frsrdg · GO04RS1 · 2001-01-01 00:00:00 — De kan t.ex. väcka motioner, ta upp frågor i sina utskott och utnyttja frågeinstitutet i dess olika former. En viktig slutsats, som är giltig för alla delar av , är att arbetet med EU-frågor kräver planering. Frågorna behandlas ofta i EU:s beslutsprocess vilket innebär att det finns möjligheter för att långsiktigt planera arbetet. I regeringens allmänna informations- och samrådsskyldighet gentemot i EU-frågor inbegrips frågor i andra och tredje pelaren. får fortlöpande information om dessa frågor, och i många avseenden har insyn i t.ex. utrikespolitiken ökat jämfört med tiden före medlemskap i . Andra- och tredjepelarfrågor behandlas i i huvudsak som förstapelarfrågor, dvs. informations- och samrådsskyldigheten omfattar också dessa frågor. Vi anser att denna ordning skall gälla även fortsättningsvis. medlemskap i innebär bl.a. att regeringen tillsammans med andra medlemsländers regeringar fattar beslut som annars skulle ha fattat för svensk del. Detta innebär att det är särskilt angeläget att följer upp regeringens agerande i EU. Regeringen skall därför redovisa sitt agerande för , och vi föreslår i avsnitt 6.6 nedan att regeringens skyldighet i denna del regleras i riksdagsordningen. Utskotten skall ha en stark roll i arbete med EU-frågor. Utskotten skall följa viktiga frågor under kommissionens beredningsprocess och under den fortsatta beslutsprocessen. Utskottens planering bör ske både på lång sikt över mandatperioden och på kort sikt över . EU-frågorna bör ingå som en integrerad del av utskottens ärendehantering och tas upp i betänkanden som behandlar näraliggande frågor. Utskotten kan också ta ett utskottsinitiativ och föreslå kammaren att göra ett tillkännagivande. Utskott kan avge yttrande till . Samtliga utskott bör upprätta en EU-promemoria över EU-frågorna på sitt beredningsområde. Det är för den offentliga debattens skull önskvärt att utskotten i särskilt viktiga frågor anordnar öppna utfrågningar. hantering av den årliga EU-skrivelsen bör utvecklas så att en samlad bild av arbetet i med EU-frågorna ges i större utsträckning. Samtliga grön- och vitböcker bör bli föremål för faktapromemorior där det också anges när fristen för remissvar till kommissionen löper ut. Regeringen bör skicka de remissvar som regeringen avger till kommissionen till kammarkansliet för vidare befordran till berört utskott. Regeringen bör redovisa expertkommittéer inom kommissionen samt de så kallade verkställighetskommittéerna för . Det är angeläget att utskotten får information från regeringen om vilka frågor som skall behandlas under ett visst lands ordförandeskap. Faktapromemoriorna bör finnas lättillgängliga i en databas i och bör inte längre delas till samtliga ledamöter utan endast till berört utskott. Utskotten bör rapportera till kammarkansliet om de vidtar någon åtgärd i den fråga som faktapromemorian rör. Det är viktigt att faktapromemoriorna uppfyller riktlinjernas krav och innehåller relevant information. Faktapromemoriorna bör publiceras i en särskild volym i riksdagstrycket. 6.3.1 Utskottens arbete med EU-frågor En viktig utgångspunkt är att utskotten skall ha en stark roll i arbete med EU-frågor. Utskotten skall enligt riksdagsordningen följa arbetet i Europeiska unionen (RO 10 kap. 3 §). Inom utskotten finns sakkunskap och utskotten har ett ansvar för lagstiftning, budget, nationella handlingsprogram och andra frågor inom det egna området. Vi kan konstatera att många utskott redan arbetar mycket med EU-frågorna. Det finns flera exempel som kan tjäna som förebild för andra utskott även om EU-frågornas omfattning och karaktär skiljer sig åt mellan utskottens områden. Det skall framhållas att arbetet med EU-frågorna kan vara resurskrävande, särskilt för de utskott som ansvarar för områden där många frågor hanteras på EU-nivå. Utskotten bör i sin planering sträva efter att behandla EU-frågorna i den sedvanliga ärendehanteringen. Utskotten är inte hänvisade till att bara reagera på frågor som är under beredning i EU. När ett visst område behandlas är det naturligt att förhållanden såväl på EU-nivå som på nationell nivå beaktas. Utskotten kan gentemot regeringen ta initiativ i EU-frågor genom att t.ex. föreslå kammaren ett tillkännagivande. Därmed kan EU-frågorna integreras i den nationella politiken och spela en aktiv roll. Vi anser att utskotten skall följa viktiga frågor under kommissionens beredningsprocess och under den fortsatta beslutsprocessen. EU-frågorna är ofta aktuella på EU-nivå vilket skapar goda möjligheter för utskotten att planera arbetet också på lång sikt och följa frågorna . God planering minskar risken för att EU-frågorna trängs undan av det löpande riksdagsarbetet. Också problemet med ett svåröverskådligt dokumentflöde kan minska om utskotten har god framförhållning. För utskottens planering kan kommissionens respektive ordförandeskapets arbetsprogram vara viktiga. Också de preliminära dagordningarna för ministerrådsmöten bör bevakas. Så kallade icke-bindande regler från EU:s institutioner, som kan avse t.ex. riktlinjer för ett visst område, kan underlätta för utskotten att anlägga ett långsiktigt perspektiv. Genom att följa kommissionens meddelanden m.m. kan få en uppfattning om vad som sker under kommissionens beredningsprocess. Kommissionens samrådsdokument, framför allt grön- och vitböcker, är värda särskild uppmärksamhet. Samtliga grön- och vitböcker bör bli föremål för faktapromemorior där det också anges när fristen för remissvar till kommissionen löper ut. Det kan också finnas anledning för berört utskott att på egen hand inhämta information om grön- och vitbokens hantering i t.ex. . Utskotten bör överväga om en offentlig utfrågning skall anordnas i frågan. Företrädare för regeringen kan också föredra frågan vid ett slutet utskottssammanträde. Regeringen bör skicka de remissvar som regeringen avger till kommissionen till kammarkansliet för vidare befordran till berört utskott. Utskottens planering bör ske både på lång sikt över mandatperioden och på kort sikt över . Utskotten bör i sin planering beakta att synpunkterna kan komma regeringen till del i rätt skede. EU-frågornas skilda karaktär på olika områden innebär att en viss flexibilitet är nödvändig men det finns också ett värde i att utskotten arbetar på snarlikt sätt. Utskotten bör dra nytta av varandras erfarenheter, bl.a. genom diskussioner i den nya ordförandekonferensen (jfr förs. 1999/2000:TK1). Vi anser att regeringen till bör överlämna en förteckning över de expertkommittéer inom kommissionen som förbereder lagförslag som regeringen har kännedom om och särskilt kommentera de kommittéer som hanterar frågor av större svenskt intresse. Förteckningen kan ingå i den årliga EU-skrivelsen. Det är angeläget att berörda utskott får information om konvergens- och sysselsättningsprogrammen innan regeringen överlämnar dem till EU. Den närmare hanteringen av programmen bör planeras in i berörda utskotts EU-arbete. Svensk lagstiftning som följer av EG-rätten skall naturligtvis på sedvanligt sätt beredas av utskott och beslutas i kammaren. Om utskottet har följt frågan under dess hantering på EU-nivå kan ett korrekt genomförande i svensk lagstiftning underlättas. Ett problem kan vara att utrymmet för noggrann beredning i av lagförslag som genomför direktiv i vissa fall är begränsat eftersom lagstiftningen normalt måste vara genomförd till ett visst datum. I planeringen av behandlingen - och avlämnandet - av propositioner skall detta beaktas och utrymme så långt möjligt skapas för en fullgod beredning i . Regeringen skall fortlöpande informera och utskotten. Informationen skall inbegripa de tidiga skedena av EU:s beslutsprocess, dvs. när kommissionen bereder förslag till lagstiftning, och den fortsatta beslutsprocessen inom EU. Vi vill erinra om att utskottens rätt att kräva information av regeringen i EU-frågor är mer långtgående än i andra frågor. Minoritetsskyddet innebär att fem ledamöter kan begära denna information. Om begäran framställs utan samband med ett riksdagsärende kan majoriteten inte avslå begäran. (RO 4 kap. 10 §, bet. 1994/95:KU22 s. 27, jfr bet. 1997/98:KU25 s. Det är dock viktigt att utskotten också själva bedriver ett aktivt informationsinhämtande. Utskottens ledamöter kan t.ex. knyta kontakter med parlamentariker i andra EU-länder. Ett annat medel för att inhämta information kan vara att utskotten genom sina kanslier etablerar direktkontakter med handläggare vid den svenska EU-representationen i och vid EU-institutionerna, inte minst vid kommissionen. Det är angeläget för utskottens arbete att regeringen behandlar långsiktiga EU-frågor i propositioner och skrivelser. Frågorna blir därmed föremål för formell ärendebehandling, och utskotten kan markera sina ställningstaganden i ett betänkande. Det är således önskvärt att regeringen presenterar sin övergripande syn på olika politikområden inom EU i propositioner och skrivelser. Som ofta sker bör det i riktlinjepropositioner inom olika områden finnas ett avsnitt om riktlinjer för arbetet inom EU. Det kan också finnas anledning för regeringen att lämna skrivelser och propositioner som huvudsakligen fokuserar på förhållandena på EU-nivå. Avvägningen mellan redogörelser för den nationella nivån och för EU-nivån får göras från fall till fall. Vi vill framhålla värdet av regeringens årliga EU-skrivelse som ger en heltäckande bild av EU-samarbetet och regeringens agerande inom unionen. har framhållit att det är önskvärt med mer omfattande redogörelser i skrivelsen för regeringens ställningstaganden. Skrivelsen har också blivit mer utförlig i detta avseende vilket även kan förklaras av att i stigande grad har kunnat följa ett ärende från idé till genomförande. Många frågor hanteras inom EU vilket innebär att de frågor som redovisas i skrivelsen ofta är aktuella också . Skrivelsen fyller således också ett framåtblickande syfte även om den skall redogöra för det gångna årets händelser. hantering av den årliga EU-skrivelsen bör utvecklas så att en samlad bild av arbetet i med EU-frågorna ges i större utsträckning. Vissa utskott har avstått från att yttra sig över den årliga skrivelsen trots att motioner inom utskottets område som har remitterats till utrikesutskottet har behandlats i samband med skrivelsen. Vi anser att samtliga utskott och skall beredas tillfälle att yttra sig. Utgångspunkten skall vara att utskott avlämnar yttranden när motioner inom deras område behandlas i samband med skrivelsen. De utskott som i stor utsträckning har att hantera EU-frågor inom sina beredningsområden bör överväga att avge yttrande även om det inte finns några motioner inom området. Vissa utskott har upprättat en promemoria om EU-frågorna på sitt beredningsområde. Vi anser att samtliga utskott skall upprätta en sådan EU-promemoria. Promemorian bör uppdateras , t.ex. i samband med att kommissionen presenterar sitt årliga arbetsprogram och att ett nytt ordförandeland redovisar sina prioriteringar. Promemorian kan innehålla en förteckning över de EU-frågor inom beredningsområdet som regeringen avser att driva eller . Med utgångspunkt i en sådan prioriteringslista kan utskottet välja ut ett antal områden för bevakning och fördjupning. Det är angeläget att utskotten får information från regeringen om vilka frågor som skall behandlas under ett visst lands ordförandeskap. En möjlighet är att regeringen till överlämnar en samlad promemoria med sin syn på ordförandeskapets program. EU-frågor kan tas upp som en stående punkt på utskottets dagordning. Det kan vidare vara lämpligt att man inom utskottet tillsätter grupper som särskilt följer vissa områden. Ordningen med muntlig information av företrädare för regeringen bör också bestå och huvudsakligen inriktas på långsiktig information. Hur ofta föredragningar bör ske varierar mellan olika utskott. Utskotten bör även utnyttja möjligheten att kalla till sig företrädare för myndigheter m.fl. för information. Även företrädare för EU:s institutioner kan inbjudas. Det är för den offentliga debattens skull önskvärt att utskotten i särskilt viktiga frågor anordnar öppna utfrågningar. Strävan bör också vara att så långt möjligt göra den information som och utskotten får av regeringen i olika sammanhang lätt tillgänglig för allmänheten. När en EG-rättsakt antas delegeras rätten att utfärda verkställighets-föreskrifter till kommissionen vars verksamhet i denna del följs av en genom-förandekommitté. Vi kan konstatera att insyn i genomförande-kommittéerna är begränsad. skall framhållas att ett syfte med delegering är att undvika att detaljfrågor hanteras på för hög nivå. En ordning där aktivt följer arbetet i genomförandekommittéerna skulle innebära att ägnar resurser åt frågor som normalt är politiskt mindre intressanta. De rättsakter som behandlats i genomförande-kommittéerna har dock företräde framför svensk lag vid en eventuell lagkonflikt och omfattar i vissa fall även frågor som kan bedömas vara politiskt viktiga. Det står naturligtvis alltid ett utskott fritt att begära information från regeringen om en fråga som hanteras i genomförandekommittéerna. I utskottens arbete med uppföljning och utvärdering kan också genomförandekommittéerna inom ett visst område studeras. Statskontoret har i en rapport till regeringen funnit att regeringen saknar överblick över genomförandekommittéerna. Statskontoret föreslår att en samlad förteckning över genomförandekommittéerna som täcker samtliga departements ansvarsområden lämpligen kan ingå som en bilaga till regeringens årliga EU-skrivelse. Vi delar den uppfattningen och anser således att en sådan redovisning bör ges i den årliga EU-skrivelsen. Redovisningen skall inte bara innehålla en förteckning utan också innehålla uppgifter om vilka slag av kommittéer (rådgivande, förvaltande eller föreskrivande) det rör sig om. De kommittéer som bedöms vara av särskilt stort politiskt intresse bör redovisas mer utförligt. Efter att ha tagit del av den första redovisningen får ta ställning till hur ofta redovisningen bör ges och om det finns anledning att begära annat slags information. 6.3.2 Hanteringen av faktapromemorior Enligt gällande riktlinjer för regeringens information till skall kommissionsförslag om nya, viktiga rättsakter bli föremål för faktapromemorior. Grönböcker, vitböcker och meddelanden med förslag till viktigare nya regelsystem eller principiellt viktiga ändringar i gällande lagstiftning skall också presenteras i faktapromemorior. Faktapromemorian skall överlämnas till senast efter det att kommissionen presenterat sitt förslag. Vi anser att faktapromemoriorna skall finnas lättillgängliga i en databas som enkelt kan nås via Helgonät (intranät) och hemsida på Internet. Promemoriorna skall inte längre delas till samtliga ledamöter utan endast till berört utskott. Om någon ledamot önskar samtliga promemorior i pappersform får denne anmäla det till kammarkansliet. Varje inkommen faktapromemoria - och således också det kommissionsdokument som faktapromemorian rör - bör tydligt föras till ett ansvarigt utskott. På motsvarande sätt som sker för propositioner och motioner bör detta ske i samarbete mellan kammarkansliet och utskottskanslierna. Även andra dokument som hör till samma ärende, t.ex. resolution över en grönbok, skall föras till det ansvariga utskottet. Därmed markeras utskottets ansvar för frågan. Vi vill framhålla att vissa frågor kan röra flera utskott, och det är då viktigt att alla berörda utskott får kännedom om frågan och den fortsatta hanteringen. Utskotten bör rapportera till kammarkansliet om de vidtar någon åtgärd i den fråga som faktapromemorian berör. Redovisningen bör ske genom utdrag ur utskottets protokoll. Redogörelsen kan t.ex. avse att utskottet har inhämtat kompletterande information genom en muntlig föredragning från regeringen. Utskotten kan också hänvisa till behandling i betänkanden av frågan eller av närliggande frågor eller till att man avser att yttra sig till . Om utskottet inte vidtar någon åtgärd krävs ingen rapportering. När så är påkallat bör uppgifterna kompletteras. Kammarkansliet bör lägga in uppgifterna i t.ex. sitt EU-diarium. Därmed blir uppgifterna lätt tillgängliga internt i , bl.a. för andra utskott. får också möjlighet att enkelt inhämta information om utskottens hantering av de frågor som skall behandlas på den kommande veckans rådsmöten. I likhet med vad som gäller för kammarkansliets EU-diarium bör även dessa uppgifter göras praktiskt tillgängliga för allmänheten genom att läggas ut på hemsida. Därmed kan den som är intresserad följa utskottens hantering av frågorna. Uppgifterna bör också återges i den övergripande EU-promemoria som vi har föreslagit att varje utskott skall upprätta. Det är viktigt att faktapromemoriorna uppfyller riktlinjernas krav och innehåller relevant information. Det ankommer på att svara för urvalet av vilka kommissionsdokument som blir föremål för faktapromemorior men bör följa urvalet och kvaliteten på promemoriorna. Detta bör ske löpande på kammarkansliet i samarbete med utskotten och kan också uppmärksammas inom ramen för granskning. Det är inget självändamål att antalet faktapromemorior som framställs är högt. I underhandskontakter mellan utskottskansli och berört departement bör en bedömning kunna göras av vilka frågor som bör bli föremål för faktapromemorior. Vi vill understryka vikten av att femveckorsgränsen för avgivande av faktapromemorior hålls. Utskotten är dock oförhindrade att påkalla information från regeringen tidigare än efter det att kommissionen lagt sitt förslag. Utöver vad som anges i nu gällande riktlinjer bör promemoriorna innehålla en kort sammanfattning som särskilt fokuserar på förslagets påverkan på svenska förhållanden. För att göra faktapromemoriorna, som numreras löpande per , mer tillgängliga bör de publiceras i en särskild volym i riksdagstrycket. 6.3.3 Hur utskottens synpunkter kan komma till uttryck Ett syfte med den ökade aktiviteten som här förespråkas är att utskotten skall kunna påverka regeringen. Påverkansmöjligheten i sig kan också vara ett incitament till att öka aktiviteten i EU-frågor. Utskottens synpunkter bör därför kanaliseras till regeringen, inte minst på ett tidigt stadium. är det viktigt med flexibilitet, och skall inte binda sig själv och regeringen vid en ståndpunkt som försvårar det fortsatta svenska förhandlingsarbetet. Varje enskild sakfråga har sin karaktär, vilket gör att olika former för kanaliseringen kan vara lämpliga för olika frågor. Vi anser att EU-frågorna normalt skall ingå som en integrerad del av ärendehanteringen, och utskotten bör således ta upp aktuella EU-frågor i sedvanliga betänkanden. Utskottens arbete präglas i mycket av regelbundenhet, dvs. ett antal politikområden återkommer vid de flesta riksmöten, vilket innebär att utskotten ofta har möjlighet att ta upp aktuella EU-frågor i sina betänkanden. Även om inte propositionen eller motioner som behandlas i betänkandet explicit tar upp en viss EU-fråga kan utskotten i betänkandet på eget initiativ ta upp olika för området relevanta EU-frågor. Det finns naturligtvis inget som hindrar ett utskott från att ta ett utskotts-initiativ i en EU-fråga och föreslå kammaren ett tillkännagivande om hur regeringen bör agera i en viss fråga. I takt med att utskotten blir mer aktiva i EU-frågorna kan det bli aktuellt med fler utskottsinitiativ. Skrivningar i utskottsbetänkanden är också ett sätt att framföra synpunkter eller redovisa en diskussion utan något formellt tillkännagivande. Yttrande över årliga EU-skrivelsen Utskotten kan uttrycka ståndpunkter och redovisa sin hantering av EU-frågorna i ett yttrande till utrikesutskottet över den årliga EU-skrivelsen. Kammardebatten om skrivelsen kan därmed bli intressantare och allmänheten får tillgång till synpunkter. Vi återkommer till frågan om yttranden från utskotten över den årliga EU-skrivelsen i avsnittet om kammaren. Det kan vara mer meningsfullt - inte minst i frågor där formella och detaljerade ställningstaganden anses olämpliga - med informella diskussioner än med uttalanden i betänkanden som sedan kan uppfattas som alltför bindande. Slutna utskottssammanträden kan således skapa möjligheter till värdefulla diskussioner. Det är värdefullt om det i utskottens protokoll anges vilka frågor som har behandlats; hur detaljerad den informationen bör vara varierar naturligtvis beroende på frågans karaktär. Till skillnad från samrådet i förs det dock inga stenografiska uppteckningar i utskotten vilket begränsar öppenheten och möjligheten att följa upp regeringens agerande. Vi vill framhålla vikten av att de goda och öppna kontakterna mellan utskotten och utvecklas. Utskottens synpunkter bör vara ett stöd och en utgångspunkt för nämnden i samrådet. Informationsutbytet skall vara ömsesidigt, och det är viktigt att de praktiska arrangemangen stöder utbytet. förutsätts ha kännedom om de ställningstaganden som utskotten gjort tidigare i processen. Det är således viktigt med nära och öppna kontakter mellan utskotten och . Det skall framhållas att det råder personsamband mellan utskotten och . 14 utskott finns representerade i nämnden, varav 9 på presidienivå. Partierna har fördelat sina platser i så att ledamöter i de utskott som är mest berörda av EU-frågorna också sitter i . Kontakterna mellan utskotten och går således i stor utsträckning genom partigrupperna. Vi vill erinra om att handlingar skickas ut per e-post till utskottens kanslier och är tillgängliga för alla i i utskicksdatabas. Det ligger i utskottens intresse att aktualisera och att påminna om tidigare ställningstaganden inför samrådet i nämnden. Detta kan ske både genom kontakter inom partierna och mellan utskottens kanslier och nämndens kansli. Utskotten kan också yttra sig skriftligt till nämnden. Detta kan vara en form som kan användas när ett utskott vill göra en markering utan att utskottet och binder sig vid klara ställningstaganden. Det kan röra sig om den mer övergripande inriktningen som man vill uttrycka sin syn på utan att ta ställning till alla enskildheter. Denna form bör användas framför allt för större frågor. Som påpekat bör utskotten kunna överlämna formella yttranden till både på nämndens begäran och på eget initiativ (bet. 1994/95:KU22 s. 22). kan alltså begära ett yttrande i en fråga där nämnden uppfattar att det vore värdefullt att få ta del av berört utskotts synpunkter i skriftlig form. Skriftliga yttranden kan vara ett sätt för ett utskott att agera förhållandevis snabbt och smidigt. I likhet med vad som gäller för utskottsinitiativ kan frågor väckas och synpunkter framföras oberoende av allmänna motionstiden. Ett yttrande kan således ge partierna möjlighet att i utskotten aktualisera frågor som inte varit kända under allmänna motionstiden. EU:s tidsrytm är inte anpassad efter , vilket innebär att smidiga former kan behövas i arbetet med EU-frågor. Ett yttrande bör normalt ha samma form som yttranden mellan utskott har , även om man för vissa frågor kan tänka sig t.ex. ett kort protokollsutdrag. EU-frågans läge i beslutsprocessen är en aspekt som bör beaktas när ett utskott avgör om det skall avge ett yttrande till eller välja någon annan form för hanteringen av frågan. Det kan vara mindre motiverat med ett yttrande till i frågor som huvudsakligen hanteras som t.ex. informationspunkter från kommissionen än när t.ex. en gemensam ståndpunkt skall antas. skall erinras om att frågorna kan komma upp på ministerrådet - och därmed i - under i stort sett alla led av beslutsprocessen och att det är viktigt att komma in tidigt i processen för att kunna påverka. Om en fråga föranleder yttranden från flera utskott torde en samordning av ställningstagandena kunna förutsättas ske i respektive partigrupp. Yttrandet blir ett stöd för nämnden i samrådet med regeringen, och när frågan återkommer senare på rådets dagordning - de flesta frågor behandlas i rådet - har nämnden yttrandet att utgå från. Det bör enligt vår uppfattning stå nämnden fritt att avgöra hur yttrandet skall behandlas.