frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — att därifrån gå i grupper till demonstrationsplatsen genom den del av där motdemonstranterna befann sig. Enligt vad som uppges i promemoria gjorde den bedömningen att den planerade förflyttningen inte utgjorde ett led i NSF:s demonstration. Uppenbarligen betraktades inte heller samlingen på som en Med anledning av de svårigheter att lotsa NSF- anhängarna förbi motdemonstranterna som kunde befaras beslutade att de skulle erbjudas skjuts med buss. uppges i polismyndighetens yttrande accepterade NSF-anhängarna erbjudan- Med hänsyn härtill föranleder beslutet att transporterna dem till demon- strationsplatsen i buss inte något uttalande från min sida. %HVOXWHW DWW IRUVOD 16) DQKlQJDUQD WLOO .UXWYLNHQ När bussen skulle påbörja färden till varvets parkering, beslutade Jufors att passagerarna i stället skulle köras till på Vämö, 45 kilometer från den tänkta demonstrationsplatsen, något som dessa inte Detta beslut fick till följd att den tillståndsgivna demon- strationen inte genomfördes. Någon allmän sammankomst kom över huvud taget inte till stånd förrän NSF-anhängarna hade transporterats till . Såvitt framgår av utredningen fattade polismyndigheten aldrig något formligt beslut med stöd av ordningslagen att inställa den tillståndsgivna all- Det föreligger inte heller något formligt beslut i demonstrationstillståndsärendet av innebörd att polismyndigheten om- prövade sitt ursprungliga tillståndsbeslut. Det är därför inte möjligt att av till- gängliga handlingar i ärendet utläsa vilken rättslig grund polismyndigheten ansåg sig ha för beslutet att transportera NSF-anhängarna till . har i sitt yttrande hit gjort gällande att transporten var en 2000/01:JO1 sådan mindre ingripande åtgärd som åsyftas i 2 kap. 24 § ordningslagen. yttrandet har angetts att alternativet hade varit att ställa in den allmänna sammankomst som hade kunnat komma till stånd, om NSF-anhängarna hade lämnat bussen och börjat marschera in mot staden. hypotetiska demonstration framgår emellertid inte något annat av utred- ningen än att NSF-anhängarnas avsikt , när de accepterade erbjudandet om transport till varvets parkeringsplats, var att genomföra den demonstration som de hade fått tillstånd till. Jag kan således inte finna att det föreligger någon faktisk grund för polismyndighetens argumentation i detta Det har från polismyndighetens sida gjorts gällande att det förelåg risk för att många människor skulle ha kommit till skada, om demonstrationen hade genomförts i enlighet med tillståndsbeslutet. Detta uttalande ger anledning till följande kommentarer från min sida. Det kan inledningsvis konstateras att polismyndigheten inte hade rätt att med stöd av 2 kap. 22 § ordningslagen ställa in den tillståndsgivna demon- strationen på varvets parkeringsplats, eftersom ett sådant beslut förutsätter att en sammankomst hålls i strid med ett beslut som innebär avslag på en Det har i litteraturen ansetts att polismyndigheten kan ställa in en allmän sammankomst också med stöd av 2 kap. 23 § ordningslagen (se m.fl., Ordningslagen s. 146), och en åtgärd av detta slag har nämnts som ett exempel på en sådan mindre ingripande åtgärd som åsyftas i 2 kap. 24 § ordningslagen (a.a. s. 155). Av legalitetsprincipen följer emellertid att polis- myndigheten härvid inte kan gå utanför tillämpningsområdet för 2 kap. 23 § Detta innebär att en demonstration inte kan ställas in med stöd av detta lagrum annat än om den när inställandebeslutet fattas har gett upphov till en sådan svårare oordning, avsevärd fara för de närvarande eller allvarlig störning av trafiken som anges I den nämnda kommentaren anges som ett exempel på situationer där det undantagsvis kan bli aktuellt att med stöd av 2 kap. 23 § ordningslagen ställa in en sammankomst för vilken tillstånd har meddelats, att sammankomsten orsakar svårare oordning i grannskapet redan innan den har inletts (a.a. s. 146). Det framhålls emellertid att ett inställande i den situationen bör komma i fråga endast om polisen inte kan svara för de Det understryks vidare att polismyndigheten, när det är fråga om en demonstration, först bör pröva om ändrad färdväg, avspärrningar eller liknande åtgärder är tillfyllest för att demonstrationen skall kunna Det kan nämnas att lagstöd för åtgärder av senast nämnt slag finns i 24 § polislagen. Som ett annat fall där det skulle kunna bli fråga om att ställa in en sammankomst med stöd av 2 kap. 23 § ordningslagen nämns i kommentaren att polisen har fått kännedom om ett bombhot som innebär att det finns risk för allvarlig fara för de kunde, när beslutet att lämna tillstånd till demonstra- tionen meddelades, inte rimligen ha varit omedveten om risken för att denna skulle ge upphov till motdemonstrationer eller andra former av störningar. Som framgår av vad som har sagts i det föregående om ordern av den 17 2000/01:JO1 var man också vid planeringen av polisinsatsen väl medveten om att motaktioner kunde befaras. Förekomsten av motdemonstranter på varvets parkeringsplats borde därför inte ha kommit som den överraskning för polismyndigheten som promemoria ger ett intryck av. Beslutet att köra NSF-anhängarna till för att de där skulle kunna genomföra en manifestation kan inte uppfattas på annat sätt än att myndig- heten inte ansåg sig kunna fullgöra sin uppgift att upprätthålla ordningen vid den demonstration på varvets parkeringsplats till vilken den hade lämnat Att myndigheten bedömde saken på detta sätt framgår också av uppgifterna i promemoria. om att demonstrationen sannolikt skulle ha gett upphov till en blodig sam- mandrabbning mellan NSF-anhängare och antifascister. emellertid inte i promemorian någon närmare beskrivning av motdemon- stranterna, och det finns inte heller några uppgifter exempelvis om före- komsten av vapen och tillhyggen. Promemorian innehåller i dessa hän- seenden endast en uppgift att yrkesdemonstranter inom antifasciströrelsen kunde förväntas delta. Inte heller uppgifterna i promemoria har någon större konkretion. Det förtjänar vidare att påpekas att anteckningar ger en delvis annan bild av situationen. De personer som hade kommit till platsen beskrivs där som 150175 antirasister/nyfikna och som mest ungdomar (skolungdomar). Det föreligger således viss oklarhet vad gäller förhållandena på den Det kan emellertid i varje fall konstateras, att det från polismyndighetens sida inte har gjorts gällande, att det vid tidpunkten för beslutet att köra NSF-anhängarna till rådde sådan svårare oordning eller andra sådana i 2 kap. 23 § ordningslagen angivna förhållanden på eller i anslutning till varvets parkeringsplats, som kunde utgöra grund för ett beslut att ställa in demonstrationen med stöd av detta Även om det således inte fanns någon rättslig grund för att ställa in den tillståndsgivna allmänna sammankomsten, och polismyndigheten, som tidigare nämnts, inte heller fattade något formligt beslut av sådan innebörd, kan det finnas anledning att här beröra frågan om vilka polisiära befogen- heter som följer av ett sådant beslut. Ordningslagen innehåller inte några bestämmelser i detta ämne. Det har emellertid ansetts ligga i sakens natur att polisen, om så skulle krävas, får hindra att deltagarna i sammankomsten får tillträde till den plats där denna skulle ha ägt rum (m.fl., s. 155). Uttryckliga bestämmelser om polisens rätt att, i samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säker- heten eller vid risk för sådana störningar, förbjuda tillträde till ett visst område eller utrymme finns i 24 § polislagen. Det är enligt min mening inte möjligt att på grundval av den föreliggande utredningen ta ställning till det befogade i polismyndighetens bedömning att den inte kunde svara för NSF-anhängarnas säkerhet, om demonstrationen genomfördes i enlighet med tillståndsbeslutet. Det rör sig här dessutom om sådana polistaktiska frågor som normalt inte föranleder några uttalanden av Jag begränsar mig därför i detta hänseende till att konstatera att polis- myndighetens beslut att, trots NSF-anhängarnas protester, köra dem till 2000/01:JO1 uppenbarligen inte grundades på några överväganden grundade på reglerna i ordningslagen. Som har nämnts fick beslutet att transportera NSF-anhängarna till rent faktiskt till resultat att den tillståndsgivna demonstrationen inte kom att äga rum. Beslutet skulle med hänsyn härtill kunna uppfattas som ett beslut att återkalla det lämnade demonstrationstillståndet. Av utredningen framgår emellertid att beslutet i första hand riktades till polismännen på platsen och i sak innebar att busspassagerarna skulle transporteras till av polistaktiska skäl. Beslutet kan, trots sina faktiska verkningar, redan av detta skäl inte i formellt hänseende betraktas som ett omprövnings- beslut i demonstrationstillståndsärendet. Jag vill i detta sammanhang vidare framhålla att ett beslut om tillstånd till en allmän sammankomst får anses vara ett sådant gynnande förvaltnings- beslut som vinner negativ rättskraft och som beslutsmyndigheten således i princip inte kan ompröva till nackdel för tillståndshavaren (se t.ex. , Allmän förvaltningsrätt, 19 uppl. s. 72 och HellnersMalmqvist, Nya förvaltningslagen, 5 uppl. s. 295). Det finns enligt förvaltningsrättslig praxis endast mycket begränsade möjligheter att återkalla gynnande förvaltningsbeslut. Ett undantag från principen om negativ rättskraft gäller situationer där tvingande säkerhetsskäl påfordrar en återkallelse. Om beslutets bestånd exempelvis skulle innebära fara för människors liv eller hälsa, måste det kunna korrigeras genom ett nytt beslut i frågan (jfr Ragnemalm, Förvaltningsprocessens grunder s. 87; se även JO 1987/88 s. 258). Med hänsyn bl.a. till det skydd för demonstrations- och mötesfriheterna som ges i regeringsformen får emellertid ordningslagens regler anses på ett uttömmande sätt reglera myndigheternas befogenheter att av hänsyn till ordning och säkerhet ingripa mot en pågående eller nära förestående allmän sammankomst. Detta innebär bl.a. att rättsligt stöd för en åtgärd, som innebär att en tillståndsgiven allmän sammankomst av säkerhets- skäl ställs in genom ett beslut i nära anslutning till att sammankomsten skall påbörjas, kan hämtas endast ur bestämmelserna i 2 kap. 23 § ordningslagen jämförda med vad som föreskrivs i 2 kap. 24 § samma lag. Det får självfallet inte förekomma att möjligheterna till omprövning av ett fattat tillståndsbeslut används som ett sätt att kringgå ordningslagens regler till skydd för allmänna sammankomster. Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndigheten oavsett hur man ser på frågorna om faran för NSF-anhängarnas säkerhet och den rättsliga innebörden av polismyndighetens beslut med anledning av dess bedömning i detta hänseende inte har haft stöd vare sig i ordningslagens regler eller i några vid sidan av dessa gällande allmänna förvaltningsrättsliga principer för att, på det sätt som skedde, trots NSF-anhängarnas protester transportera dem till . Det har inte heller påståtts att de utgjorde en fara för den allmänna ordningen på sådant sätt att 13 § polislagen var tillämplig. Inte desto mindre framstår polismyndighetens åtgärd i sak närmast som ett sådant tillfälligt omhändertagande som avses i detta lagrum. *HQRPI|UDQGHW DY GHPRQVWUDWLRQHQ YLG .UXWYLNHQ Som framgår av vad jag inledningsvis har uttalat om räckvidden av polis- myndighetens beslut i tillståndsfrågan kan det inte med fog hävdas att detta i sig kunde grunda någon befogenhet för polismyndigheten att upplösa eller på annat sätt ingripa mot en av NSF anordnad demonstration utanför . Det fanns således inte någon rättslig grund för polisens förfarande att, sedan bussen hade anlänt till , med tvång hålla kvar NSF-anhängarna på platsen och genomdriva att dessa där genomförde manifestationen i enlighet med de direktiv som polisen lämnade. Det kan, med anledning av vad som sägs i polismyndighetens yttrande om att NSF- anhängarna till följd av polisledningens beslut kunde avhålla sin manifesta- tion, tilläggas att denna enligt vad som upplysts varade , vilket skall jämföras med de som i tillståndsbeslutet hade tillerkänts NSF för genomförandet av demonstrationen på varvets parkeringsplats. cWJlUGHQ DWW N|UD 16) DQKlQJDUQD WLOOEDND WLOO .YDUQJDWDQ Med hänsyn till vad som har uppgetts om att NSF-anhängarna accepterade att följa med bussen tillbaka till föranleder polisens handlande i detta hänseende inte något uttalande från min sida. $YVOXWDQGH V\QSXQNWHU Jag har inte någon anledning att betvivla polismyndighetens uppgift att dess handlande bestämdes av omsorg om NSF-anhängarnas säkerhet, och jag är medveten om att omständigheterna kring demonstrationer ibland kan vara sådana att polismyndigheterna försätts i svårbemästrade situationer. Jag har i ett antal ärenden kunnat konstatera att polismyndigheterna har haft svårt att tillägna sig och på ett riktigt sätt tillämpa det ganska komplicerade regel- system som aktualiseras i samband med allmänna sammankomster (se t.ex. JO 1991/92 s. 52, 1992/93 s. 62 och 1996/97 s. 89 samt dnr 4345- och 4383- 1993, 3421-1994, 3691- och 4084-1995 samt 520-1998). Det kan emellertid självfallet inte accepteras att, som i detta fall, en polismyndighets handlande med anledning av en demonstration knappast i något enda hänseende grundas på överväganden av rättslig art. Särskilt anmärkningsvärt är att myndigheten här rent faktiskt kom att överta ansvaret för genomförandet av åsiktsmanifestationen genom att, mot deltagarnas vilja och med åsido- sättande av sitt eget tillståndsbeslut, såväl välja plats för manifestationen som bestämma om formerna för dess genomförande. Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndigheten i detta ärende har visat prov på en förvånande brist på kunskap om det regelsystem som gäller för genom- förandet av demonstrationer och andra allmänna sammankomster. Mina iakttagelser i ärendet ger mig härutöver anledning till några kommentarer av mera allmänt slag. I förarbetena till regleringen i 2 kap. RF framhålls att det demokratiska styrelseskicket inte kan bli annat än en tom form, om de enskilda med- borgarna inte har en vidsträckt frihet att ta del i opinionsbildningen i samhället genom att uttrycka sina åsikter, bilda föreningar, delta i demon- 2000/01:JO1 strationer etc. (SOU 1975:75 s. 89). Såväl grundlagsstiftaren som lagstiftaren har därför eftersträvat att bereda den enskildes grundläggande fri- och rättigheter ett starkt skydd. Reglerna till skydd för mötes- och demonstra- tionsfriheterna har i enlighet härmed utformats på sådant sätt att skyddet gäller oavsett vem som anordnar ett möte eller en demonstration och oavsett vilka åsikter som därvid förs fram. Den närmare avvägningen mellan de motstående intressen som kan föreligga vid en demonstration har gjorts av lagstiftaren genom reglerna i ordningslagen. Denna reglering är i princip uttömmande, och det finns således inte utrymme för några lämplighetsöverväganden från en polis- myndighets sida vare sig vid tillståndsgivningen eller i själva demonstra- tionssituationen vid sidan av vad som följer av ordningslagens regler. Jag vill i detta sammanhang återigen erinra om det uttalande av som har återgetts i det föregående av innebörd, att den omständigheten att en lagregel innebär ett undantag från en grundlagsskyddad rättighet ger en särskild anledning till restriktivitet vid tolkningen av bestämmelsen. Ett ingrepp i en sådan rättighet kan således aldrig grundas på en analogisk eller extensiv tolkning av en lagregel. Reglerna om allmänna sammankomster innebär bl.a. att polismyndigheten, när den tar ställning till en ansökan om tillstånd till en demonstration, inte får beakta några andra omständigheter än hänsynen till ordning och säkerhet vid eller i anslutning till demonstrationen, hänsynen till trafiken och intresset av att motverka en epidemi. Den skall vid denna bedömning väga intresset av skydd för opinionsbildningens frihet mot de risker som demonstrationen kan ge upphov till i de i lagtexten angivna hänseendena. För att regelsystemet skall fungera på avsett sätt krävs vidare att polismyndigheten, när tillstånd har beviljats, avdelar de resurser och vidtar de åtgärder i övrigt som krävs för att demonstrationen skall kunna genomföras i enlighet med det fattade beslutet. Jag vill i detta sammanhang understryka vikten av att enskilda kan förlita sig på av myndigheter erhållna tillstånd (jfr JO 1973 s. 524). Denna synpunkt gör sig uppenbarligen gällande med särskild styrka, när det som här är fråga om en grundlagsskyddad rättighet (jfr det regeringsbeslut av som refereras i m.fl., Ordningslagen s. 91 f.). Av det för rättsstaten utmärkande kravet på saklighet och opartiskhet i myndigheternas verksamhet följer att polismyndigheten, varken när den beslutar i tillståndsfrågan eller när den planerar för och genomför den insats som demonstrationen bedöms kräva, får låta sig påverkas av den uppfattning som beslutsfattarna eller den allmänna opinionen kan ha om det budskap som är avsett att förmedlas genom demonstrationen. En annan sak är att polis- myndigheten självfallet både i tillståndsärendet och vid sin planering inför en demonstration måste beakta den omständigheten att framförandet av ett kontroversiellt budskap kan komma att medföra särskilda risker för allvarliga ordningsstörningar. måste i ett sådant fall vidare ha särskild beredskap för att ingripa mot straffbara handlingar i samband med demonstrationen, vare sig gärningarna begås av deltagare i denna eller av motdemonstranter eller andra personer. De brister i handläggningen av frågor rörande tillämpningen av reglerna 2000/01:JO1 om allmänna sammankomster som jag har kunnat iaktta i detta och ett antal tidigare ärenden visar enligt min mening på ett behov av utbildningsinsatser riktade till de befattningshavare inom polisväsendet som har att fatta beslut angående sådana sammankomster. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till för de åtgärder som det kan föranleda. Kritik mot en polismyndighet för att ha inlett utredning enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser för unga lagöverträdare (LUL) mot barn samt fråga om underrättelseskyldighet enligt nämnda lag och förhör med barn (Dnr 983-1998) I en anonym anmälan om i handläggning av ären- den med underåriga misstänkta gjordes gällande bl.a. att polisen hade varit i en skola och förhört barn utan att föräldrarna hade informerats och utan att någon representant för socialnämnden hade varit närvarande. &KHIV-2 (NOXQGK beslutade att ta upp förhållandena till utredning i ett särskilt ärende. akter i ärendena granskades. Av handlingarna framgick i huvudsak följande. Den 24 och polisanmäldes vissa elever vid i för mobbning (misshandel, förolämpning och ofredande) och en lärare vid samma skola för brott mot arbetsmiljölagen. Ärendena fick uppmärksamhet i lokaltidningen. Skolledningen och enskilda föräldrar var angelägna om att omedelbara åtgärder vidtogs. Sociala myndig- heter informerades och det överenskoms med skolans lärare att varje elev skulle få ett meddelande med sig hem, där det framgick att polisen skulle komma till skolan dagen därpå med anledning av de anmälningar som hade gjorts. faxades ett meddelande från polismyndigheten till skolan angående förhör/samtal med barnen rörande anmälan om mobbning. Faxet kopierades och delades ut till barnen för vidarebefordran till föräldrarna. Barnen, som vid tillfället var mellan , hördes i skolan av två polismän i en ut- redning om anmälda brott. Någon representant för socialförvaltningen var inte närvarande. Under fyra av förhören var inte någon förälder närvarande. I ett av dessa fall hade föräldern, som själv är polisman, meddelat att hon inte hade något att invända mot att förhöret hölls. Rektorn var närvarande vid tre av förhören. I flera av förhörsprotokollen fanns inte antecknat att man hade läst upp och gått igenom förhöret med den hörde. anmodades inkomma med en utredning och yttrande 2000/01:JO1 över handläggningen av de aktuella ärendena. länspolismästaren ) kom in med ett yttrande. Till detta hade fogats en promemoria upprättad av polisinspektören . Sedan anmälan gjorts hos polisen gick anmälaren och målsäganden till lokaltidningen och ärendet fick stor publicitet då det hela publicerades ur anmälarens synvinkel. Journalisten menade att polisen försökte mörklägga ärendet och krävde polisutredning samt att polisen inte agerat tillräckligt snabbt och kraftfullt då det bl.a. handlade om olika brott som dessutom hade pågått (flera terminer) och som skolan inte klarat av. Flera föräldrar hörde av sig och krävde utredning eftersom situationen började bli ohållbar i klassen och flera barn mådde dåligt. Från skolan utsattes vi för starka påtryckningar att påbörja utredning särskilt som skolan enligt anmälaren inte reagerat och agerat för de misshälligheter och problem som pågick. Eftersom anmälningarna riktades mot barn i klassen och klassens lärare, krävde även rektorn ett snabbt agerande eftersom flera barn mådde dåligt och man ville ha allt utrett senast till julhelgen. Det förekom också att föräldrar till barn i klassen ringde hem till under- tecknad efter tjänstgöringen för att diskutera och påskynda en utredning. Man ville att allt skulle klarläggas eftersom man inte hade samma syn på ärendet som den som anmälaren förmedlat. Innan arbetet påbörjades diskuterade vi den uppkomna situationen och vi diskuterade även med andra polisbefäl inom organisationen eftersom ärendet sänts tillbaka till närpolisområdet för fortsatt handläggning. Tillsammans med skolan och föräldrar som hörde av sig gjorde vi upp en plan för att så smidigt som möjligt hantera ärendet. Efter det att polisen varit på skolan har all form av mobbing upphört och föräldrar har hört av sig till polisen och bett om samman- träffande (debriefing) eftersom man anser att klimatet i skolan förbättrats. 0DWV 6M|JUHHQ I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) föreskrivs i 13 § första stycket fjärde punkten att utredning rörande brott får inledas beträffande barn om det är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har den unge inte fyllt får utredning, enligt lagens andra stycke, endast inledas om det finns synnerliga skäl. Enligt allmänna råd om utredning av brott av barn (FAP 403-1) kan sådant skäl bl.a. vara att uppgifter av barnet behövs av någon av de orsaker som anges i 13 § första stycket LUL eller att barnet misstänks för att ha tagit del i brottslig verksamhet tillsammans med andra som har fyllt och beträffande vilka skäl till undersökning föreligger. Det framgår av dokumentationen och utredningen i ärendet att det gällde flera anmälda brott, bl.a. misshandelsfall. Det hela utspelade sig . Situationen i skolan och i klassen beskrevs som ohållbar vid tillfället och krav på åtgärder framfördes från olika håll. barnet påstods ha varit inblandad både i anmälan K 502780/97 och i anmälan K 502790/97. anser att det vid en samlad bedömning får anses ha varit av särskild vikt att en utredning ägde rum beträffande barnet Skäl till utredning får vid motsvarande bedömning anses ha förelegat även beträffande övriga barn som inte fyllt vid brottstill- fällena, eftersom de påstods ha tagit del i brotten tillsammans med tolv- åringen i vissa fall eller att uppgifter behövdes av barnen för utredningen mot menar vidare att utredningen får anses ha skett på ett Polisens åtgärder vidtogs i samverkan med skolledningen och underrättades men valde att inte delta vid Föräldrarna meddelades att förhör/samtal skulle hållas med barnen i klass fem. Barnens föräldrar fanns närvarande i de flesta fallen vid förhören och i två fall fanns rektorn med. Viss kritik kan framföras mot sättet på vilket vårdnadshavarna underrättades, det vill säga med ett informationsblad som skickades med barnen hem till föräldrarna. I ett beslut anförde FKHIV-2 (NOXQGK bl.a. följande. Förundersökning skall enligt 23 kap. 1 § första stycket (RB) inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns