frsrdg · GO04Rr10 · 2001-01-01 00:00:00 — Under begreppet kunskapsberedskap framhåller författaren vikten av att den senast kända kunskapen inom ett område ses som en grund för att pröva ny kunskap inom området. Högskoleutbildning handlar därmed om att studenterna inte bara erhåller en förmåga att tänka fritt, som man ofta säger i högtidliga sammanhang, utan också rätt. Med detta menas att föreställningar bör avvisas då goda skäl saknas och att föreställningar bör accepteras då goda skäl kan anföras. Högskolelagens skrivningar om kritiska bedömningar handlar därmed snarare om ett självständigt tänkande i förhållande till olika företeelser, inte om ett mer allmänt avståndstagande. Författaren framhåller vikten av att studenternas nyfikenhet stimuleras liksom att studenterna tränas i att se och formulera intressanta problem. framhåller hur erfarenhetsgrundade observationer av företeelser i vår omvärld länge sågs som den fasta grunden för vår kunskap. Ett sådant s.k. positivistiskt förhållningssätt till kunskap syftade till att rensa bort spekulationer och påståenden som inte kunde bevisas eller som präglades av värderingar. Men framhåller hur denna uppfattning numera kritiseras av många forskare. Mycket i denna kritik är berättigad. Men kritiken drivs ibland till en relativistisk ståndpunkt, som gör all kritik och argumentation omöjlig. Författaren framhåller att frånvaron av en absolut säker grund för vår kunskap inte gör det meningslöst att kritiskt pröva om ett påstående har bättre stöd än ett annat. I stället utgör en sådan fortgående prövning av olika påståenden själva innebörden av vetenskapens kritiska och rationalistiska arbetssätt. Med disputation menar författaren en process där ett kritiskt och rationalistiskt arbetssätt kombineras med en dialog. Genom disputationen avförs ståndpunkter som inte är hållbara medan det är lärarens sak att i en dialog hjälpa studenten fram till en form av sanning. konstaterar också att det är praktiskt omöjligt att kritiskt pröva all kunskap. S.k. förtrogenhetskunskap kräver förståelse som förvärvas genom praktisk erfarenhet. Förtrogenhetskunskap kan innebära att studenten tillägnar sig ett sätt att förhålla sig till andra människor, t.ex. inom vården. Innebörden kan också vara att studenten tillägnar sig ett praktiskt handlag för att kunna utöva ett yrke. Författaren betonar att denna förtrogenhetskunskap inte konkurrerar med vetenskaplig kunskap, utan kompletterar den. Författaren varnar för benämningen tyst kunskap, som ibland används för att freda ett kunskapsområde från kritik. Utrymmet för det kritiska samtalet underskattas ofta. Ett för högskolan intressant extremfall är de konstnärliga utbildningarna. ägnar därför ett avsnitt i sin bok åt att diskutera utrymmet för en rationell argumentation i estetiska frågor. 2.2.2 Balans mellan olika aspekter av kunskap Högskolelagens krav på att all högskoleutbildning ska bygga på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet ger utrymme för olika tolkningar om var tyngdpunkten ska eller kan ligga inom skilda utbildningar. Detta har belysts i Arbetslivsdelegationens slutbetänkande, Individen och arbetslivet. Där diskuteras de krav som riktas mot högskoleutbildningen från nya grupper av studenter i anslutning till högskoleutbildningens expansion. I en del av detta slutbetänkande redovisar professor vikten av att ta vara på och integrera olika aspekter av kunskap i högskolans skilda yrkesutbildningar. Tonvikten i högskoleutbildningen har länge legat på påståendekunskap - ovan benämnd vetenskaplig kunskap. Denna kunskap kan ofta förmedlas via regler, riktlinjer och förhållningssätt där studenterna tränas i att se likheter och att kategorisera. emellertid också en annan typ av kunskap - förtrogenhetskunskapen - analyserats och beskrivits inom arbetslivsforskningen. Författaren påpekar att företeelsen inte är ny. framhöll mänsklig praxis som ett självständigt kunskapsområde med egna premisser, en slags praktisk klokhet. Förtrogenhetskunskap handlar om praktiska företeelser i olika yrken som de yrkesverksamma behöver bli förtrogna med för att bli goda yrkesutövare. Det kan handla om tandläkarens eller kirurgens handlag och det kan handla om vårdpersonalens förmåga att bemöta patienter i olika situationer. Det kan också handla om forskarens eller utredarens förmåga att skriva en god svenska. Arbetslivsforskarnas intresse för förtrogenhetskunskapen anknöt först till datoriseringen och dess konsekvenser för arbetslivet. Denna aspekt på kunskap har emellertid också visat sig ha stor betydelse inom olika vårdyrken. Där är förmågan att handla omdömesgillt och lyhört i svåra situationer avgörande för möjligheterna att ge adekvat hjälp till svårt sjuka människor och deras anhöriga. framhåller behovet av en balans mellan förtrogenhetskunskap och påståendekunskap. Arbetet med att integrera de tidigare lärarseminarierna i högskolekulturen belyser betydelsen av att kunna ta vara på och balansera olika I en utvärdering av ett program för kompetensutveckling av universitetsadjunkter vid konstaterar att man nått tämligen goda resultat med programmet. slutkommentar konstaterar han att yrkesutbildning kräver att den beprövade erfarenheten är närvarande på ett tydligt sätt i och att universitetsadjunkterna står för denna erfarenhet. Slutsatsen är att universitetsadjunkter behövs bredvid andra lärarkategorier i högskolans utbildning. I ett inlägg i Comenius - personaltidning för i - framför rektor, , ett liknande resonemang. Han betonar kunskapssökandet som en för att få en djupare förståelse för de erfarenheter vi bär med oss. I detta kunskaps-sökande bottnar den beprövade erfarenheten i en egen delaktighet i yrkeslivet medan vetenskapens företrädare kan betrakta saker och ting utan att själva ha varit delaktiga. Författaren betonar att båda dessa aspekter på kunskap behövs för att bidra till kunskapssökandet inom området lärande. 2.2.3 Att lära av misstagen I skriften Högskolans lågvattenmärken redovisar professor m.fl. forskningsprojektet vid vetenskapens gränsmarker. Redovisningen bygger på dels en litteraturgenomgång av fall som strider mot god vetenskap, dels ett antal fallstudier där flera forskare har medverkat. Litteraturöversikten omfattar litteratur som är tillgänglig på engelska eller något nordiskt språk och som är utgiven . Författaren framhåller att som forskningen är och måste vara en kreativ process måste de nya idéerna utsättas för kritisk granskning, av forskaren själv och av forskarkolleger. Framgången för nya idéer består just i att de blir allmänt accepterade bland forskare. Projektets syfte var att öka kunskapen om hur den vetenskapliga kvaliteten kan säkras i högskolans undervisning och forskning. Den ökade kunskapen skulle erhållas genom att studera fall där kvalitetskontrollen hade brustit och där den vetenskapliga kvaliteten starkt kunde ifrågasättas. I slutsatserna framhålls att den - dystra - bild som framträder av högskolan i projektet inte är representativ, snarare unik. Som den intressanta frågan framhölls emellertid vilka mekanismer som hade lett fram till att forskning och undervisning med sviktande vetenskaplig kvalitet hade kunnat passera i högskolan. Frågan rymde två delfrågor. Den ena frågan handlar om förklaringar till att enskilda personer inom högskolan ibland väljer att ägna sig åt verksamhet som strider mot grundläggande vetenskapliga metodkrav. Den andra frågan handlar om förklaringar till att enskilda tillkortakommanden inte hade korrigerats i den kollegiala process med kritiska prövningar som är ett kännemärke för vetenskaplig kvalitet. Tre huvudsakliga förklaringar ges i slutsatserna. En förklaring rör forskare som passerar över sina ämnesgränser utan att ta hjälp av forskare från det andra ämnet. Författaren framhåller att god tvärvetenskap handlar om att forskare från de berörda ämnena samarbetar. En annan förklaring rör bristande handledning av forskarstuderande. En tredje förklaring handlar om att examensuppsatser av - emellanåt mycket - bristande kvalitet släpps igenom. I slutsatserna betonar författaren särskilt vikten av att högskolans utbildning är aktuell och håller hög vetenskaplig kvalitet. Brister i dessa avseenden riskerar att fortplantas uppåt i högskolans forskarhierarki. Hur misstagen kan förebyggas Författaren betonar att lösningen på konstaterade problem inte i första hand handlar om ökad toppstyrning och polisiära metoder utan om att vetenskapens egna kontrollmedel används. Främst nämns betydelsen av en kritisk granskning och en öppen diskussion i kombination med kontroll och ibland upprepning av genomförda undersökningar. De uppdagade problemen rör i flera fall bristande handledning av både doktorander och av studenter som skriver uppsatser inom grundutbildningen. I det senare fallet betonas behovet av skärpt uppmärksamhet på att uppsatserna är vetenskapligt korrekta samt att de uppfyller grundkrav på att vara både tydliga och språkligt korrekta. Däremot behöver uppsatserna varken vara vetenskapligt nyskapande eller elegant skrivna. Dessutom framhålls behovet av kompletterande handledning då doktorander eller studenter inom grundutbildningen väljer uppgifter som går över ämnesgränser. Ett nationellt kvalitetsråd föreslås för varje ämne för att granska ett antal slumpvis utvalda uppsatser . Behovet av att disputerade forskare som går över ämnesgränser samverkar med forskare inom berörda områden framhålls också. Slutligen framhålls vikten av ökat utrymme i såväl forskarutbildningen som grundutbildningen åt moment som utvecklar metodkunskap och kritiskt tänkande. Här nämns bl.a. vetenskapsfilosofi, vetenskapsteori, källkritik, experimentella metoder och grunderna för statistisk hypotesprövning. 2.3 Nationell kontroll av högskolemässighet 2.3.1 Balansgången mellan högskolans frihet och ansvar Statsmakterna har i flera sammanhang ställt sig bakom synsättet att varje enskilt lärosäte har det huvudsakliga och slutgiltiga ansvaret för verksamhetens kvalitet. har emellertid också ett nationellt system för att granska kvaliteten i högskolans grundutbildning växt fram. Professor m.fl. belyser i ? - - flera faktorer som påverkar balansgången mellan frihet och ansvar i högskolan. Behovet av en nationell kontroll av grundutbildningens högskolemässighet kan hänföras till den tudelning mellan grundutbildning och forskning som inleddes . universitetslektorat som var renodlade för undervisning. avreglering av högskolan i kombination med högskoleutbildningens kraftiga expansion har också bidragit till ett ökat intresse från Med högskolereform genomfördes flera förändringar som påverkade både lärosätenas frihet och den nationella kontrollen av högskolans grundutbildning. Det tidigare linjesystemet ersattes med en examensordning. Ett nytt resurstilldelningssystem med prestationsrelaterad resurstilldelning infördes också. I anslutning till en omfattande sanering av statsfinanserna, som genomfördes med dessa förändringar, fick även högskolan känna av en minskad resurstilldelning i relation till antalet studenter. Denna resursminskning sammanföll i tiden med grundutbildningens kraftiga expansion. 2.3.2 Utvecklingen av en nationell kvalitetskontroll Den nationella kontrollen av kvaliteten i högskolans grundutbildning inleddes av regeringen . Då f.d. universitetskanslern fick i uppdrag att pröva examinationsrätten för en framtida Uppdraget redovisades i Magisterexamen vid vissa högskolor (Ds 1992:127). Med utgångspunkt i de förutsättningar och kriterier som där angavs har prövningen av magisterexamensrätter vidareutvecklats. Ansvaret lades först på det dåvarande som inrättades . , liksom ansvaret för kvalitetsgranskningen, gick över till när detta inrättades . Reglering av examensrätter infördes . Enligt högskolelagen (1992:1434) föreskriver regeringen om vilka examina som får avläggas inom den grundläggande högskoleutbildningen. Enligt högskoleförordningen (1993:100) får endast sådana examina avläggas som anges i högskoleförordningens bilaga 2, Där anges tre generella examina inom grundutbildningen, nämligen magisterexamen, kandidatexamen och högskoleexamen. I examensordningen anges också vilka yrkesexamina som får avläggas. I lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina anges vilka krav som gäller för att få utfärda vissa examina. Tillstånd för enskilda lärosäten att utfärda examina lämnas av regeringen efter yttrande av . Av samma lag framgår att tillstånd att utfärda examina får återkallas. () framgår vilka universitet och högskolor som har rätt att utfärda olika examina. Parallellt med prövningarna av examensrätter har ytterligare två former av nationell kontroll utvecklats. Den ena formen handlar om nationella utvärderingar av olika ämnen, hela utbildningsprogram eller särskilda aspekter såsom examination. Totalt har verket avrapporterat ca 15 nationella utvärderingar. Den andra formen handlar om granskning och bedömning av universitetens och högskolornas kvalitetsarbete. Dessa bedömningar avser hela lärosäten. Vid utgången av 1998 hade samtliga universitet och En andra omgång av bedömningar av kvalitetsarbete pågår . Efter att regeringen hade lagt fram sin proposition om ett kraftigt utökat granskningsuppdrag för fattade verkets beslut om en förenkling och ändrad inriktning av denna granskningsomgång. Verkets bedömningar ska grundas på lärosätenas egen redovisning av hur kvalitetsarbetet har utvecklats sedan den föregående Lärosätena genomför självvärderingar inför denna redovisning till verket. I den nya granskningsomgången har lärosätena fått möjlighet att välja mellan en förenklad bedömning utan platsbesök och en bedömning med platsbesök av en särskild bedömargrupp. Platsbesök ska genomföras på ungefär hälften av lärosätena. Efter beslut om ändrat universitetsbegrepp och ändrade regler för resurser till forskning och utbildning, (se avsnitt 2.1.3), har kvalitetsgranskning utvidgats. I verkets uppgifter ingår nu också att yttra sig om rätten för ett lärosäte att få benämnas universitet. I verkets uppdrag ingår också att tillstyrka eller avstyrka ansökan från lärosäten att erhålla resurser för forskarutbildning och forskning inom ett vetenskapsområde. Källor till kapitel 2 (1991) Forskningsanknytning genom disputation Acta universitatis Upsaliensis (1993) Faktorer som indikerar kvalitet i grundläggande högskoleutbildning Ur Utbildning och demokrati. för didaktik och utbildningspolitik 3/1993 Ds 1992:127 Magisterexamen vid vissa högskolor (1999) Artikel i 9/1999 (1998) Kompetensutveckling av universitetsadjunkter av ett utvecklingsprogram. /(2000) Högskolans lågvattenmärken (1998) Granskning och bedömning av kvalitetsarbete vid universitet och högskolor PM (2000) Fortsatta kvalitetsbedömningar Reg.nr 644-215-00 Josefson I (1999) Kunskapsutveckling med högskolans hjälp Ur Individen och arbetslivet - Perspektiv på det samtida arbetslivet . Slutbetänkande från Arbetslivsdelegationen (SOU 1999:69) (1995) Att granska för att främja Redovisning av verksamhet m.fl. (1999) Börjar grundbulten rosta? 3 Hantering av högskolemässigheten på åtta lärosäten 3.1 Urval av lärosäten och genomförande Vid urvalet av lärosäten för att diskutera frågor kring kraven på en högskolemässig utbildning har strävan varit att välja ut lärosäten som i flera avseenden är sinsemellan olika. Ett kriterium för urval var således att få med såväl nya lärosäten som etablerade lärosäten med lång erfarenhet. Ett annat kriterium var att få med såväl stora som små lärosäten. Ytterligare ett kriterium var att lärosäten i såväl landets södra som i landets norra delar skulle ingå. Följande åtta lärosäten har besökts: Rapportens syfte är inte att leda fram till bedömningar av högskolemässigheten i utbildningarna på de besökta lärosätena. I stället rör frågorna förutsättningarna för att klara de krav på högskolemässighet i grundutbildningen som har beskrivits i avsnitten 2.1 och 2.2. Det handlar således om att identifiera och beskriva processer av betydelse för att leva upp till dessa krav. Huvudfrågan är hur lärosätena hanterar de problem som hänger samman med minskade anslag som kostnaderna har ökat och högskolesektorns åtagande har utökats. Med dessa förutsättningar ska grundutbildningen byggas ut under beaktande av högskolelagens krav på effektivitet och kvalitet. Högskolelagens krav på konstnärlig grund behandlas inte här. De frågor som utgjort underlag för diskussionerna med lärosätena framgår av bilaga 1. samband mellan högskolemässighet och resurser system och strukturer för att säkra och redovisa högskolemässigheten nationella kontroll av högskolemässigheten. Frågeställningarna rör i huvudsak utvecklingen . Ett av de åtta lärosätena är nytillkommet . På varje lärosäte har diskussioner förts med dels universitets- eller högskoleledningen, dels lärare/forskare från utbildningsområden med både höga och låga s.k. prislappar för tilldelning av anslagsmedel. Totalt har diskussioner förts med 43 personer vid besöken på lärosätena. Av dessa personer är 5 rektorer, 3 prorektorer, 4 tillhör lärosätenas administ rativa ledning samt 31 personer är lärare/forskare. I denna kategori tillhör 15 områdena teknik eller naturvetenskap, 14 områdena humaniora-samhällsvetenskap och 2 tillhör områdena medicin/hälsa, vård och omsorg. har också studentkåren kontaktats, då denna inte är ansluten till , . Ovan har nämnts att de åtta lärosäten som besökts under granskningen har valts ut för att vara sinsemellan olika. I högskolesystemet kan emellertid några generella tendenser urskiljas . Dessa tendenser påverkar alla - i varierande grad - förutsättningarna för högskolemässighet på samtliga lärosäten. En tendens rör den ökande andelen externt finansierad forskning. En annan tendens rör minskad lärartäthet och otillräcklig återväxt av lärare i högskolesystemet. En tredje tendens rör en ökad klyfta mellan gymnasieskolan och högskolan. Enligt lärosätenas prognoser kommer totalt sett av beslutade anslag till grundutbildning att utnyttjas. Detta framgår av promemoria om delårsrapporter från universitet och högskolor. Det finns variationer mellan lärosätena i hur dessa anslagsmedel utnyttjas. Generellt är medelsutnyttjandet sämre på små och medelstora högskolor än på universitet och fackhögskolor. Av verkets promemoria framgår att det också i detta avseende finns flera avvikelser. Revisorerna har inte studerat hur anslag till grundutbildning fördelas till olika lärosäten och inte heller hur anslagsmedlen totalt sett nyttjas av lärosätena. Denna delrapport är avgränsad till hur man inom olika lärosäten använder tillgängliga resurser för att bedriva en högskolemässig utbildning. 3.2.1 Ökad andel externt finansierad forskning I internationell jämförelse satsar mycket på forskning och utveckling (FoU). ökade FoU-satsning som andel av bruttonationalprodukten (BNP) från till . minskade motsvarande andel inom OECD-området från ett genomsnitt på till ett genomsnitt på . satsade den största andelen av sin BNP på FoU bland 14 . Företagssektorn står för den största andelen av FoU inom . Av en rapport från framgår att landets totala utgifter för FoU uppgick till 1997, varav företagen svarade för och högskolesektorn för . har också andelen externt finansierad forskning inom högskolesektorn ökat från en tredjedel till hälften. Verket konstaterar i rapporten att med tilltagande externfinansiering ökar lärosätenas möjligheter att samverka med det omgivande samhället. Men begränsas möjligheterna att utifrån inomvetenskapliga kriterier bestämma över forskningens inriktning. Den ökade andelen externt finansierad forskning inträffade som grundutbildningen expanderade kraftigt . Professor konstaterade i en artikel 1998 att det växande gapet mellan fakul tetsanslagen och anslagen till grundutbildning har minskat möjligheterna till en forskningsanknuten grundutbildning. 3.2.2 Minskad lärartäthet och dålig återväxt av lärare i högskolan I en uppföljning av , , konstateras att högskolans student/lärarkvot ökade från 10:1 till 15:1 /90-1997/98. Medan antalet registrerade studenter ökade från 164 000 till 306 000 ökade antalet lärare/forskare enbart från 18 000 till 21 060. Den minskade lärartätheten har betydelse för både lärarnas arbetsmiljö och undervisningens kvalitet. Mot bakgrund av bl.a. denna utveckling och fortsatta expansionsmål för högskoleutbildningen redovisade en fallstudie av fyra ämnen vid åtta lärosäten. I rapporten framhåller verket fyra tendenser: Den faktiska undervisningstiden ligger i de flesta fall långt under rekommenderade miniminorm på . Enligt både institutionsledningar och enskilda lärare saknar lärarna tillräckligt med tid för egen forskning och kompetensutveckling. Lärarnas arbetsbelastning är hög med en genomsnittlig veckoarbetstid . Verket hänvisar till andra studier som visar på ökade långtidssjukskrivningar , främst bland adjunkter. Enligt institutionsledningarna saknar dessa både resurser och befogenheter för det ansvar som följer av politiska beslut eller av beslut från lärosätets ledning. I rapporten framhåller verket att om dessa tendenser är generella för hela landet kan de vara uttryck för kvalitetssänkningar. Flera röster höjs också för att tillskottet av nya forskare/lärare är klart otillräckligt med hänsyn till stora pensionsavgångar och en fortsatt expansion av grundutbildningen . Behovet av en utökad forskarutbildning betonas bl.a. i två olika debattinlägg av professorerna i en antologi 1998 samt av i en rapport om svensk forskarutbildning . 3.2.3 Ökande klyfta mellan gymnasieskolan och högskolan I revisorers pågående högskolegranskning konstaterades i en rapport att klyftan mellan gymnasieskolan och högskolan ökar. Inför /98 var antalet högskolenybörjare 65 000 medan antalet ungdomar som lämnade gymnasieskolans studieförberedande program var 30 000. Problemet var ännu tydligare för de högskoleutbildningar som bygger på gymnasieskolans naturvetenskapliga program. En studie som avrapporterats av SCB och visar att denna tendens håller i sig. Andelen med en längre, studieförberedande gymnasieutbildning fortsatte att minska bland högskolenybörjarna fram till /99. Mellan läsåren 1993/94 och 1998/99 minskade denna andel från till . En allt mindre andel av högskolenybörjarna har också naturvetenskaplig/teknisk gymnasieutbildning. Dessa tendenser ska ses mot bakgrund av att lärosätena enligt sina utbildningsuppdrag främst ska bygga ut högskoleutbildningar som på dessa gymnasieskolans naturvetenskapliga program. (Se avsnitt 3.5.1.) 3.2.4 Minskad resurstilldelning till grundutbildningen I revisorers högskolegranskning konstaterades i en rapport att kostnader och besparingar i högskolans grundutbildning är svåra att uppskatta. Beräkningar som har genomförts inom bl.a. och samt av tidigare högskolerektorn fil. tyder på att resurstilldelningen per student minskade med /95-1997. Frågor om högskolans resurser behandlas i en separat rapport i den pågående högskolegranskningen (Resursanvändning inom högskolan). En slutsats i nämnda rapport är att grundutbildningens anslagsnivå har minskat . I sitt budgetarbete har regeringen emellertid inte genomfört någon analys av den samlade effekten av kostnadsökningar och utökade åtaganden för högskolesektorn . 3.3 Stora skillnader i förutsättningar mellan olika lärosäten Redovisningen i detta avsnitt syftar till att belysa de åtta lärosätenas skilda förutsättningar i arbetet med att åstadkomma en högskolemässig grundutbildning. Skillnaderna har i många fall historiska förklaringar. I en del fall har yrkesutbildningar med begränsad forskningsanknytning, ofta lärarutbildningar, varit utgångspunkten för lärosätets grundutbildning. I andra fall härstammar grundutbildningen från utbyggda forskningsprogram. Lärosätenas ålder varierar från som tillkom 1477 till som bildades , 1996. 3.3.1 Grundutbildningens omfattning och förändring Grundutbildningens omfattning och förändringen framgår av tabell 3.1. Med registrerade studenter menas individer som registrerats för studier.