frsrdg · GO04NR1 · 2001-01-01 00:00:00 — Under hade socialdemokraterna, om än ofta motvilligt, accepterat viktiga delar av en liberalkonservativ politik såsom självständiga riksbanker, låginflationspolitik, medlemskap i och avregleringar i viss omfattning. Globaliseringen krävde att vissa skatter sänktes. var det land som gjort mest för att bryta med den gamla ordningen. Där fördes inte bara en mycket medveten och sund budgetpolitik, utan där sänktes också skatterna. Den lilla socialdemokratiska omprövning som skett gällde makroekonomin, men inom de verksamheter som stod människorna allra närmast, skolan, barnomsorgen, sjukvården och äldreomsorgen, låg så gott som alltid de planekonomiska idéerna fast. Efterfrågan på vård och omsorg skulle komma att öka men att försöka tillfredsställa den genom ännu större offentlig sektor och ännu högre skatter var inte möjligt. Det krävdes en politik som rev hindren för människor att forma sin egen väg. Den vänstersocialistiska gruppens talesman ansåg att ordförandeskapsprogram utgick från en fräsch och riktig hållning. Vid sidan av begreppet "nordisk nytta" borde "nordbo" och "närområdesbo" fungera som en röd tråd i alla rådets beslut. Hon uttryckte även sin tillfredsställelse med ministerrådets nya jämställdhetsprogram för 2001-2005. Mainstreaming var programmets centrala del, och där fanns en hel del att göra även inom den nordiska officiella organisationen. Det fanns fortfarande mycket få kvinnor på ledande poster, liksom också i de nationella förvaltningarna. Andra viktiga frågor var möjligheten att kombinera arbete och familjeliv samt kampen mot kvinnohandel, trafficking, i närområdena, som var ett ganska tabubelagt problem. Det var inte i första hand en jämställdhetsfråga utan en fråga om mänskliga rättigheter, då denna kriminella verksamhet även utnyttjade barn. Vidare tog hon upp TV-samarbetet, ett av de stora misslyckandena i det nordiska samarbetet. Digitaliseringen gav nya möjligheter - kunde man åka till månen måste man väl också kunna se varandras TV-program. Men tyvärr begränsade den digitala sändningstekniken signalerna till landgränsen och skulle därför komma att hindra gränsområden från att se grannlandets TV. Problemet var en demokratisk och kulturell fråga av stor vikt och skulle medföra försämrad språkförståelse om det inte löstes. Det måste lösas på politisk väg, marknadskrafterna löser det inte. Mot bakgrund av att alla nordiska länder inför Schengenreglerna ställde hon frågan vad den nordiska passfriheten blir värd om alla måste ha en av EU godkänd legitimation till hands när man rör sig inom och legitimera sig på hotell, campingplatser, i tull osv. redovisade några av de synpunkter som presidiets arbetsgrupp om den nordliga dimensionen lagt fram, vari påpekas att den är avsedd att vara ett instrument för att definiera och ta till vara unionens intressen i och omkring dess nordområden men däremot inte som ytterligare en regional samarbetsstruktur. Presidiet hade 1998 välkomnat initiativet och sagt att för sin del ville medverka i den fortsatta processen med konkreta synpunkter på innehållet. Inom den nordliga dimensionens geografiska område fanns stora skillnader i ekonomisk standard och levnadsvillkor i övrigt, och ekonomisk tillväxt var den enda tänkbara vägen att jämna ut dessa skillnader. Det fanns stora möjligheter till positiv utveckling, men tillväxt och ökad sysselsättning var det samlade resultatet av åtgärder på många olika områden, av såväl privata som offentliga aktörer. Det staterna kunde göra var att skapa goda förutsättningar för enskilda och företag som ville engagera sig i produktiva verksamheter. Ekonomiska och handelsmässiga förutsättningar, liksom befolkningens hälsa, trygghet och livsmiljö var av betydelse. Till de viktigaste förutsättningarna hörde en modern infrastruktur. Samtliga stater inom den nordliga dimensionen var demokratier i konstitutionell mening, men många viktiga delar i ett demokratiskt samhällsliv stod ännu i början av sin utveckling. Det fanns utrymme för ökat samarbete för uppbyggnad av demokratiska institutioner, av rättssystem och lokal administration, öppenhet och insyn, yttrandefrihet samt mekanismer för skydd av de mänskliga rättigheterna. Den nordliga dimensionen togs även upp av . Hon definierade den som handlande om relationer människor emellan, om ett ansvarstagande att för den uppväxande generationen skapa möjligheter för en trygg uppväxt, som också leder till trygga människor och en trygg samvaro i . Tyvärr fungerade det inte alltid så i verkligheten, bl.a. därför att den organiserade och gränsöverskridande brottsligheten växte i och i . Oroväckande var att den organiserade brottsligheten troligen hade mer pengar till sitt förfogande än bilindustrin och träindustrin tillsammans. Den högteknologiska utvecklingen gav brottsligheten nya möjligheter förutom mer traditionella orsaker som minskad kontroll och ökad korruption. För att möta dessa tendenser krävdes många åtgärder, bl.a. ett utvecklat polissamarbete. Inom det nordiska samarbetet behövdes en mångfacetterad strategi, långsiktighet och visionärt tänkande för att komma till rätta med detta, särskilt den ekonomiska brottsligheten som penningtvätt, narkotikabrottslighet och prostitution. Förebyggande insatser var av extra värde, som att försöka utveckla en modern kriminalvård med tidiga insatser, särskilt bland barn och ungdomar, samt att skapa möjligheter till en trygg uppväxt. Man kunde gå in med stöd till skolor och frivilligorganisationer som arbetar med barn och ungdom och även påverkar deras inriktning genom information om droger och drogmissbruk. tog även upp TV-frågan mot bakgrund av att övergång till digitala marksändningar är aktuell i flera länder. Detta innebar att antalet kanaler ökade och blev tillgängliga för alltfler eftersom den digitala tekniken minskade kostnaderna för utsändningar. Men paradoxalt nog kunde den nya tekniken innebära att det direkta nordiska TV-utbudet minskade eftersom det kunde bli nödvändigt med ett särskilt programkort som endast tillhandahölls tittare i det egna landet. De nordiska länderna borde därför ta initiativ till ett samarbete där det prövades hur ny teknik kunde förenas med att nordisk public service-TV blev tillgänglig också i andra nordiska länder än det egna hemlandet. Hon tog också upp rådets organisation som den gestaltats genom reformerna med början 1995 med uppdelningen på tre pelare, partigruppernas ökade betydelse, en session och möjligheten att arrangera temamöten och noterade att vismansrapporten i första hand innehöll substansfrågor. Statsminister framhöll inledningsvis kontinuiteten i den nordiska debatten som bl.a. visades av programmet för det kommande finska ordförandeskapet med nordbon i centrum, som byggde vidare på de danska och svenska ordförandeskapen. Särskilt uttryckte han tillfredsställelse över att man tryckte på miljöfrågorna som mer än något annat var ett nordiskt bidrag till utvecklingen av vid sidan av det stora engagemanget för sysselsättningen. Resten av statsministerns tal utgjorde ett försvar för den nordiska välfärdsmodellen i polemik mot främst . De nordiska länderna framstod som de moderna samhällena som lyckades med att kombinera utveckling och rättvis fördelning. Därför omfördelade man med ett relativt högt skatteuttag. De nordiska länderna låg främst med de nya teknikerna och de nya teknologierna, hade den högsta sysselsättningen och hävdade med kraft jämställdheten mellan män och kvinnor. De var moderna samhällen inte trots, utan tack vare, ett högt skatteuttag och en stor gemensam sektor. Den gemensamma sektorn innebar en våldsam, koncentrerad satsning på utbildning och forskning, från förskola upp till universitet och återkommande utbildning för vuxna, samt dessutom en satsning på en åldrande befolkning. Ute i där man ännu inte fört en diskussion om hur man skulle hantera sina pensionssystem och möta en kommande vårdexplosion kunde man vänta sig att skattetrycket skulle komma att öka medan man i de nordiska välfärdssamhällena, där man löste detta gemensamt, kanske rent av successivt kunde sänka sina skatter något. Den nordiska var alltså en fast förankrad samhällsmodell som var modern och firade framgångar. Det var ingen självbelåtenhet i detta konstaterande utan bara en insikt om att vi har något att erbjuda, att visa upp i internationellt samarbete. Generaldebattens andra del som hade rubriken för det framtida nordiska samarbetet kom att koncentreras kring den s.k. vismansrapporten samt även frågor om gränshinder. Samarbetsminister såg som en av de viktigaste uppgifterna att komma till rätta med olika vardagliga hinder för företagare och medborgare som gör affärer eller arbetar på andra sidan om en nordisk gräns. Det var utmärkt att lagt fram ett ordförandeprogram, Nordbo 2001, som satsade på de medborgarnära frågorna. Under det svenska ordförandeskapet hade man lyft fram gränshinderfrågorna och lagt särskild vikt vid det direkta bilaterala samarbetet med , och , vilket nu följdes upp. Arbetet att få till stånd konkreta förändringar var mödosamt och tidskrävande men också mycket angeläget. Efter Öresundsbroförbindelsens öppnande hade denna region blivit ett "gränshinderlaboratorium" och erfarenheterna därifrån hade man tagit med sig till de bilaterala diskussionerna med och . En fråga som diskuterats och var på väg att lösas var besiktningsregler och förhandscertifikat för vissa maskiner, såsom grävmaskiner och mobilkranar. När reglerna slutligt lagts till rätta blir det möjligt för innehavare av sådana maskiner att utföra jobb på båda sidor av gränsen. Samarbetsministern ansåg att vismanspanelen lämnat en intressant rapport som beskrev flera övergripande utvecklingstrender som panelen bedömt ha särskild betydelse för det nordiska samarbetet: den europeiska integrationsprocessen, globaliseringen, den teknologiska utvecklingen m.fl. Panelen drog ett antal konsekvenser och gick vidare och lämnade förslag till hur det nordiska samarbetet skulle svara upp mot dessa konsekvenser. Slutsatserna var inte självklara, men det var bra att panelen hade dragit ut konsekvenserna och lämnat förslag och i vissa fall ställt saker på sin spets. Det borde stimulera till en nödvändig och vitaliserande debatt om det nordiska samarbetets framtid. Det var viktigt att se över var vi står i samarbetet nu och vilka reformer vi behövde gå vidare med. En del processer med denna inriktning hade redan satts i gång, t.ex. rapporter "Närmare " med förslag till närområdesstrategi och Budgetanalys 2000 som ställde grundläggande frågor om det framtida arbetet. Den socialdemokratiska gruppens talesman ansåg det mycket positivt att de politiska partiernas inflytande på sessionen stärkts genom den omstrukturering som företogs 1995 men att trepelarstrukturen försvagat rådet då ministerrådet behållit sin struktur så att rådet inte längre hade överblick över regeringarnas samarbetsuppgifter och rådets utskott inte hade någon parallell hos ministerrådet. Vismanspanelens förslag om tio cirklar, som skall avlösa trepelarsystemet, var intressant men skulle medföra mer arbete och högre kostnader om det genomfördes helt. Den socialdemokratiska gruppen var mer kritisk till förslaget att de nationella parlamentens och utskottens talesmän i större utsträckning skulle delta i rådets arbete då detta skulle försvaga partigruppernas ställning inom rådet. Vis-manspanelens förslag och idéer borde grundligt dryftas inom rådet och ministerrådet, varvid särskild vikt borde läggas vid följande punkter: Rådet och ministerrådet borde ha liknande struktur. Den politiska ledningen av rådet borde förstärkas t.ex. genom att förlänga presidentens mandatperiod, välja en eller flera vicepresidenter, eller att presidiet utser ett arbetsutskott för det dagliga arbetet och mindre viktiga beslut. Det vore nödvändigt att betro rådet och dess utskott klart avgränsade uppgifter och att uppföljning av rådets beslut och resultaten av dess diskussioner följs upp. Rådet bör säkras det fotfäste i de nationella parlamenten som det saknat. , som talade för mittengruppen, ansåg att vismansrapporten tog fräscha grepp i sin spännande analys, där inte minst globaliseringen lyftes fram. Han såg både möjligheter och hot, tre tydliga scenarier som vi behövde se och hantera: öppenheten, hoten och sådant som vi behövde stänga ute. Vi behöver mer öppenhet när det gäller handel genom förenklad och mer enhetlig valuta, där vi observerar tredje världens fattigdom med bistånd och skuldavskrivning, en förnyad arbetsmarknad och bättre regionalpolitik. Vi behöver utväxla kultur och teknik och bistå människor på flykt. Hot kan vara skattebasernas flyktighet och ny teknik i krigföringen, både militär och ekonomisk och psykologisk. Vi kunde också se hot i tillväxt, om den fick vara okontrollerad. Därför behövdes miljöinsatser och det var bra att de lyftes fram. Vad man behövde stänga ute och bekämpa var kriminaliteten som ökade, den illegala droghandeln och den högst ovärdiga kvinnoförnedringen. De tio trender som vismansgruppen identifierat var en god grund för diskussion om det framtida samarbetets innehåll. Viktigt var att man inte fastnade i en procedurdiskussion utan snabbt kunde komma fram till konkreta resultat, om man som presidiet föreslog förde den vidare processen t.ex. i en gemensam arbetsgrupp mellan rådet och ministerrådet. De nordiska medborgarnas frihet växte med globaliseringens ökade möjligheter. Den fria handeln och tillväxten var oundgängligt nödvändiga förutsättningar för att värna en fortsatt uthållighet i ett nordiskt välfärdssystem. Ett framtida nordiskt samarbete kunde bara visa sin livskraft genom att stärka de nordiska medborgarnas aktiva deltagande i den gränslösa världen. Det förutsatte ett starkt folkligt engagemang och måste även vara starkt förankrat i de nordiska parlamentens vardag, och det parlamentariska inflytandet måste stärkas. Det var kanske den viktigaste uppgiften för parlamentarikerna i under den fortsatta debatten som vismanspanelen startat. Den konservativa gruppens talesman menade att inte kunde återvinna den politiska roll det hade innan de konkurrerande arenorna, främst EU, tillkommit utan måste finna en ny roll. Omvärldsförändringarna och i synnerhet globaliseringen hade medfört att den nordiska välfärdsstaten inte längre var vad den varit, inte längre lika enhetlig och inte lika olik andra välfärdsstater. Det var bl.a. resultatet av att de nordiska länderna accepterat att ingå i en global ekonomi med rörligt skatteunderlag. En annan illusion än den att den nordiska välfärdsstaten var något speciellt var att de nordiska länderna skulle kunna samordna sin syn på vad som skedde i EU. Så hade det inte blivit, därför att de nordiska länderna inte hade gemensamma intressen utan följde sina nationella intressen. En annan orsak var att när de nordiska EU-länderna kompromissat sig fram till ett direktiv i förhandling med alla övriga medlemsländer, kunde de inte gärna komma och erbjuda och överläggning. Det var något naturvidrigt i illusionen att ett icke-medlemsland skulle behandlas på samma sätt som ett medlemsland, och den illusionen skulle helt försvinna när EU utvidgades. Den konservativa gruppen hade inte diskuterat sig fram till en färdig uppfattning om vismanspanelens förslag, men hade fyra förbehåll: Kombination av djup och bredd med bättre förankring hos nationella parlamentariker på respektive sakområden skulle bli för byråkratisk och tung om den placerades ovanpå den nuvarande strukturen. Man måste göra ett val när det gällde fördjupning och nationell parlamentarisk förankring av olika sakområden. Sakområdena måste vara sådana att de nordiska länderna, inklusive ministrarna, inser att det finns ett intresse av reell nordisk vidareföring av samarbetet och att fatta beslut som kanske går utöver de förpliktelser man har i andra europeiska och internationella forum. En ny struktur får inte medföra att man inte prioriterar samarbetet med de baltiska länderna och närområdet i övrigt. Det partipolitiska samarbetet över de nationella gränserna får inte försvagas utan måste förstärkas, detta är det nyttiga i den nya strukturen. En mer kritisk syn på globaliseringen framfördes av den vänstersocialistiska gruppens talesman . Sigfússon som ansåg att panelens rapport förhöll sig alltför positiv till dess konsekvenser. Globaliseringen hade redan för länge sedan försvagat möjligheterna till demokratisk påverkan, vilket var en mycket central del av alla de utmaningar parlamentariker i världen stod inför. Globaliseringen hade naturligtvis fördelar, t.ex. från tekniska och informationsmässiga aspekter, men påverkade minst lika mycket negativt. Här avsåg han oftast den internationella ekonomin som ingen längre hade kontroll över. Utmaningen för de nordiska och alla andra länder i världen var hur man skulle lyckas återföra makten till demokratiskt valda organ och bygga upp en internationell demokrati som verkligen var förankrad i medborgarsamhället. Förslaget i rapporten att t.ex. närområdessamarbetet alltmer skulle bli en "flexibel cirkelstruktur" fann han lät öppet och trevligt, men vad betydde det egentligen? Han erinrade om att vänstergruppen 1995 reserverat sig mot att rådets utskott skulle utgå från en geografisk uppdelning och hoppades att detta experiment, som inte varit lyckat, snart skulle övergå till något som liknade den tidigare ordningen. På vägnar av det grundade Samiskt Parlamentariskt Råd framförde , ordförande för i , samefolkets hälsning till och framhöll att samerna länge hyst en förhoppning om att med tiden skulle ge samerna fullvärdigt medlemskap i rådet. Han konstaterade att det i vismansrapporten föreslagits att samernas rätt till egen representant i borde uppmärksammas i det fortsatta samarbetet. Bakgrunden till bildandet av Samiskt Parlamentariskt Råd var att samerna i , och hade sina folkvalda sameting och att det fanns behov av samarbete mellan dessa i ärenden som berörde samerna i flera länder eller som ett folk. Detta samarbetsbehov gällde också i förhållandet mellan samerna och nationalstaterna. Samarbetet mellan Samiskt Parlamentariskt Råd och regeringarna hade inletts med ett möte mellan sametingspresidenterna och de för samefrågor ansvariga ministrarna i Karasjok . Mötet ansåg det viktigt att fortsätta förberedelserna för en nordisk samekonvention och innebar även en positiv och konstruktiv dialog om de i , och pågående utredningarna. Även vid 52:a sessionen fortsattes den praxis som grundlagts vid 48:e sessionen med spontana frågor enligt förebild från riksdag. Frågorna besvarades av samarbetsministrarna, för svensk del av . ställde frågan vilka åtgärder man från finsk sida avsåg att vidta för att de finsktalande invånarna i skall kunna se på YLE i public service-televisionen när man enligt det mål som riksdag satt upp släcker ned de analoga sändningarna . samarbetsminister svarade att ett utredningsarbete pågick och att inte hade kryptering varför det inte fanns några tekniska hinder. I den mån det uppstod problem hade det med upphovsrätten att göra, och det var en förhandlingsfråga. Men han utgick från att man i skulle kunna se TV och i TV. frågade om den avsåg att agera för att den nordiska passfriheten realt skulle upprätthållas och vad skillnaden var mellan att återinföra kravet på pass och att ständigt kräva passliknande legitimation på t.ex. hotell och campingplatser. Samarbetsminister svarade att oron härför torde ha sitt ursprung i en felaktig tidningsartikel, enligt vilken man bakvägen skulle återinföra passtvång mellan och . Något sådant kom ej att ske utan vad det handlade om var den inhemska polisiära kontroll som innebar att polis och andra skulle kunna avkräva folk legitimation. De polisiära kontrollmöjligheter som diskuterats skulle såvitt han förstod inte öka genom . frågade på vilket sätt den tänkte samverka med den finska för att säkra de öst-västliga förbindelserna i mot bakgrund av att regeringarna subventionerat färjelinjen med men att dessa pengar enligt tidningsuppgifter inte räckte till. svarade att regeringen inte givit något löfte om ytterligare pengar ifall rederiet räknat fel och att huvuddelen av de regionalpolitiska medlen gick till länsstyrelserna. Han kunde ej heller göra någon utfästelse att ge väg E 12 status som , då han ej kände till reglerna för detta, men ansåg det vara en spännande tanke. samarbetsminister underströk att hans regering hade ambitionen att garantera en åretrunttrafik mellan och och att utredningar pågick för att hitta en permanent lösning. Men utgångspunkten kunde inte vara att man skulle subventionera trafiken utan att försöka hitta företagsekonomiskt hållbara lösningar. frågade den danska samarbetsministern vilka analyser som låg bakom den i budgetanalysen aviserade omvandlingen av Nordicom, Nordiskt informationscenter för medie- och kommunikationsforskning. Ministern svarade att budgetanalysen innehöll 12 förslag och att ett av dessa avsåg finansiering av institutionerna. Det var en process som innefattade individuell höring med varje institution, och några beslut var inte fattade. ansåg det viktigt att Nordicom fick en finansiering och hade en basverksamhet då man arbetade mycket med kontakter med universiteten och forskarvärlden och med att söka projektmedel. ställde mot bakgrund av rådets rekommendation nr 18/1997 och ett TV-program som kritiskt granskat de nordiska ländernas flyktingpolitik frågan vad regeringarna ville göra för att åstadkomma en mycket bättre och humanare flyktingpolitik i . Den danska samarbetsministern svarade att de nordiska ländernas regelverk grundades på internationella konventioner och därigenom som utgångspunkt hade en human flyktingpolitik. Problem uppstod då politiska partier ibland tävlade om att tillmötesgå vad de uppfattade som en folkopinion. Politiker och partier hade ett kolossalt ansvar för den stämning som skapades. Det bekymrade henne att det skett stora förskjutningar i vad som ansågs legalt och berättigat att pådyvla invandrare och skapade en förnimmelse av att det var invandrarna som skapade problemen när det i verkligheten var samhället som inte gav dem reella möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Otaliga analyser visade att just detta var den rätta vägen till en bättre integration och den bästa och mest humana flyktingpolitiken. tog upp samma fråga som hon ställt vid ett antal sessioner, nämligen om de höga kostnaderna för visum från till , vilket särskilt drabbade ungdomar som skulle stanna för att t.ex. spela fotboll eller fortsätta till eller . samarbetsminister menade först att problemet skulle försvinna när träder i kraft, men preciserade att frågan gällde just visumkostnaderna från till och inte när man rörde sig vidare inom Schengenområdet, vilket redan var kostnadsfritt. Ministern svarade att lagen medgav möjligheter att göra undantag för inresa till och att det tillämpades. frågade mot bakgrund av globaliseringen, som försvagat FN:s och politikernas roll och förstärkt de globala ekonomiska organens roll, om ministerrådet övervägt en nordisk rapportering och uppföljning på parlamentarisk nivå i när man hade gemensam nordisk representation i globala organ som WTO, och . svarade att det inte fanns någon gemensam nordisk representation i WTO, även om länderna var väl samstämda. I och Valutafonden hade man nordisk-baltiska representanter. Dessa frågor behandlades av finansministrarna, och samarbetsministrarna hade valt att inte närmare lägga sig i en samordning av detta arbete eller att de skulle följa upp detta inom . Det var en uppgift för parlamentarikerna och inte för samarbetsministrarna. ställde mot bakgrund av den finske samarbetsministerns besked att TV-sändningarna inte kommer att vara krypterade sedan man i släckt ned det analoga TV-nätet en fråga till den svenske ministern hur det kom att bli i när det analoga nätet släcktes ned. Skulle grannländerna även i fortsättningen kunna se svensk public service i det digitala marknätet?