frsrdg · GO04RR14 · 2001-01-01 00:00:00 — Tydligast framkommer detta kanske i studie av och som var två helt skilda typer av förvaltningsorganisationer och vars politiska styrning hade mycket olika karaktär. Men resultatet återkommer i ett flertal studier. Detta komplicerar innehållet i den svenska förvaltnings-model-len ytterligare. Frågan är i själva verket om likheten avseende hur olika förvaltningar de facto styrs av regeringen i är större än de likheter man finner mellan de olika förvaltningssektorerna inom . Likheterna ter sig ju ganska stora mellan till exempel arbetsmarknadsverken i de skandinaviska länderna, vars verksamhet och styrning dock skiljer sig kraftigt från kriminal-vår-den (som däremot återigen visar betydande likheter mellan länderna). Något säkert svar kan inte ges här, mätproblemen är betydande, men det är tydligt att det går att sätta ett frågetecken för hur "svensk" den svenska förvaltnings-model-len egentligen är i sin praktik. Detta illustrerar ett centralt problem med många allmänna beskriv-ning-ar av offentlig förvaltning. Den gamla juristdomi-nerade byråkratin har föränd-----rats i ganska hög grad genom att många nya verksamheter tillkom--mit och genom att mycket har decentra-li-se-rats, men dess ande svävar fortfar-ande över våra läroböcker i förvalt-nings-poli-tik. Beskriv-ningarna säger väldigt lite om den verksamhet som bedrivs inom till exempel de centrala arbets-mark-nads- och skolmyn-dig-heterna. Angående ministerstyre i praktiken frodas mången myt i . Genom-gången ovan har dock visat att ministeransvar sällan utkrävs av parlamenten i och . Där, liksom här, avgår ministrar i allmänhet på grund av att de har kommit att bli en politisk belastning för den sittande regeringen. Ministerns ansvar och möjlighet att styra är inte heller obegränsat: också ministern lyder under lagen, besvärs- och ansökningsnämnder har tillkommit för att hålla ärenden borta från ministerns bord, den kommunala självstyrelsen sätter en tydlig gräns för ministerns instruktionsrätt, direktoraten har givits en mer självständig ställning etc. Men viktigast är kanske att ministrar varken vill eller kan (på grund av begränsad tid och energi) blanda sig i enskilda ärenden i någon betydande grad. När ärenden hamnar på ministerns bord är det i själva verket ofta på grund av yttre tryck, ofta genom media. Diskussionen ovan har främst fokuserat på styrning genom att den har tagit sin utgångspunkt i förbudet mot ministerstyre enligt RF 11:7. Men en annan dimension av förhållandet mellan regering och förvaltning gäller arbetsdel-ning-en dem emellan. Regeringen har alltid fattat beslut angående en betydan-de mängd förvaltningsärenden. av avgjorde regeringen cirka 8 000 besvärsärenden, vilket svarade för ungefär en tredjedel av det totala antalet regeringsärenden. Man har i själva verket gjort ganska betydande ansträngningar att minska antalet sådana och därmed belastningen av regeringen. När regeringen väljer att agera förvaltningsorgan ( genom att själv fördela pengar ( är detta därför inget nytt. Det är möjligen en smula förvånande mot bakgrund av tidigare försök att slippa hantera förvaltningsärenden. Det är inte heller nytt att regeringen fördelar pengar. Vi har gjort en begränsad under-sök-ning av huruvida regerings-kansliet också har arbetat med denna typ av förvaltnings-upp-gift. Vår studie kan inte säga så mycket om hur vanligt förekommande detta har varit tidigare. Men vi kan konstatera att sådan hantering har förekommit också tidigare och att den har gjort det under en , under varierande regeringar och inom flera olika politiska sakområden. Nedan tar vi upp några exempel. Dessa uppfyller tre krav: 1) pengar fördelas, 2) det finns ett betydande utrymme för skönsmässiga bedömningar och 3) det finns ett politiskt inflytande över besluten, till exempel genom att regeringen fattar beslut eller att politiska företrädare finns representerade i det beslutande organet. Ett exempel på ett fall då regeringen påtagit sig det operativa ansvaret för operativa uppgifter som innefattat beslut om fördelning av offentliga medel är de så kallade investeringsfonderna. Dessa fonder var avsedda för regional-poli-tiska investeringar i företag, i första hand i form av gynnsamma lån. 1971 började regeringen tillämpa reglerna för investeringsfonderna, som funnits , på ett nytt sätt. Istället för att som tidigare låta arbets-mark-nads-styrelsen behandla företa-gens ansökningar om medel ur fonderna övertog regeringen själv besluten angående företagens individuella ansök-ning-ar. Ett annat exempel är Glesbygdsdelegationen som tillsattes 1977 i syfte att samordna statens stödinsatser i glesbygden. Delegationen var en mycket liten organisation i , och enligt direktiven ankom det på den ansvarige ministern att vara ordför-ande. Delegationen bedrev projekt-verk-samhet, men hade mycket begränsade resurser. Efter att från början bestått av depar-te-mentstjänstemän, ombilda-des delegationen 1980 och fick då en parla-men-tariskt sammansättning. omvandlades Glesbygds-dele-ga-tio-nen till glesbygdsverket. Regeringen inrättade /83 Energiupphandlings-delega-tio-nen (EUD) som hade till syfte att se till att investeringsprogram som gjorde det möjligt att ersätta olja kom till stånd. Delegationen arbetade okonven-tio-nellt och gav ekonomiskt stöd till viss ny teknik samt utveck-lade riskför-del-ning mellan stat och företag; bland annat beslutade EUD om stöd till fjärrvärmerör och torveldade anläggningar. EUD var formellt en fristående delegation, men fungerade reellt som en del av departementet. Statssek-re-te-ra-re var ordförande i delegationen och delar av dess sekretariat bestod av departe-ments-tjänstemän. AIDS-delegationen inrättades 1985 och hade som huvuduppgift att bedriva informationsarbete, men i mycket begränsad utsträckning prövade och förde-la-de den också anslag till arbetet med sjukdomen. Också AIDS-delegationen var parlamentariskt sammansatt. Den hade vidare en referensgrupp bestående av representanter från myndigheter och intresseorganisationer. Beslut om projekt-anslag fattades av regeringen. Stöd ur Allmänna arvsfonden ges dels inom ramen för särskilt riktade satsning-ar från regering-ens sida, dels genom löpande prövning av de ansökningar som kommer till fonden. Ansökningar som är att hänföra till vård av barn och ungdom, fostran av barn samt omsorg om handikappade bereds inom . Barn- och ungdoms-dele-ga-tio-nen är ett rådgiv-an-de organ åt regeringen, samt fattar beslut om tilldel-an-de av stöd ur Allmänna arvsfonden. Delegationen lämnar dock ärenden av principiell betydelse eller där stödet är betydande till regeringen. Både utredningen och en tidigare utredning finner att den övergripande besluts-rätten om stöd ur fonden bör ligga kvar hos regeringen. Detta motiverades med att regering-en överblickar hela det fält inom vilket stöd ur arvsfonden kan komma ifråga och har därigenom reella möjlig-heter att väga olika behov mot varandra och mot tillgängliga resurser. Sist men inte minst kan de borgerliga regeringarnas industripolitik 1976(82 nämnas. Här fördelades mycket stora belopp direkt till företag och utrymmet för skön var mycket stort i bedömningarna av mottagare och belopp. Emeller-tid fattades själva besluten av . Att det inte är något okänt för den svenska förvaltningstraditionen att regeringen agerar förvaltningsorgan är emellertid inte detsamma som att det är klokt att regeringen agerar anslagsgivare. Visserligen kunde man tro att det är en trevlig uppgift att agera som gåvors givare och att det ökar en regerings popularitet. Men myntet har också en baksida. Om inte alla som söker får alla de medel de ansöker om kommer ju någon eller några att bli besvikna. Deras vrede ( vare sig den är befogad eller inte ( kommer att vända sig mot regering-en. Den är i detta läge ganska oskyddad för kritiken, eftersom den varken kan söka skydd bakom sin särskilda sakkunskap i ärendet eller i att berörda intressen involverats eller koopterats. I många fall ( särskilt när mottagaren av anslaget är en annan politisk organisation som till exempel kommuner ( riskerar den istället att anklagas för att gynna sina egna intressen. Är sedan de summor som fördelas relativt stora ökar risken. Vare sig det ligger något i sådana anklagelser eller ej är det olyckligt om centrala politiska institutioner och deras besluts legitimitet ifrågasätts. Om det av olika skäl behövs statliga bidragssystem där beslut fattas på ganska skönsmässiga grunder så finns det dock andra sätt att organisera arbetet på än att regeringen fattar besluten. Som vi har sett har beslut tagna av de danska ansökningsnämnderna inte varit särskilt ifrågasatta. Att låta bidragsbesluten fattas av vetenskaplig expertis och/eller företrädare för de relevan-ta intresse-organi-sationerna skulle därför kunna vara en alternativ lösning. Om politiskt inflytande av ett eller annat skäl är ett värde i sig så finns vidare möjligheten ( som tidigare använts i ( att skapa parlamentariskt sammansatta delegationer som fattar besluten. Båda dessa möjligheter minskar risken för att beslutsfattarna anklagas för att gynna sina egna partipolitiska intressen. , Ritt m.fl 1984, Ministeren, : Spektrum Brofoss, , Statsrådens ansvar for direktoraters virksomhet. Nordisk Administrativ 1/1993. Busck , kontrol med forvaltningen. , 1993, Lydighedspligt, loyalitetspligt og centralad-mini-stra-tio-nens embedsmænd, for retsvesen. , 1994, Forvaltningsret ( prøvelse, : Jurist- og Økonomforbundets forlag. , 1997 (andra upplagan), Forvaltningsret. Opgaver, Hjemmel, Organisation, Jurist- og Økonomforbundets forlag. , och 1983, Retsforholdet mellem politikere og embedsmænd. , Jurist- og Økonomforbundets forlag. , 1995, Ministeransvar. , 1996, Skandalesager og embedsmandsansvar, Politica 1996:3. , , , , , och , 1972, Byråkrati och politik ( En studie av den svenska statstjän-ste-man-na-kåren, : . Departementalkommitterades betänkande, allmän del, 1913. Ds 2000:17, Vad kostar det att regera? ( En studie av dimensionering nu ( och , 1998, Maktens administratörer ( Ledande svenska statstjänste-mäns syn på tjänstemannarollen i ett förändringsperspektiv, , statsvetenskapliga institutionen. , och , i SOU 1997:15, Det svåra samspelet ( Resultat-styrningens framväxt och problematik, rapport till Förvaltnings-poli-tiska kommissionen, : . , Politisk makt med oklart ansvar, : . En förvaltning i demokratins tjänst - ett handlingsprogram, Justitiedepar-te-mentet, 2000. , 1988, Herskap og tjenere. Om samarbeidet mellom politikere og tjenestemenn i departementene, : . , 1973, Styre i kristid, : Allmänna Förlaget. , , Skilda världar ( Att vara direktör i staten, , Scores rapportserie 2000:2. , 1991, Industripolitik i och , : Politiske Studier. Grønnegård , och 1994 (2:a utg.), Bureau-krati og bureaukrater, Herning: Systime. Hegeland, 1994, Fra de tusind blomster til en målrettet udvikling, . , 1977, Företagen i politiken. Om selektiv politik och indu-strins kontakter med staten, : SNS. , 1984, Industripolitik eller sysselsättningspolitik? En studie i svensk industristödspolitik, i , Axel et. Tre studier i politiskt besluts-fattande. , 1963, Nordisk offentlig rätt del 3 band 1, : . , 1998, Betänkning 1365, Forenkling af den kommunale finansiering. : Statens information. , 1984, Hur styrs förvaltningen? ( myt och verklighet kring departementens styrning av ämbetsverken, : . , 2000, Världen i staten ( Europeisering, politik och statens organisering, , Scores rapportserie 2000:11. , i SOU 1997:30, och staten ( Europeiseringens betydelse för svensk statsförvaltning, : . , och , . I Score Rapportserie 1999:10, Invävd i ( En undersökning av den svenska statsförvaltningens EU-arbete, . , 1999, Up and Splitting Down, i och (red. ), The Nordic Environments, Aldershot: Ashgate. , 1997, Myterna om ministerstyre, 970228. , 1995, Dansk statsbygning, , Jurist- og Økonom-forbun-dets forlag Lægreid, Per och . 1978, Byråkrati og beslutninger, Bergen: Universitetsforlaget. , 1986, Regeringen och dess kansli: samordning och byråkra--ti i maktens centrum, : . , 1995, Medborgarskapet i välfärdsstaten, : . , 1997, Ministern och makten. Hur fungerar ministerstyre i praktiken? Rapport till Förvaltningspolitiska kommissionen, SOU 1997:54, : . Lov om ministres ansvarlighed (Folketingstidende /64, C. sp. 225). , och 1981, Industripolitikens spelregler, Stock-holm: förlag. , 1989, The politics of structural choice, i (red. ), Organization theory from to the present and beyond: . , , Anslag till regeringens disposition. Preliminär version av rapport från revisorer. , 1984, Retsforholdet mellem politikere og embeds-mænd. Nordisk Admini-stra-tiv 1984:2. , 1989, Maktens nätverk ( En undersökning av regerings-kansli-ets kontakter, : . , 1991, Nordisk Politik, : . Regeringsformen 1974/2000. , Bo 1986, Den socialdemokratiska staten, : . RRV 1996:50, Förvaltningspolitik i förändring ( En kartläggning och analys av regeringens styrning av statsförvaltningen, : . Sidenius, 1985, Industripolitikkens organisation, Nordisk Administratit 1985:3. , , Ministeren og hans administration, i Den offentlige sektor, Politisk og administrativ styring, Rapport från Rolighedskonferencen 14/1 1988. SOU 1967:2, Allmänna arvsfonden. Betänkande med förslag till ändringar i arvsfondslagstiftningen avgivet av . SOU 1983:39, Politisk styrning - administrativ självständighet, betänkande av , : Liber, Allmänna Förlaget. SOU 1983:39, Politisk styrning ( administrativ självständighet, betänkande av , : Liber, Allmänna Förlaget. SOU 1985:40, Regeringen, myndigheterna och myndigheternas ledning, huvud-betänkande från , : Liber, Allmänna Förlaget. SOU 1990:79, . SOU 1992:120, Allmänna arvsfonden. Betänkande av arvsfonds-utred-ning. : Liber, Allmänna Förlaget. SOU 1993:58, Effektivare ledning i statliga myndigheter, betänkande av Kommittén om förvaltningsmyndigheternas ledningsformer, : , Allmänna Förlaget. SOU 1997:57, I medborgarnas tjänst. En samlad förvaltningspolitik för staten, slutbetänkande av Förvaltningspolitiska kommissionen, : . Statskontoret 1996:7, EU-medlemskapets effekter på svensk statsförvaltning, : Statskontoret. Statskontoret 1998:20, som modell och metod ( adhocrati eller byråkrati? Statskontoret 2000:20 bilaga 1, Den svenska förvaltningsmodellen i EU-arbetet, i EU, : Statskontoret. Svardal, 1994, , regjeringen og statsad-mi-ni-stra-sjo-nen, i och , Forvaltningskunnskap, 1994 (2.a utg.), , . Söderlind, och , 1986, Svensk förvaltningspolitik, : Diskurs Förlag. Söderlind, och , 1988, Svensk förvaltningspolitik, andra upplagan, : Diskurs Förlag. Vahr, 1991, Samspillet og rollefordelingen mellem ministrene og den administrative ledelse i danske departementer, , Institut for Stats-kund-skab (otryckt speciale). , , , , , och , , Makthavare i fokus, : . Wockelberg, 1996, Verksledningsdebatten. En analys av partiers och intresseorganisationers förvaltningspolitiska idéer, nr. 11, , . Wockelberg, 1999, Maktdelning eller parlamentarism? Idédebatten om förvaltningens roll i det svenska styrelseskicket, uppsats presenterad vid nordiska statsvetarmötet, NOPSA, i . Wockelberg, 2000, Departementsreformer som politisk strategi. Om organisatoriska indelning, nr. 48, , . 1 Revisorernas granskning 1 2 Revisorernas överväganden 2 2.1 Principiella synpunkter på regeringen som bidragsfördelare 2 2.2 behöver ett bättre beslutsunderlag och en utökad resultatrapportering 6 2.3 Regeringens bidragshantering 7 2.4 Kraven på redovisning och revision behöver skärpas 10 2.5 Regeringen behöver göra en samlad översyn av föreskrifter m.m. 12 3 Revisorernas förslag 13 Principiella synpunkter på regeringen som bidragsfördelare 13 Beslutsunderlag och resultatrapportering 13 Redovisning och revision 13 Samlad översyn av föreskrifter m.m. 13 Bilaga 1: Rapport 2000/01:7 Anslag till regeringens disposition 15 Revisorernas slutsatser och förslag 19 1 Bakgrund och uppläggning 21 2 Ansvarsfördelningen på budgetområdet 22 2.3 Ny budgetlag 23 2.4 Måste regeringen genomföra beslut om utgifter? 2.5 beslut om anslag och anslagsvillkor 23 2.6 Dispositionsrätt till anslag 24 2.7 Anslag som disponeras av regeringen eller 25 3 Allmänt om anslagen till regeringens och disposition 26 3.2 Från riksdagsbeslut till anslagsredovisning 27 3.4 Val av anslag och av undersökningsperiod 28 4 De undersökta anslagens hantering i budgetprocessen 30 4.2 Bakgrund, motiv och mål 30 4.3 Regeringens hantering av de studerade anslagen 31 4 Hur fungerar återrapporteringen till ? 5 Erfarenheter och resultat från några andra studier 34 5.1 granskningar och 35 5.2 årliga rapport till regeringen och 2000 35 5.3 SNS ekonomiråds rapport för 36 5.4 Statskontorets rapport om som modell och metod 37 5.5 De lokala investeringsprogrammen 37 6 Den svenska förvaltningsmodellen 42 6.2 Debatten om den svenska förvaltningsmodellen 43 6.3 Hur fungerar den svenska modellen - enligt forskningen ( i praktiken? 6.4 Den svenska förvaltningsmodellen i ett internationellt perspektiv 45 6.5 Den svenska förvaltningsmodellen - en sammanfattande diskussion 47 7 Överväganden och förslag 48 7.1 Inledning och utgångspunkter 48 7.2 Regeringen som bidragsfördelare och den svenska förvaltningsmodellen 49 7.3 Principiella synpunkter på statliga projektbidrag 50 7.4 Principiella synpunkter på regeringen som bidragsfördelare 51 7.5 behöver ett bättre beslutsunderlag och en utökad resultatrapportering 52 7.6 Regeringens berednings- och beslutsprocess i samband med bidragshanteringen behöver förbättras 53 7.7 Kraven på redovisning och revision behöver skärpas 54 7.8 Regeringen behöver göra en samlad översyn av föreskrifter m.m. 55 7.9 Sammanfattning av revisorernas slutsatser och förslag 57 De undersökta anslagens hantering i bugetprocessen 61 2.1 Särskilda insatser i kommuner och landsting (Kommunakut m.m.) 61 2 Särskilda insatser i utsatta bostadsområden (Blommanpengarna) 65 2.3 Samarbete och utveckling i m.m. (Östersjömiljarderna) 69 2.4 Investeringsbidrag för främjande av omställning i ekologiskt hållbar riktning (Kretsloppsmiljarden) 73 2.5 Program för småföretagsutveckling (Småföretagsmiljarden) 76 2.6 Särskilda utbildningsinsatser för vuxna () 78 2.7 De lokala investeringsprogrammen 81 2.8 Program för IT i skolan (ITiS) 85 2.9 Utvecklingsarbete (inom ansvarsområde) 87 2.10 Kontrollfunktionen i staten 89 Debatten om den svenska förvaltningsmodellen 98 Ett nytt styrelseskick - den parlamentariska demokratins genombrott 101 Förvaltningspolitisk debatt 1987-1998 107 De konstitutionella förutsättningarna för styrning är större än man tror. försök att ange en ny ton 108 Debatten om den förvaltningspolitiska propositionen 1987 109 De borgerliga regeringsåren 112 Debatten om den socialdemokratiska propositionen 1995 115 Idén om en svensk förvaltningsmodell - slutsatser 119 Empiriska studier av relationen mellan departement och verk 122 Politiska attityder och värderingar hos statstjänstemännen, inställningen till politisk styrning och synen på tjänstemannarollen 124 Normgivningsmakten och informella kontakter 125 Ämbetsverkens inflytande över politiken 132 Departementens styrning av ämbetsverken 133 Det svenska EU-medlemskapets effekter på relationerna mellan departement och verk 134 Instruktioner och samordning 134 Konsekvenser för den svenska förvaltningsmodellen 136 Den empiriska forskningen och den svenska förvaltningsmodellen 137 Ett internationellt perspektiv på den svenska förvaltningsmodellen 138 Ministerstyre i teorin 138 Ministerstyre i praktiken 143 De statliga penningpotterna (puljeordningerne) 147 Den svenska förvaltningsmodellen ( en sammanfattande diskussion 150 Den här rapporten är en gemensam produkt. I praktiken har dock genom-fört det huvudsakliga arbetet med del 1, Liv Hammargren del 2 och del 3. För nyare genomgångar av de juridiska aspekterna se Statskontoret 2000:20, appendix 1, kapitel 1 och granskningsbetänkande 1997/98:KU25. Detta synsätt har diskuterats av bland andra 1989. En alternativ hypotes är att debattörerna inte betraktar förvaltningspolitiken i detta perspektiv, och att detta är anledningen till att problemet inte diskuteras särskilt utförligt. Här bör dock noteras, att en ickediskussion kan vara ett mycket lockande alternativ för den som är nöjd med rådande (makt)förhållanden. Problemet med kausal inferensdragning mellan vad som sägs och vad som tänks är i princip oundvikligt: vad som sägs är i dessa sammanhang vår bästa ledtråd till vad som tänks, men bör för all del inte oreflekterat framföras om belägg för det . Wockelberg 1996, 1999. Den tidsmässiga avgränsningen 1900-1930 möjliggör analys av material strax före och efter den parlamentariska demokratins genomslag. Av utrymmesskäl presenteras endast de huvudsakliga slutsatser som kan dras om debattens innehåll och karaktär. Vi bör dock här notera att det parallellt med den konstitutionella utvecklingen också genomfördes reformer på det förvaltningspolitiska området. Flera av dessa reformer rörde styrningsformer. Förvaltningspolitiken kom i större utsträckning att regleras i lag istället för i grundlag eller i verksinstruktioner och dylikt. Statstjänstemannalagen 1965 och Förvaltningslagen 1971 är exempel på en ny typ av normgivning. Statstjänstemannalagen innebar att statsmakterna avstod den faktiska regleringen av tjänstemännens löner och andra villkor genom att göra dessa frågor till föremål för kollektivavtal och därmed för förhandlingar mellan arbetsgivare och arbetstagare inom den offentliga sektorn. Ambitionen att minska detaljstyrningen av förvaltningen framträder också, till exempel i diskussioner om programbudgetering. Poängen med en sådan avgränsning utvecklas närmare i Wockelberg 1999, s. 9 ff. Möjligheten att dra några generella slutsatser om debatten utöver detta avgränsade område faller förstås bort. Genom att inte analysera debatten om affärsverken (för att nämna ett exempel) kan vi inte vara säkra på om den skiljer sig från den debatt som här studeras på fler punkter än den ovan nämnda (den "innehållsliga" motiveringen till styrningsgraden). I Wockelbergs kommande avhandling om 1900-talets idédebatt på området har debatter identifierats utifrån ett omfattande och brett formulerat sökförfarande. Den empiriska kännedomen om den parlamentariska debatten är därmed relativt god. Resultaten är att betrakta som preliminära. Observera dock att "partierna" var mer lösliga sammanslutningar än vad de är . För en utförligare beskrivning av förvaltningens roll regeringsform, se Wockelberg 1999, s. 21 ff och där anförda referenser. Ett liknande förslag återkommer i debatten 1998, se nedan. Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 56. Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 56f, citat s. 57. Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 161 ff. Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 152 ff. Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 161 ff. Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 169. Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 172 ff. Det heter att verkens beslutanderätt inte får hindra departementscheferna från att ha "ett tillräckligt inflytande å ärendenas handläggning inom verken". Vad som avses med "tillräckligt inflytande" preciseras inte. Se Departementalkommitterades betänkande, allmän del, s. 173. Detta har tidigare konstaterats av bland andra Söderlind och 1988, s. 66 f. Prop:79 1914, KU:15 1914. Se också FK:50(d) 1914 s. 12 ff och AK:57(d), s. 5 ff. FK:66 1923, FK andra TfU:5 1923 samt FK:20(d) 1923: s. 38 ff. AK:208 1905, AK fjärde TfU:29 1905 samt AK:56(d) 1905, s. 51 ff. Den drivande debattören är i denna fråga den i dessa sammanhang så flitige som gjorde flera inlägg . är kritisk till vad han formulerar som ett slags kollapsad maktdelningstanke, där ämbetsverken misslyckas med att balansera den politiska makten och istället går dess ärenden. utgör dock ett undantag. Då är optimistisk över parlamentarismens införande och menar att motsättningen mellan regeringsmakten och ämbetsverken är överspelad.