frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — I räkningen har huvudmannen benämnts som ett projekt och redovisningen över årets inkomster och utgifter har återgetts under rubrikerna rörelseintäkter respektive materialkostnader, innebärande att huvudmannens utgifter för t.ex. tandvård har redovisats som en materialkostnad. Med anledning härav har JO framhållit att det är synnerligen olämpligt att betrakta en huvudman som ett projekt och att redovisa dennes ekonomi på det sätt som gjorts i de aktuella ärendena. Han har vidare förklarat att han utgår från att denna redovisningsform skall upphöra . Vad gällde Överförmyndaren i framhöll JO att de konstaterade bristerna var så allvarliga att en noggrann genomgång av samtliga ärenden måste göras och att han förutsatte att överförmyndaren skulle ges resurser för att möjliggöra en sådan översyn. Kritik mot en överförmyndare för bl.a. underlåtenhet att kommunicera ett arvodesyrkande med dödsbo (Dnr 3290-1998) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. B.D., för vilken L.S. varit god man enligt 11 kap. 4 § , avled . I beslut biföll Överförmyndaren i stad den gode mannens framställning om arvode med . Dödsboet hade inte beretts tillfälle att yttra sig innan beslutet fattades. I en anmälan till JO klagade , som är son till B.D., bl.a. på att överförmyndaren inte givit dödsboet möjlighet att yttra sig över arvodes- yrkandena eller besvära sig över arvodesbeslutet. anförde bl.a. följande. Överförmyndaren har genom en rad felaktigheter gentemot döds- boet åsamkat detta att medel utgått obehörigen. Överförmyndaren har vidare inte givit boet möjlighet att bevaka sin rätt. Att överförmyndaren sedan även tilldelat den gode mannen ersättningar genom beslut som, som det förstås, inte har delgivits huvudmannen under hans levnad och som av dödsboet uppfattas vida överstiga senare års arbetsinsatser av den gode mannen gör inte saken bättre. Att en statlig myndighet, utan någon som helst fullmakt och utan att meddela dödsboet, kan berättiga en person att gå in på en bank och plocka ut pengar från ett spärrat konto är fullständigt horribelt och åtminstone på gränsen till lagbrott. Vidare har överförmyndaren visat på uppseendeväckande brister vad gäller förvaltningsprocessrättsliga regler. personer som är nödgade att ha en god man till hjälp måste kunna lita på att 2000/01:JO1 en överförmyndare besitter de kunskaper som krävs för att den enskildes rätt skall kunna bevakas. Sedan överförmyndarens akt i ärendet lånats in och granskats remitterades anmälan till överförmyndaren för utredning och yttrande. I remissvaret anförde överförmyndaren följande. D:s anmälan är uppdelad i två punkter varför jag här nedan yttrar mig över respektive punkt. 1.Utformningen av arvodesbeslutet har en text som har tillämpats såväl när det gäller god man/förvaltare som dödsbo. I det senare fallet har jag ej avsett att utforma beslutet som en fullmakt och det är ej heller att uppfatta som en fullmakt när det gäller dödsbon. Detta sagt med kännedom om den fasta praxis som tillämpas av bankerna och vilken i praktiken betyder, att endast rena fakturor godkännes av bankerna för betalning innan bouppteckning är inregistrerad. Alla övriga krav på boet till exempel arvodesbeslut har fått anstå antingen till dess bouppteckningen blivit inregistrerad eller arvodeskravet godkänts av dödsbodelägarna alternativt en boutredningsman. Vad som i det aktuella fallet har hänt, är att gode mannen utan dödsbodel- ägarnas medgivande och innan bouppteckningen blivit registrerad i bank utverkat betalning. Rent spontant anser jag att banken förfarit felaktigt i detta fall förutsatt att gode mannen upplyst om huvudmannens bortgång. Eftersom det tydligen lyckats för en god man att få betalt från ett dödsbos konto har jag numera i min verksamhet kompletterat arvodesbeslut med en mening av följande lydelse Har huvudmannen avlidit krävs dödsboets tillstånd för uttag av arvodet. Denna nya utformning av arvodesbeslutet borde nu förhindra ett upprepande av vad som har hänt i det aktuella ärendet. Såvitt det är mig bekant förekommer icke den av mig framtagna formule- ringen hos landets överförmyndare. har vidare påtalat att arvodesbeslutet inte delgivits dödsboet. Det är riktigt att dödsboet icke delgivits arvodesbeslutet. Bakgrunden härtill är att jag har förutsatt, att gode mannen skulle förete arvodesbeslutet för dödsboet för att överhuvudtaget få betalt. I det läget skulle dödsboet kunna läsa sig till en möjlighet att överklaga arvodesbeslutet. Att ett dödsbo är att jämställa med begreppet enskild enligt förvaltningslagen har jag utgått ifrån. Såvitt jag vet är emellertid den frågan ej prövad i praxis. I D:s anmälan framhålles det att dödsboet träffas av beslutet och att medel utgått obehörigen. Det anföres vidare att boet inte givits möjlighet att bevaka sin rätt. Såsom det torde vara bekant, är det ingalunda lätt att rekrytera lämpliga personer till uppdrag som gode män och förvaltare. Icke sällan anser gode män/förvaltare sig inte ha rönt erkänsla och uppskattning för utfört arbete. De upplever även överförmyndarens granskning av arvodena som ett ingrepp och ifrågasättande av deras arbetsinsatser. Mot bakgrund av det sagda, ter det sig främmande att i normalfall kommu- nicera ett arvodesbeslut med ett dödsbo. Består dödsboet ej av bröstarvingar utan i stället av ett stort antal släktingar på den bortgångnes sida liksom på dennes avlidne makes sida blir en delgivning synnerligen komplicerad. Skall alla släktingar delgivas eller endast en på varje släktgren? Om kravet på kommunikation även i en situation av angivet slag skall genomföras, torde av praktiska skäl ett arvodesbeslut inte kunna kommuniceras förrän boupp- teckning är inregistrerad och ett eventuellt testamente vunnit laga 2000/01:JO1 kraft/godkännande av arvingar. Syftet med en delgivning är att bereda den som drabbas av beslutet en möj- lighet att besvära sig. För att veta vem som drabbas torde i dessa samman- hang en delgivning anstå tills ett arvskifte föreligger. Det kan då visa sig, att det inte är dödsboet som drabbas utan t ex en universell testamentstagare varför det får bli den som skall delgivas arvodesbeslutet. Detta i sin tur kan betyda att gode mannen får vänta på sitt arvode tills årslånga boutredningar eller arvstvister fått sin lösning. Med det anförda vill jag visa, att en delgivning av ett arvodesbeslut, vari ett normalarvode blir tillerkänt gode mannen ej ligger i gode mannens intresse och ej heller automatiskt kan anses drabba ett dödsbo. När god man/förvaltare yrkar arvoden utöver normalbeloppen på 5, 10, 15 eller så kommuniceras arvodesyrkandet med huvudmannen om han eller hon kan anses vara i stånd att yttra sig. Om huvudmannen ej kan förväntas kunna yttra sig har jag för min del förordnat en särskild god man enligt 11 kap 2 § . Däremot kan det ej anses vara rimligt, att förordna ytterligare en god man som i sin tur skall granska den andre gode mannens arvodesyrkande. Det sagda visar att någonstans måste en gräns sättas för processen med delgivning av arvodesyrkanden med huvudmannen eller dennes företrädare. Det torde inte sakna sitt intresse att i detta sammanhang få påpeka, att icke i så kallade normalfall kommunicerar ett fattat arvodesbeslut med huvudman eller dödsbo. Av en debatt förd i medlemstidningen har det också framgått, att delgivning av arvodesbeslut upptagande normalarvoden ej synes bli tillämpade av lan- dets överförmyndare. Vid bedömning av de yrkade godmansarvodena har jag på sätt fram- går av akten likväl anmodat gode mannen att t ex lämna utförligare förkla- ring till de av honom redovisade femton besöken hos sin huvudman . De av mig beslutade arvodena har jag funnit vara skäliga. Avslutningsvis vill jag påpeka att jag tillställde P.M.D. kopia av det i ärendet aktuella arvodesbeslutet. Vad mig är bekant har P.M.D. eller hans syster fortfarande ej hos Södra Roslags tingsrätt överklagat arvodesbeslutet. Inledningsvis vill jag framhålla att jag inte tar ställning till storleken på det arvode som överförmyndaren beslutat om. Detta beror på att JO inte brukar pröva myndigheters ställningstaganden i de sakfrågor som det ankommer på dem att avgöra. Vid sådana ställningstaganden kan nämligen olika bedömningar göras utan att någon av dem kan sägas vara direkt felaktig i rättsligt hänseende. JO kan inte heller ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Beslut om arvode kan överklagas till domstol och JO:s granskning är inte avsedd att ersätta en prövning som kan ske i ordinarie ordning. Vad gäller överförmyndarens handläggning av arvode till den gode mannen vill jag anföra följande. Vid handläggningen av frågor om arvode till gode män och förvaltare har överförmyndaren att tillämpa förvaltningslagen (1986:223), FL. FL får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. skyldigheten består således av två led; parten skall dels underrättas om utredningsmaterialet, dels få tillfälle att yttra sig över det. dock avgöra ärendet utan att så har skett bl.a. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga. Av 21 § FL framgår vidare att en sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsut- övning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är När det gäller överförmyndarens handläggning blir det avgörande för både frågan om kommunikation och underrättelse om beslut huruvida dödsboet var att anse som part i arvodesärendet. JO har i ett ärende angående skyldighet att höra part och motivera beslut vid bestämmande av arvode till en god man (JO:s ämbetsberättelse 1986/87 s. 61) uttalat sig om en överförmyndarnämnds skyldighet att kommunicera en god mans yrkande om arvode med dödsboet efter den person som haft god man. På grund av att det för nämnden var känt att dödsbodelägarna var missnöjda med den gode mannens arbete och att dödsboet uppenbarligen var i stånd att självt föra sin talan, menade JO att nämnden, hur det än må förhålla sig med frågan om kommunikationsplikten åvilar överförmyndaren i alla situationer, borde ha följt förvaltningslagens bestämmelser i detta fall. I förevarande fall innebar beslutet i ärendet att dödsboet ålades att betala ersättningen till gode mannen. Därmed hade dödsboet ett så starkt intresse av ärendets utgång att det måste tillerkännas en sådan ställning att över- förmyndaren borde ha underrättat dödsboet om yrkandets innehåll och berett det tillfälle att yttra sig över yrkandet. Överförmyndaren borde även ha följt förvaltningslagens bestämmelse om underrättelse om beslut. ren kan sålunda inte undgå kritik för sin handläggning av arvodesärendet. Fråga om en överförmyndare varit jävig vid handläggningen av (Dnr 4046-1999) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. Sedan överförmyndaren i stad, , ansökt om anordnande av förvaltarskap för C.L. beslutade Södra Roslags tingsrätt den att interimistiskt anordna förvaltarskap för C.L. skapet skulle avse förvaltning av C.L:s egendom. meddelade tingsrätten ett slutligt beslut om förvaltarskap enligt 11 kap. 7 § (FB). Tingsrätten förordnade att som förvaltare bevaka C.L:s rätt, förvalta hennes egendom samt sörja för hennes B.G. har ifrågasatt överförmyndaren W Hjelts lämplighet som Hon har därvid anfört bl.a. följande. borde på grund av jäv ha avhållit sig från att handlägga förvaltarskapsärendet rörande C.L. till jävet är att han hade uppträtt som ombud för C.L:s motpart i en fastighetstvist, där han bl.a. yrkat skadestånd av C.L. Grunden för skadeståndsyrkandet var att C.L. enligt köparna, makarna , inte hade fullföljt en fastighetsförsälj- ning och inte låtit makarna få tillträde till fastigheten. Tingsrätten meddelade dom i målet . Tingsrätten beslutade att C.L. enbart skulle betala makarna för kostnaderna för dubbelt boende med sammanlagt jämte ränta. kunde inte betala den summan. En god vän till henne övertog betalningen och betalade direkt till C.L:s advokat. Pengarna inbetalades dock inte till kronofogdemyndigheten. Därefter vände sig makarna till kronofogdemyndigheten med en begäran om utmätning av sin fordran på C.L. en underrättelse från kronofogdemyndigheten om fastighetsutmätning. fick besked om att fastigheten skulle säljas på exekutiv auktion om inte betalning skulle ske. ansökte överförmyndaren om fullständigt förvaltarskap för C.L. hos tingsrätten, varvid han föreslog förvaltarskap gällande förvaltning av hela C.L:s egendom omfattande fastigheten. Advokat som av tingsrätten förordnats som god man att bevaka C.L:s intressen bedömde att det var tillräckligt med godmanskap åt C.L. B.G. har även framfört klagomål mot förvaltaren sätt att fullgöra sitt uppdrag. Sedan överförmyndarens akt lånats in och granskats har anmälan remitterats till överförmyndaren för utredning och yttrande. I remissvaret har över- förmyndaren anfört bl.a. följande. På JO:s begäran översände jag akten avseende rubr. I ett följebrev yttrade jag mig över G:s antagande om att jag skulle ha verkat som ombud för makarna och som överförmyndare med tillsyn över en förvaltare för rubr. Såsom jag redan framhållit och kunnat visa bygger G. sitt antagande på felaktiga grunder. Jag avslutade mitt uppdrag för makarna i och med att tingsrätten meddelade sin dom . Jag biträdde dem på intet vis därefter. Vad makarna således efter sagda datum företagit sig gentemot rubr har jag endast erfarit på omvägar. När det kom till min kännedom att makarna vänt sig till kronofogden med begäran om utmätning av sin fordran och dessutom visste vad tingsrätten hade kommit fram till i sin sagda dom ansåg jag, att rubr var i behov av en förvaltare för att få sina intressen tillgodosedda. Tingsrätten delade denna min uppfattning och meddelade först ett interi- mistiskt beslut och sedan ett slutligt beslut om förvaltarskap för rubr . I och med lämnandet av dessa upplysningar och vad jag anfört tidigare anser jag mig ej kunna tillföra frågan om samtidighet mycket mer. B.G. har kommenterat remissvaret. Inledningsvis vill jag klargöra att förvaltare inte står under JO:s tillsyn. därför förhindrad att uttala mig i frågor som rör förvaltarens åtgärder. granskning omfattar endast överförmyndarens handläggning. anförts angående utövande av förvaltarskapet föranleder således ingen kommentar från min sida. Kommunallagens (1991:900) bestämmelser om jäv i 6 kap. 24 ²27 §§ är tillämpliga vid handläggningen av ärenden hos överförmyndare (FB 19:16). I 6 kap. 25 § 1²3 upptas sakägar-, intresse- och släktskapsjäv samt ställföreträdar- och ombudsjäv. Dessutom finns en generalklausul, vilken avser vissa situationer, som inte täcks av övriga jävsgrunder, s.k. delikatess- jäv (6 kap. 25 § 4). Enligt denna bestämmelse är en förtroendevald eller anställd hos kommunen jävig, om det i övrigt finns någon omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. 24 § får den som är jävig inte delta eller närvara vid handläggningen av Från jäv bortses enligt 6 kap. 26 § när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. B.G:s klagomål i denna del går ut på att på grund av jäv bort avhålla sig från att handlägga förvaltarskapsärendet rörande C.L. ningen till jävet skulle vara agerande innan frågan om förvaltarskap aktualiserades då han som ombud för C.L:s motpart i en fastighetstvist bl.a. yrkat skadestånd av C.L. jävsgrund som kan aktualiseras är delikatessjäv. Det grundläggande syftet med jävsreglerna i kommunallagen är att öka förtroendet för den kommunala förvaltningen och skapa garantier för objekti- vitet och opartiskhet vid handläggningen av ärenden. hade innan han väckte frågan om förvaltarskap för uppträtt som ombud för hennes motpart i en rättegång som både avsåg stora belopp och som måste ha framstått som mycket väsentlig för C.L. Genom förvaltarskapet aktualiserades på nytt frågor om fastig- hetens försäljning och C.L:s möjlighet att själv bestämma över bl.a. Jag tar i detta sammanhang självfallet inte ställning till det berättigade i att ansöka om förvaltarskap. Denna fråga har ju för övrigt avgjorts av domstol. Emellertid borde det ² även om formellt jäv inte förelåg ² ha framstått som uppenbart för att C.L. honom som fortfarande företrädande en motpart och härigenom ha intressen som stred mot hennes personliga. Som tidigare anförts är det av största vikt att tilltron till överförmyndares objektivitet inte kan ifrågasättas. 19:5 skall det finnas en ersättare för överförmyndaren. Ett skäl till denna regel är självfallet att möjlighet skall finnas att undvika jävssituationer. om ² som tidigare anförts ² en formell jävssituation inte skulle föreligga borde det ha varit uppenbart för hur C.L. Han borde därför ha överlåtit på sin ersättare att handlägga frågan om förvaltarskapet. För sin underlåtenhet i detta avseende förtjänar han kritik. Kritik mot en överförmyndare för handläggningen av en god mans begäran om försäljning av huvudmannens fastighetsandel (Dnr 400-1999) I ett beslut anförde -2 3HQQO|Y följande. Advokat har i en anmälan till JO riktat kritik mot Överförmyndaren i kommun för att denna godkänt försäljning av del av fastighet utan att höra huvudmannens dotter enligt 16 kap. 9 § . har även klagat på att överförmyndaren inte besvarat hennes brev och . Efter remiss har överförmyndaren inkommit med ett yttrande enligt följande. Jur kand , hos Advokaterna har gjort anmälan till JO om att utreda överförmyndarens handläggning och beslut i ärende angående försäljning av fastighetsdel tillhörande L.S. avliden . Skrivelser från kom till överförmyndaren och . begärde jag fullmakt och erhöll denna . Jag har besvarat frågorna och svaren både till Advokaterna i översändes som yttrande. I det bifogade svaret till advokaten anförde överförmyndaren följande. L.S:s närmaste anhöriga, barnen . har kontaktats av gode mannen H.B. för information och godkännande före försäljningen. Han fick godkännande från tre av dem. ansåg att han skulle ta in anbud och sälja till högstbjudande. Jag godkände försäljningen eftersom den var till fördel för L.S. Hon bedömdes av läkare vara i behov av vård i sjukhem. Med försäljning skulle hon inte behöva ha kostnader både för sjukhemsboendet och kostnader för fastigheten. Inkomsterna från fastighetsförsäljningen medförde ingen höjd avgift för L.S:s boende på sjukhem eftersom kommunen tar ut en fast hyra plus fast avgift om /mån (för mat, hemtjänst, tvätt samt sjuk- och hälsovård). Förbehållsbelopp är fastställda för boende inom särskilda boendeformer med /mån för ensamstående och /mån för makar/sammanboende. Ansökan om jämkning prövas utan hänsyn till kapitaltillgångarnas storlek. Försäljningspriset på fastigheten utgick från åsatt taxeringsvärde plus . Jag ansåg liksom gode mannen att detta var ett skäligt pris eftersom L.S:s sambo A.S., var villig att köpa hennes andel. De hade gemensamt byggt huset och hade gemensam lagfart med hälften var. Det fanns inte anledning att försöka höja priset. Det gemensamma hemmet skulle vara kvar. Jag anser inte att L.S:s och A.S:s samboförhållande hade upphört bara /01:JO1 att hon fått behov av vård i sjukhem. Han avsåg att behålla det gemensamma hemmet, även för hennes behov att komma hem. I det bifogade svaret till anförde över- förmyndaren följande. På min begäran erhöll jag fullmakt från jur kand och jag har svarat på deras frågor. Frågan om godmanskap för L.S. aktualiserades av sambon . vid besök på överförmyndarens expedition . L:s barn V.J. begärde också god man för modern vid besök då deras tvister och osämja med A.S. L.S. var inne på Blåhaken för demensutredning. Jag begärde och fick läkarintyg för godmanskap . gjorde jag första besök hos L.S. och ytterligare ett besök . Hon ansåg egentligen inte att hon behövde någon annan att sköta hennes angelägenheter, men hon samtyckte till god man och godkände att A.S. skulle förordnas, då hon inte ville att någon utanför familjen skulle blandas in (se begäran om förordnande ). Efter inkomna yttranden kallade tingsrätten till förhandlingar där L.S. ej var närvarande. Beslut fattades efter tingsrättens kontakt med L.S. 97- 12-16 att utse två gode män, A.S. Båda skötte godmansuppdraget då tingsrätten efter A.S:s ansökan beslutade om hans entledigande. L.S. var då -98 på Wassarahem i väntan på sjuk- hemsboende. ansåg att det nu inte fanns anledning att hon skulle ha kostnader både för sjukhemsboendet och för sin del i fastigheten. Han begärde och fick läkarintyg som visade att L.S:s sjukdom framskridit så långt att hon inte förväntades kunna återvända till sitt tidigare boende och att hon inte bedömdes kunna göra ett adekvat beslut beträffande fastighets- försäljning. A.S., sambo , uppgav sig vara villig att köpa hennes del. De hade gemensamt byggt huset och hade gemensam lagfart med hälften var. Han avsåg att behålla det gemensamma hemmet, då deras samboförhållande inte skulle upphöra för att hon fått behov av vård i sjukhem. Hon skulle kunna komma hem. mannens bedömning av försäljningspriset: taxeringsvärdet plus ansåg även jag vara skäligt. Fastigheters taxeringsvärde skall normalt spegla av marknadsvärdet och i detta speciella fall var det inte befogat med värdering för att försöka få högre pris. Beträffande frågan om medgivande enl 16 kap 9 § FB: Som överför- myndare begärde jag inte yttrande av de närmaste anhöriga eftersom gode mannen H.B. Han hade informerat samtliga fyra barn och fått godkännande till försäljning av B.S., U.S. godkände inte, då hon tyckte att han skulle ta in anbud och sälja till högstbjudande. Försäljningen genomfördes med att jag som överförmyndare godkände köpebrevet, köpeskillingen betalats och sambon sökte och fick lagfart på hela fastigheten. L.S. avled . har kommenterat remissvaret. Jag har tagit del av i beslut i det aktuella tillsynsärendet (67-968-99). Inledningsvis vill jag framhålla att jag inte uttalar mig i frågan om över- förmyndarens beslut att lämna samtycke till försäljningen av fastighets- andelen är riktigt i sak. JO brukar nämligen inte uttala sig om myndig- heternas ställningstaganden i de sakfrågor som det ankommer på dem att avgöra. Vad gäller överförmyndarens handläggning av ansökan om tillstånd att sälja L.S:s fastighetsandel vill jag anföra följande. Av 14 kap. 11 § första stycket 3 (FB) framgår att en god man får överlåta huvudmannens fasta egendom endast med överförmyn- darens samtycke. I 16 kap. 9 § FB anges att innan överförmyndaren tar ställning till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, skall huvudmannen samt dennes make eller sambo och närmaste släktingar beredas tillfälle att yttra sig, om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Till förvaltningsåtgärd av större vikt hör bl.a. överlåtelse av fast egendom (jfr prop. 1993/94:251 s. 283). Utredningen ger visserligen vid handen att L.S:s barn var införstådda med att den gode mannen skulle komma att sälja fastighetsandelen. Trots det har det ålegat överförmyndaren att höra vart och ett av barnen om deras inställning till den aktuella försäljningen innan överförmyndaren behandlade frågan om tillstånd. Det är således inte tillräckligt att den gode mannen varit i kontakt med de nämnda personerna. Jag är därför kritisk till att överför- myndaren inte beredde barnen tillfälle att yttra sig innan beslut meddelades. Med anledning av vad anfört om överförmyndarens underlåtenhet att besvara brev vill jag anföra följande. Enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223) skall frågor från enskilda besvaras . Bestämmelsen innebär att den myndighet som fått en förfrågan från en enskild måste lämna någon form av svar och att svaret inte får dröja längre än nödvändigt. I brevet ställde ett antal frågor till överförmyndaren rörande fastighetsförsäljningen.