 18 kap. 5 § 4 p UB inte överklagas. Enligt 18 kap. 9 § UB skall ett överklagande ges in till kronofogde- myndigheten. Ett överklagande som inte har kommit in i rätt tid skall avvisas av kronofogdemyndigheten. Om överklagandet inte avvisas, skall krono- fogdemyndigheten enligt 10 § i samma kapitel sända detta och övriga handlingar i målet till tingsrätten. I 18 kap. 7 § UB anges inom vilken tid kronofogdemyndighetens olika beslut skall överklagas. För det fall inget annat angivits skall kronofogdemyndighetens beslut överklagas från det att beslutet delgavs klaganden. kan inte undgå kritik för att den inte behandlat C:s skrivelse, som inkom , som ett överklagande. Myndigheten borde således, i stället för att skicka ett brevsvar till C. med upplysning om att beslutet inte var överklagbart, inlett handläggningen med att undersöka om överklagandet inkommit i rätt tid. Mot bakgrund av att det gått bolaget delgavs det överklagade beslutet borde kronofogdemyndigheten ha avvisat överklagandet som för sent inkommet. Hade överklagandet kommit in i rätt tid borde kronofogdemyndigheten i stället ha översänt det till tingsrätten. Bedömningen av om beslutet är överklagbart eller ej ankommer överhuvudtaget inte på beslutsmyndigheten utan på överklagandemyndigheten, i detta fall tingsrätten (se 2000/01:JO1 , Allmän förvaltningsrätt, 18:e upplagan, 1997, s. 203 f.) har dröjt med att översända ett överklagande till domstol (Dnr 4696-1998) AB, företrätt av M.D., framförde klagomål mot att kronofogde- myndigheten dröjt med att översända överklaganden i mål om utmätning och betalningssäkring till tingsrätten. anförde bl.a. följande. Över- klagandeskrifterna för S.S. AB och P.T.S. AB sändes till kronofogde- myndigheten i rekommenderad försändelse och med vanlig post . Vid samtal med aktuarien vid fick han veta att överklagandeskrifterna ännu inte inkommit till tingsrätten. Från kronofogdemyndigheten inhämtades per telefon att P.T.S. AB inlämnade ett överklagande till myndigheten samt att överklagandeskriften jämte myndighetens eget yttrande överlämnades till . Ärendet remitterades därefter till myndigheten för utredning och yttrande. Till myndighetens remissvar fogade regionkronodirektören ett yttrande från enhetschefen på specialindrivningssektionen, . Av sistnämnda yttrande framgår bl.a. följande. Av kronofogdemyndighetens utredning i ärendet har framkommit följande: inkom skattemyndigheten med begäran om verkställighet av Länsrättens i betalningssäkringsbeslut mot P.T.S. AB samt H.T. verkställde besluten varvid kundfordringar i de olika bolagen betalningssäkrades. I kronofogde- myndighetens allmänna diarium registrerades att det till gemensamma enheten inkommit tre överklaganden i P.T.S. AB och ett överklagande i H.T. Vid genomgång av överklagandeskrifterna i sam- band med registreringen gjorde kronofogden som ansvarade för målen bedömningen att yttrande inte skulle upprättas med förtur, eftersom för- säljningsåtgärder inte var ifråga beträffande den betalningssäkrade egen- domen. Vid den sedermera fördjupade genomgången av överklagande- skrifterna framkom att de invändningar som S.S. AB och P.T.S. AB fram- förde var av komplicerad natur varför kronofogdemyndighetens yttrande till tingsrätten kunde upprättas först efter litteratur- och praxisgenomgång. färdigställde de fyra yttrandena varefter de tillsammans med överklagandena genast översändes till tings- rätten. Det antecknas att S.S. AB:s och P.T.S. AB:s överklaganden inkom då arbetet på sektionen var mycket intensivt. inkom fanns redan på sektionen sju stycken obehandlade överklaganden som 2000/01:JO1 även de skulle översändas till tingsrätten med yttrande. till inkom dessutom ytterligare tio stycken överklaganden. Av utsökningsbalken 18 kap. 10 § framgår att kronofogdemyndigheten skall sända inkommet överklagande och övriga handlingar i målet till tingsrätten. Av utsökningsförordningen 17 kap. 3 § framgår att kronofogdemyndigheten skall bifoga ett eget yttrande, om det inte kan anses obehövligt, till de handlingar som skall översändas till tingsrätten. I för- arbetena till utsökningsbalken lämnas inga riktlinjer såvitt avser tidsaspekten för överlämnande av överklagande till tingsrätt. Frågan har såvitt kunnat utredas inte prövats av domstol. Vid en normal tillströmning av överklaganden är sektionens målsättning att ett överklagande tillsammans med ett yttrande skall översändas till tingsrätten från ankomstdagen. Inkommer ett över- klagande i mål där försäljningsåtgärder är i fråga upprättas naturligtvis yttrande med förtur och handlingarna i målet översänds genast till tingsrätten. I de aktuella målen, som ej var förtursmål, konstateras att det tog än normalt att upprätta yttrande och översända inkomna handlingar till tingsrätten. Detta beroende på den extraordinära arbetssituation som rådde för överklagandena samt komplexiteten i de invändningar som framfördes. Jag har tagit del av enhetschefen utredning och yttrande över M.D:s anmälan till JO. Det är ostridigt att det i de nu aktuella ärendena tog ovanligt innan överklagandehandlingarna och kronofogde- myndighetens yttrande skickades till tingsrätten. Jag har emellertid efter diskussioner med indrivningsdirektören den uppfattningen att vår handläggningstid med hänsyn till arbetsbelastningen på specialindrivningssektionen vid samt framför allt till ärendenas komplexitet inte var oförsvarligt lång. Därtill kommer att myndigheten enligt min mening helt korrekt bedömde att det inte var fråga om någon förturssituation och att tidsutdräkten inte förorsakade någon skada. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. I sitt beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. När ett överklagande kommit in i rätt tid till kronofogdemyndigheten skall myndigheten sända överklagandet och övriga handlingar till tingsrätten (18 kap. 10 § utsökningsbalken). skall enligt 17 kap. 3 § utsökningsförordningen bifoga ett eget yttrande över överklagandet, om det inte kan anses obehövligt. Jag delar här den uppfattning som framskymtat i remissvaret, nämligen att överklagande och yttrande normalt skall översändas till tingsrätten inom en från det att överklagandet kom in. Att inga ytterligare verkställighetsåtgärder är aktuella är enligt min mening inte ett godtagbart skäl för ytterligare tidsutdräkt. En annan sak är att kronofogdemyndigheten kan dröja något om det behövs med hänsyn till ifrågasatt självrättelse (se WalinGregow , Utsökningsbalken, En kommentar, 3 u. s. 673). Jag vill i detta sammanhang även påminna om det särskilda skyndsamhetskrav som gäller i 2000/01:JO1 de fall där klaganden begärt inhibition. Om myndigheten behöver mer tid än normalt för att skriva sitt yttrande skall, enligt min uppfattning, ändå alla handlingar i målet sändas till tings- rätten som kronofogdemyndigheten begär anstånd med att komma in med yttrandet. borde således i det här aktuella fallet ha sänt över handlingarna i målen till tingsrätten innan yttrandena skrevs. Det har inte kommit fram något annat som jag bör uttala mig om. Jag avslutar därmed ärendet. Fråga om en länsrätts beslut att inte pröva eventuella framtida yrkanden m.m. (Dnr 710-1999) I en skrivelse till Länsrätten i yrkade B. förskott på ersättning för resa till en muntlig förhandling. Länsrätten med- delade ett beslut med följande lydelse. Länsrätten har tidigare prövat samma yrkande i samma mål. Mot bakgrund härav finner länsrätten hinder att ånyo pröva yrkandet om förskottsvis utbetalning av reseersättning. Eventuella framtida yrkanden från B. om samma fråga i nu aktuella mål kommer inte att medföra några åtgärder från länsrätten, mer än att skriften aktbilageras och läggs i akten i det aktuella målet. B. ifrågasatte i en anmälan till JO lagligheten i länsrättens beslut. Anmälan remitterades till länsrätten för yttrande. I remissvar anfördes bl.a. följande av assessorn , som fattat det aktuella beslutet. B. har, såvitt nu är i fråga, överklagat beslut avseende bostadsbidrag, återbetalningsbelopp för underhållsstöd, umgängesavdrag underhållsstöd, förtidspension, handikappersättning samt eftergift på skuld för obetalt återbetalningsbelopp för underhållsstöd. Med anledning härav beslutade länsrätten, på B:s begäran, att hålla muntlig förhandling . I skrivelse som inkom till länsrätten yrkade B. förskottsvis utbetalning av reseersättning för bilresa. Länsrätten beslutade att avslå B:s framställan då det ej fanns skäl att medge förskottsvis utbetalning av reseersättning. Med anledning av att B. överklagade nämnda beslut med- delade länsrätten B. att den tidigare utsatta muntliga förhandlingen ställts in. Anledningen därtill var att Kammarrätten i skulle få skäligt rådrum att behandla överklagandet av beslutet angående förskottsersätt- ningen. Regeringsrätten beslutade att inte meddela B. pröv- ningstillstånd i mål om reseersättning. Kammarrättens i beslut att inte meddela prövningstillstånd stod därför fast. Härefter bestämde länsrätten att ånyo kalla B. till muntlig förhandling. inkom B. ånyo med yrkande om att länsrätten skulle bevilja honom förskott på reseersättning. Länsrätten avvisade B:s yrkande om reseersättning då denna fråga tidigare rättskraftigt avgjorts, bilaga 1. Upp- lysningsvis meddelade länsrätten även att den muntliga förhandlingen skulle hållas på planerad dag, dock efter önskemål från B. . varande avvisningsbeslut har inte överklagats till kammarrätten. Ytterligare begäran har härefter inkommit till länsrätten om förskottsvis utbetalning av reseersättning. Med anledning härav fattade jag det nu aktuella beslutet att inte pröva B:s yrkande om förskottsvis utbetalning av reseersättning. Jag har även på B:s begäran översänt en skrivelse till honom för att förtydliga mitt beslut från . Han har även erhållit en ny kallelse till den muntliga förhandlingen. överklagade . mitt beslut från till kammarrätten. Muntlig förhandling hölls som planerat och målen är nu slutligt avgjorda. I samband med förhandlingen tillerkände länsrätten B. då begärd reseersättning. Länsrätten (lagmannen ) yttrade därutöver följande. Det aktuella beslutet av innehåller två delar; dels ett avvisningsbeslut rörande B:s förnyade begäran om förskott på reseersättning, dels en upplysning att eventuella ytterligare yrkanden i samma sak inte skulle komma att föranleda några formliga beslut från länsrätten. Det som möjligen skulle kunna ifrågasättas är det andra ledet av beslutet ² upplysningen om hur länsrätten avsåg att behandla ev. framtida yrkanden i samma sak. Bakgrunden var givetvis att länsrätten ² på goda grunder ² ansåg att fortsatta prövningar av en fråga som tidigare rättskraftigt avgjorts i målen inte skulle fylla något rimligt syfte samt att B:s agerande gränsade till ett rättegångsmissbruk. Med hänsyn härtill och då det framstod som ytterst befogat att inom rimlig tid få till stånd en slutlig prövning av målen, kan jag inte finna att länsrättens beslut av skulle vara klander- värt i något avseende. I beslut anförde -2 %HUJJUHQ följande. Av 34 § första stycket 7. förvaltningsprocesslagen (1971:291) framgår att talan får föras särskilt mot beslut, som ej innebär att målet avgörs, när rätten förordnat angående ersättning för någons medverkan i målet. Länsrätten avvisade B:s yrkande om förskott på reseersättning. Beslutet var försett med fullföljdshänvisning. Efter det att ett förnyat yrkande inkommit från B. fattade länsrätten det nu aktuella beslutet, som dock ej försågs med fullföljdshänvisning. Enligt vad som uppgetts i remissvaret har dock beslutet överklagats, varför jag inte finner skäl att ytterligare kommentera saken. Beträffande utformningen av den andra delen av beslutet, där länsrätten uttalat sig om handläggningen av eventuella framtida yrkanden från B., vill jag anmärka att en prövning skall äga rum, även om rätten anser att saken redan är rättskraftigt avgjord. Prövningen kan ske särskilt eller i samband med målets avgörande i huvudsaken. Att utan åtgärd lägga skrivelser med yrkanden av denna art till handlingarna är inte formellt riktigt. Central statsförvaltning, arbetsmarknads- På JO:s initiativ upptagen fråga om bemyndigande förelegat för att utfärda vissa föreskrifter till för- ordningen (1987:405) om den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten (Dnr 1328-1999) I ett tidigare ärende hos JO (dnr 2389-1997) behandlades klagomål mot arbetsförmedlingen i , en enhet inom i . Saken gällde arbetsförmedlingens rätt att meddela arbetslöshetskassan att en person på grund av missbruksproblem enligt förmedlingens bedömning inte kunde anses stå till arbetsmarknadens förfogande. Klagomålen remitterades till () för utredning och yttrande. Av yttrandet skulle särskilt framgå med stöd av vilka bestämmelser integritetskänsliga uppgifter kunde lämnas från arbetsförmedlingen till arbetslöshetskassan. AMS hänvisade i sitt remissvar till 4 § lagen (1973:370) om arbets- löshetsförsäkring (numera 9 § lagen, 1997:238, om arbetslöshetsförsäkring), 12 § förordningen (1987:405) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten samt AMS föreskrifter för verkställighet av förordningen. AMS angav att 12 § förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten hade följande lydelse. Om en arbetssökande som får eller begär ersättning från en arbetslös- hetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd avvisar lämpligt arbete eller en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som erbjuds sökanden, skall länsarbets- nämnden underrätta arbetslöshetskassan och AMS. Detsamma gäller om sökanden på annat sätt genom sitt uppträdande uppenbarligen har vållat att en anställning inte kommit till stånd. Av AMS föreskrifter för länsarbetsnämnderna om ekonomiskt stöd vid arbetslöshet framgick att meddelande till arbetslöshetskassa skulle lämnas även då förmedlingen har anledning att förmoda att sökanden inte vill eller kan anta något som helst arbete I beslut i ärendet förklarade stf. JO att mot bakgrund av hur AMS hade utformat sina föreskrifter för länsarbets- nämnderna någon kritik inte kunde riktas mot handläggaren på arbets- förmedlingen för det till arbetslöshetskassan lämnade meddelandet. I beslutet anfördes vidare. Jag vill i detta sammanhang nämna att jag finner det tveksamt om AMS föreskrifter i frågan om uppgiftslämnande håller sig inom de ramar som anges i 12 § förordningen (1987:405) om den arbetsmarknadspolitiska Jag avser att ta upp denna fråga till bedömning i ett särskilt 2000/01:JO1 ärende här. Sedan ett sådant ärende lagts upp (dnr 1328-1999) inhämtades yttrande från AMS, som i svar anförde bl.a. följande (bilagorna här utelämnade). Den aktuella föreskriften har inget uttalat stöd i förordningen. Den har däremot stöd i praxis. I Råd och anvisningar utfärdade av Kungl. 1944 anges att arbetsförmedlingen skall avge rapport till arbetslöshetskassan i den beskrivna situationen (bilaga 1). Det finns anledning tro att anvisningarna inte var nya 1944 utan hade gällt även . Rapport skulle avges på en särskild blankett, s.k. grönt kort. Avvisande av lämpligt arbete skulle rapporteras på en annan blankett. Nästan identiska anvisningar finns också i en handledning för arbetsförmedlingen utgiven av (bilaga 2). 1968 återfinns den aktuella föreskriften i en förmedlingen (bilaga 3). I en utgåva av från finns föreskriften i samma ordalydelse som den ovan citerade (bilaga 4). I Af handboken finns den i en utgåva från (bilaga 5).