frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — återbetalning trots detta skulle påbörjas. För det andra framgår det tydligt av hans förslag till avbetalningsplan att det inte var han utan en företrädare för kassan som hade bestämt kvittningsbeloppet och att tjänstemannen uppgivit inte hade rätt till existensminimum. För det tredje anger L.H. uppfattade återbetalningsfrågan som icke förhandlingsbar från kassans sida. Och uppger han att han var beredd att anta det föreslagna kvittningsbeloppet eftersom hans enda försörjning utgjordes av arbetslöshets- ersättningen och denna innehållits under . Jag kan av dessa omständigheter inte få annat intryck än att L.H. hårt trängd och att han uppfattade situationen så att han inte hade något annat val än att gå med på en avbetalningsplan i enlighet med vad kassan önskade. Att det förhöll sig på det viset kunde knappast ha undgått kassan. överenskommelse som träffades mellan L.H. och kassan kan enligt min mening knappast betecknas som frivillig. Under dessa förhållanden borde kassan ha avstått från att driva frågan om en frivillig kvittning och i stället ha fattat ett formligt ensidigt beslut om kvittning enligt det angivna lagrummet och därvid beaktat sociala synpunkter på samma sätt som jag ovan redovisat. Ett sådant beslut hade L.H. överklaga till länsrätten och vid en prövning där få avgjort vad som i hans fall var att bedöma som ett skäligt kvittningsbelopp. Kritik mot en arbetslöshetskassa för utebliven verkställighet av (Dnr 2640-1998) anmälde sig arbetslös . I ett beslut som omprövades rörande arbetslöshetsersättning fastställde Transport- arbetarnas arbetslöshetskassa C.S:s normalarbetstid till . Utbetalning gjordes i enlighet därmed. Efter det att C.S. ändrade Länsrätten i i dom normal- Såväl arbetslöshetskassan som C.S. överklagade domen hos Kammarrätten i . yrkade att kammarrätten skulle fastställa normalarbetstiden , då dagpenning endast kan beräknas på hela timmar. Kassan yrkade också att det överklagade beslutet tills vidare inte skulle gälla (inhibition). sin sida bl.a. att normalarbetstiden skulle beräknas med hänsyn också till den tid hon arbetat extra. I beslut avslog kammarrätten yrkandet Arbetslöshetskassan överklagade beslutet till Regeringsrätten, som avvisade överklagandet med hänvisning till att () för det allmännas talan i Regeringsrätten och att kassan således inte haft rätt att överklaga kammarrättens beslut. klagade till JO på att Transportarbetarnas arbetslöshetskassa ännu den inte verkställt länsrättens dom. Ärendet remitterades till () för utredning och yttrande. Till remissvaret, inkommet till JO , fogades ett yttrande från Transportarbetarnas arbetslöshetskassa, i vilket bl.a. följande anfördes. Länsrätten har i sitt domslut fastställt att C.S:s dagpenning skall vara . Enligt de regler som gäller för arbetslöshetsförsäkringen skall normalarbetstiden fastställas till närmast lägre heltal timmar eftersom del av timme ej kan registreras. Per telefon har kassan fått besked från AMS om att beslutet endast får verkställas i de delar det ej strider mot lagen om arbetslöshetsförsäkring enligt den lydelse som var aktuell vid tiden för utbetalning av ersättning. Ett nytt första beslut får därvid fattas av kassan med information om rätt att ompröva detta beslut. Kassan har för avsikt att följa den rekommendation som AMS lämnat. Justering av utbetald ersättning som ligger långt bakåt i tiden är något komplicerad och kan komma att ske i etapper. Vidare hade till remissvaret fogats en promemoria upprättad av vid AMS Försäkringsenhet och adresserad till vid AMS Juridiska enhet. Bl.a. följande anfördes. Du har frågat mig om vad jag givit för svar på kassans brev och varför kassan inte kan verkställa länsrättens beslut om att C.S:s normal- arbetstid skall vara . Mitt svar, som jag gav per telefon, var att kassan måste verkställa länsrättens dom och göra en utbetalning av ersättning till medlemmen, varvid beräkningen fick göras enligt lagen och regelbokens regler vid ansök- ningstillfället. Vad gäller normalarbetstiden så förklarade jag att kassan måste acceptera att länsrätten funnit att C.S. ansågs ha haft en fast avtalad arbetstid och att denna var . Som kassan sagt så fastställs normalarbetstiden inom arbetslöshets- försäkringen till hela timmar. Beräkning av ersättning enligt omräk- ningstabellen i förordningen om arbetslöshetsförsäkring förutsätter en normalarbetstid i hela timmar och kassornas datasystem är programmerade för detta. Det spelar således ingen roll vilken regel man använder i det enskilda fallet för att fastställa normalarbetstiden blir resultatet ett brutet timtal måste det jämnas ut, uppåt eller neråt. Mitt svar till kassan var därför att oavsett vad länsrätten angav i domslutet så måste en avrundning ske till helt timtal. Den kommentar som finns i regelboken om avrundning av timtalet nedåt är inplacerad under beräkningsregeln för den som haft varierande arbetstid. Under rubriken finns ingen föreskrift eller kommentar. Det innebär inte att en avrundning inte skall, eller måste, göras även i dessa fall om den avtalade fasta arbetstiden inte är ett jämnt timtal. Efter att ha hört med mina kollegor på tillsynssektionen har jag förstått att tillämpningen ute på kassorna (beräkningen sker i stor utsträckning på lokal nivå) inte är enhetlig när det gäller avrundningen vid fast, avtalad arbetstid. När det gäller dagsförtjänsten fastställs den på den inkomst medlemmen haft. Om det i arbetsgivarintyget anges en månadslön så delas den med 22, medan en veckolön delas med 5. en timlön så multipliceras denna /01:JO1 med normalarbetstiden I|UH avrundning, varefter delning sker med 5. Normalarbetstiden har endast betydelse om den arbetslöse arbetar i mindre omfattning än normalarbetstiden. Då skall kvarvarande arbetslösa timmar ersättas enligt omräkningstabellen. Som du ser av denna så blir ersättningen densamma oavsett om normalarbetstiden är 31 eller . Hur avrundningen görs om normalarbetstiden är 31,98 spelar således ingen roll. Däremot kan det ju eventuellt ha betydelse om den försäkrade hamnar i ett annat intervall i tabellen. AMS anförde för egen del bl.a. följande. Av a-kassans yttrande framgår att man är i färd med att verkställa länsrättens beslut vad gäller C.S:s rätt till ersättning varvid man lägger länsrättens beslut om normalarbetstid om till grund för beräkningen av den ersättning som skall utbetalas. Kassan har sökt och fått stöd av AMS försäkringsenhet hur C.S:s ersättning med nämnda utgångspunkt skall beräknas för att den faktiska utbetalningen skall kunna göras. Med hänvisning till vad som framkommit i de gjorda utredningarna finner AMS inte att a-kassan kan anses ha förhindrat verkställigheten av länsrättens dom. uppgav att hon ännu inte hade erhållit någon kompletterande ersättning. 6WI -2 (NEHUJ anförde följande i beslut . Enligt 20 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring lämnades då C.S. anmälde sig arbetslös dagpenning av den arbetslöses dagsförtjänst. Med dagsförtjänst avsågs för den som inte var månadsanställd en femtedel av veckoinkomsten som den arbetslöse före arbetslöshetens inträde vanligen åtnjöt under arbetstid som var normal för denne. Med tillämpning av dessa bestämmelser fastställde arbetslöshetskassan genom beslut, som omprövades , C.S:s dagpenning till . Kassan utgick därvid från att hennes inkomst före arbetslösheten hade varit och att hennes normalarbetstid uppgick till . Hennes dagsförtjänst framräknades således till (79,07 x 30 : 5) och av detta belopp gav en dagpenning på 355,8 eller avrundat . Om en högre normalarbetstid läggs till grund för beräkningen innebär det att dagpenningen ökar. Om man i C.S:s fall skulle utgå från en normal- arbetstid på kommer dagpenningen att uppgå till av (79,07 x 31,98 : 5) eller i avrundat tal . Länsrätten har i sin dom angivit att C.S:s arbets- löshetsersättning skall beräknas med utgångspunkt från en normalarbetstid av och att hon således har rätt till ersättning med ett högre belopp än som beslutats av arbetslöshetskassan. Enligt 102 § lagen om arbetslöshetsförsäkring (57 § i den nya lagen 2000/01:JO1 1997:238) gällde en domstols beslut om inte annat bestämts av domstolen eller en överinstans. Kassan yrkade hos kammarrätten att länsrättens dom tills vidare inte skulle gälla (inhibition) men kammarrätten avslog genom beslut detta yrkande. Regeringsrätten avvisade kassans överklagande av kammarrättens beslut. Till följd därav gällde i vart fall fr.o.m. denna dag en skyldighet för kassan att verkställa länsrättens dom. Det säger sig självt att det är mycket angeläget för en arbetslös att få en efter överklagande till nästa instans höjd ersättning utbetald utan tidsutdräkt. Den rättssäkerhetsgaranti som ligger i möjligheten att få ett beslut överprövat går helt förlorad om verkställighet av överinstansens avgörande försummas. Av utredningen i ärendet hos JO framgår att någon verkställighet i form av utbetalning av den av länsrätten beslutade höjningen av C.S:s ersättning ännu inte skett, dvs. efter det att frågan om inhibition slutligen avgjordes genom Regeringsrättens beslut och drygt sedan AMS i sitt yttrande till JO anförde att kassan fått stöd av AMS försäkringsenhet för hur utbetalningen skulle kunna göras. Jag kan inte finna kassans brist på agerande annat än helt oacceptabel. Ännu mer klandervärt är att kassan uppenbarligen inte har för avsikt att verkställa länsrättens dom över huvud taget, eftersom kassans datasystem enligt vad som anges inte kan klara utbetalningar av dagpenningar som bygger på normalarbetstider som innehåller decimaler. Förutom att jag har svårt att förstå vari den tekniska komplikationen ligger framstår förklaringen som irrelevant. Självfallet får inte svårigheter av teknisk eller administrativ karaktär förhindra att lagstadgade ekonomiska förmåner fastställda av domstol betalas ut till en enskild. Det är kassans skyldighet att omgående lösa de praktiska problem som kan föreligga och verkställa den kompletterande utbetalningen till C.S., i sista hand om de tekniska problemen inte går att övervinna genom utbetalning. Jag utgår från att AMS kan lämna kassan ytterligare bistånd i dessa avseenden och att AMS följer upp kassans vidare handläggning. Fråga om skyldighet för en svensk ambassad att ta emot asylansökningar och sända dem vidare till behörig beslutsfattare (Dnr 3145-1999) Makarna uppgav i en skrivelse till i att de och deras tre barn sökte asyl/uppehålls- tillstånd i (Asyl/Bleiberecht im Königreich ). Följande svar (i översättning från tyska) avgavs av en ambassadsekreterare. Med anledning av er skrivelse där ni underrättar er om möjligheterna till asyl i måste ambassaden meddela er att varken den svenska ambassaden eller ett svenskt konsulat i kan behandla en begäran om asyl. Asylfråga blir det endast när en flykting till följd av omständigheterna har sett sig tvungen att söka sin tillflykt till . I det här sammanhanget skall nämnas att en av grundprinciperna i de svenska flyktingbestämmelserna är regeln om första asylland. Denna regel säger att en flykting måste söka asyl i det första land som han efter sin flykt kommer till om han kan uppehålla sig där utan fara för ytterligare förföljelse. Det vill säga att personer, som redan befinner sig i ett tredje land och är utom fara där, inte kan räkna med att få asyl i . Här kan också nämnas att reserverar ett antal platser för flyktingar enligt den s k flyktingkvoten. Dessa flyktingar överförs genom flyktingorgan . Visserligen kan man få uppehållstillstånd i när det är fråga om fa- miljeanknytning. Men detta gäller bara kärnfamiljer eller anhöriga som står i ett sådant förhållande till varandra att de inte kan leva åtskilda. Denna rela- tion måste dock ha förevarit redan i hemlandet. Därmed skulle det vara uteslutet att ni kunde få uppehållstillstånd i på grund av återförening med er syster. , som är ledamot av den tyska förbundsdagen, överlämnade de båda skrivelserna respektive till JO och be- gärde att JO skulle utreda handläggningen av familjen K:s ansökningar om asyl och uppehållstillstånd. Ärendet remitterades till , , för utredning och yttrande. , genom expeditionschefen , uttalade följande. har inget att anmärka på ambassadens i /2000/01:JO1 handläggning av asylärendet. Tvärtom synes enligt departementets bedömning svarsbrevet som ambassaden skickat mycket väl uppfylla alla tänkbara krav på handläggning och service. Ambassadens redogörelse bifogas. Beträffande handläggning av asyl- och uppehållstillståndsärenden [gäller] följande. Två olika asylbegrepp används ofta, nämligen territoriell asyl och diplomatisk asyl. Diplomatisk asyl innebär att en person som är förföljd ges fysiskt skydd på en beskickning i sitt hemland eller i ett tredje land. Enligt svensk folkrättsuppfattning har beskickningar inte någon rätt att ge diplomatisk asyl. Möjligen kan undantag göras i trängande humanitära situationer som t.ex. när någon svävar i akut livsfara. Med territoriell asyl avses en stats rätt att på sitt territorium ge politiskt förföljda rätt att vistas där. Detta är således den form av asyl som främst kan ha möjlighet att ge. Skyddsprövning enligt den svenska utlän- ningslagen (UtlL) omfattar emellertid endast asylsökande som redan befinner sig i . Detta innebär att bestämmelserna om asyl i 3 kap UtlL inte avser personer som sökt asyl utanför och som befinner sig utanför gränser. I sammanhanget kan det s.k. kvotflyktingsystemet som handhas av nämnas. En sådan framställning om skydd skall sökanden göra via UNHCR. Det förtjänar också att nämnas att i enlighet med den s.k. tillämpar den s.k. första asyllandsprincipen. Denna innebär i korthet att asylfrågan skall prövas i det första säkra land som personen kommer till efter flykten. En utlänning som utanför , i ett annat land än hemlandet, söker upp en utlandsmyndighet bör således hänvisas till myndigheterna i vistelselandet eller till i det landet. En utlänning som kan åberopa anknytning till genom anhöriga som är bosatta här kan ha möjlighet att få uppehållstillstånd. Av 2 kap 4 § tredje stycket UtlL framgår dock att rätten för personer utanför kärnfamiljen att förena sig med anhöriga i är mycket begränsad. En ansökan om uppehållstillstånd skall lämnas in vid ambassaden på ett särskilt ansöknings- formulär och en intervju med sökanden skall företas. Beslutet fattas av Sta- tens . Enligt departementets uppfattning kunde ambassaden ha informerat om möjligheten att ansöka om uppehållstillstånd på det särskilda formuläret. I övrigt anser departementet inte att klagomål mot ambas- saden i /är befogat. I ambassadens redogörelse anförde ambassadören bl.a. följande. Ambassaden får då och då förfrågningar från enskilda och olika organisatio- ner om vad som gäller för att asyl skall kunna beviljas i . Utgångs- punkten från ambassadens sida är givetvis att snabbt och korrekt besvara dessa förfrågningar, och ur ett allmänt perspektiv redogöra för möjligheterna till asyl i . Ambassaden söker klargöra att den inte har att pröva enskilda asylansökningar. Ett svarsbrev skickades från ambassaden direkt till familjen med kopia till . Utgångspunkten var att lämna information ur ett allmänt perspektiv, utan att göra någon prövning av familjen K:s specifika fall, eftersom det ju inte är ambassadens uppgift att pröva asylansökningar. I beslut anförde VWI -2 (NEHUJ följande. Den fråga som tagits upp till utredning är huruvida familjen K:s skrivelse till ambassaden handlagts på ett korrekt sätt. Av innehållet i svarsskrivelsen framgår att ambassaden uppfattat och behandlat skrivelsen som endast en begäran om upplysningar, och då främst i fråga om asylförfarandet. Ambassadören har också i sin redogörelse för ärendet bekräftat att utgångspunkten var att lämna information ur ett allmänt perspektiv, utan att göra någon prövning av familjen K:s specifika fall, eftersom det ju inte är ambassadens uppgift att pröva asylansökningar. Jag konstaterar, för min del, att familjen K:s skrivelse, förutom en beskrivning av levnadsförhållanden m.m., omfattar en klar begäran om asyl/uppehållstillstånd och att familjen åberopar humanitära skäl för sin begäran. Vid sådant förhållande har de haft en ovillkorlig rätt att få sina ansökningar prövade i normal ordning. En utlandsmyndighet är alltid skyldig att ta emot en ansökan om uppehålls- och/eller arbetstillstånd och, i de fall myndigheten inte själv är behörig att göra prövningen, sända in den till behörig beslutsfattare, i detta fall (jfr 3 kap. 7 § utlänningsförordningen, 1989:547). Det bör däremot inte förekomma att myndigheten gör någon slags förhandsbedömning och utifrån den avgör om en ansökan skall sändas vidare eller inte. Ambassaden har givetvis varit i sin fulla rätt att informera familjen om tillämpliga regler för asyl m.m. på sätt som skett. Därutöver har det emellertid ålegat ambassaden att formellt behandla den ingivna skrivelsen som en ansökan om asyl/uppehållstillstånd. Ett första steg kunde då ha varit att tillsammans med informationsskrivelsen tillställa familjen de särskilda ansökningsformulären för uppehållstillstånd. Genom att ambassaden handlagt familjen K:s skrivelse på ett ofullständigt sätt har familjen betagits rätten att få ett formligt beslut som den, vid avslag, kunnat överklaga. Ambassaden kan inte undgå kritik för det inträffade. har i ett cirkulär tillställt samtliga ambassader och karriärkonsulat samt handelskontoret i JO:s beslut och särskilt påpekat att en utlandsmyndighet alltid är skyldig att ta emot en klar begäran om asyl/uppehållstillstånd för prövning av . Utlandsmyndigheterna har underrättats om att texten i utrikesförvaltningens är ofullständig beträffande personer som söker asyl/uppehållstillstånd vid en utlandsmyndighet. Kränkande särbehandling av en värnpliktig (Dnr 2610-1999) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. har framfört klagomål mot Försvarsmaktens sätt att behandla en I sin anmälan har han gjort gällande att den värnpliktige utsatts för kränkande särbehandling genom att, vid en omröstning i samband med utryckningen, utses till plutonens sämste soldat, plutonens lök. Efter remiss till Försvarsmakten har generalen anfört följande. framför i sin anmälan synpunkter på att man vid en omröstning inför utryckning från värnpliktstjänstgöring utsett plutonens sämste soldat. har ansvariga militära chefer härigenom inte fullgjort sina åtaganden enligt Hpers 1997 samt brutit mot Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (AFS Med anledning av JO:s remiss har Försvarsmakten begärt ett yttrande från förbandschefen, se bilaga ( XWHVOXWV KlU PLQ DQPlUNQLQJ). En värnpliktig har efter omröstning bland de värnpliktiga utsetts till Av förbandschefens yttrande framgår bl.a. att avsikten med utnämningen inte var att utse den sämste soldaten. Den värnpliktige som blev utnämnd skötte sin tjänst som fordonsförare på ett i huvudsak bra sätt. Förbandschefen anser emellertid att utnämningsförfarandet är olämpligt och har vidtagit åtgärder för att förhindra ett upprepande. också att G.N:s anmälan till JO har föranletts av att bataljonschefen inte ändrat på tjänstgöringsbetyget för G.N:s son. Försvarsmakten anser att ett sådant påpekande saknar relevans för att behandla den anmälan varom nu är Av förbandschefens yttrande framgår inte de närmare skälen för utnäm- Denna kan emellertid omöjligen anses som annat än nedsättande även om avsikten varit att skämta. Vid förbandets kontakt med den värnpliktige som utnämnts har denne uppfattat det hela som ett skämt, men med kanske ett inslag av visst allvar, där han till viss del kunde förstå den eventuella kritik mot honom själv som kunde ligga i utnämningen. dock inte känt sig kränkt. Försvarsmakten finner att en sådan utnämning, som får anses sanktionerad av plutonsbefälen, är helt oacceptabel och inte får förekomma. värnpliktiga själva initierar och genomför en frivillig omröstning förväntas det av yrkesofficerare att de ingriper och stoppar ett sådant förfarande, när de får kännedom om det. Skälet är att en värnpliktig mycket väl kan uppfatta det skedda som en kränkning som han inte skall behöva utstå i samband med en plikttjänstgöring. I detta fall har emellertid förbandets befäl varit väl medvetna om förfarandet. dock att förbandschefen nu vidtagit erforderliga åtgärder för att säkerställa att förfarandet inte upprepas . I 1 § Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (AFS 1993:17) Kränkande särbehandling i arbetslivet definieras kränkande särbehandling återkommande klandervärda eller negativt präglade handlingar som riktas 2000/01:JO1 mot enskilda arbetstagare. varför den inte kan anses bryta mot föreskrifterna. I kapitel 11.6 1997 (HPers 1997) anges i Försvarsmaktens policy mot kränkande särbehandling/diskriminering bl.a. att alla tendenser till kränkan- de särbehandling skall förebyggas, uppmärksammas och åtgärdas. Utnämningen får därför anses strida mot Försvarsmaktens policy. Försvarsmakten kommer att informera samtliga förband och skolor om detta ärende för att säkerställa att sådana utnämningar inte förekommer . har kommenterat remissvaret. I ärendet är klarlagt att en värnpliktig vid , i samband med en omröstning inför utryckningen, utsetts till årets sämste soldat, benämnd plutonens lök, och att utnämningen varit sanktionerad av plutonsbefälen. Jag instämmer i vad Försvarsmakten uttalat i remissvaret, med det tillägget att jag finner det häpnadsväckande att förbandets befäl inte vidtog några åtgärder för att stoppa förfarandet. Det borde framstå som uppenbart för en yrkesofficerare att en värnpliktig inte kan uppfatta en utnämning av aktuellt slag som annat än nedsättande och innebärande stark kritik mot dennes prestationer . Denna form av utnämningar är helt oacceptabla och får inte förekomma. Handläggningen av ett ärende rörande ändring av vitsord (Dnr 209-1999) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. I sin anmälan till JO har O.E. framfört klagomål mot Försvarsmaktens sätt att handlägga ett ärende rörande ändring av vitsord. har uppgett att han överklagade vitsorden , efter att ha deltagit i ett fredsbevarande uppdrag i , och att han först fick besked om att vitsorden inte skulle ändras och att anledningen härtill var att Försvars- makten fattat ett principbeslut om att endast yrkes- och reservofficerare skulle kunna överklaga lämnade vitsord. har vidare ifrågasatt om Försvarsmaktens principbeslut kan omfatta hans överklagande, eftersom beslutet fattades efter det att han begärt överprövning. Efter remiss har Försvarsmakten, stf. överbefälhavaren , anfört följande. Regler om erinran mot vitsord och tjänstgöringsomdömen finns för de anställda vid som är yrkesofficerare och reservofficerare. tillhör inte någon av dessa kategorier utan har erhållit vitsord såsom Sådant vitsord kan, enligt Försvarsmaktens uppfattning, i princip Denna fråga har varit föremål för prövning av Ombudsmän, , (, dnr 2965-1983). De grundläggande kraven på saklighet och opartiskhet skall givetvis iakttas vid vitsordsgivning. Inom den ram som dessa krav ger, finns i regel ett utrymme för olika uppfattningar. Ingenting har, vid inhämtning av underlag till detta yttrande, framförts eller eljest framkommit, som indikerar att de grundläggande kraven åsidosatts då O.E. erhöll sitt vitsord. Försvarsmakten delar O.E:s uppfattning att han fått vänta alltför länge på besked angående det av honom ingivna överklagandet av vitsord från hans Därutöver innehöll det besked O.E. erhöll, en felaktig uppgift beträffande tiden för reglernas tillkomst. Bristerna som uppdagats i handläggningen av O.E:s ärende föranleder Försvarsmakten att se över handläggningsrutinerna i ärenden av motsvarande karaktär och den prioritet dessa skall ges. I en kommentar till remissvaret har O.E. vidhållit sina klagomål. även bifogat kopior av bl.a. överklagandet och ett yttrande upprättat av överstelöjtnant , som undertecknat tjänstgöringsbetyget. yttrandet, som är daterat , har föreslagit att O.E:s vitsord ändras från X 8 8 till X 9 9. Jag har inhämtat kompletterande upplysningar från försvarsjuristen