frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — Ärendet remitterades till för yttrande över om verket avsåg att ändra det allmänna rådet och vad som i så fall var skälet till att så ännu inte skett. yttrade sig genom överdirektören . I remissvaret anförde verket följande. De aktuella domarna lades in i domsregistret i socialförsäkringsadministra- tionens Intranät den 7 respektive . I ingressen till respektive dom angavs att de skulle komma att refereras (en uppgift som RFV inhämtat från Regeringsrätten). Direkt när man påbörjar en sökning i domsregistret finns en särskild länk till inlagda ". som domarna läggs in i domsregistret läggs också en uppgift om 2000/01:JO1 detta ut på Intranätet under rubriken . Där anges t.ex. att en ny dom lagts in och vad den rör för område. RFV har vidare gett ut en Rättsfallsöversikt som omfattar regeringsrättens domar juli 1998december 1999 (RFV Anser 2000:1). Under rubriken processuellt har de aktuella domarna tagits upp. I kommentaren till mål nr 3141-1998 har RFV noterat att vad som anges i RFV:s Allmänna Råd 1998:11 Socialförsäkringsnämnder om möjligheten att ändra ett beslut av en socialförsäkringsnämnd och som baserats på FÖD 1993:1 är aktuellt. När det gäller frågan om det Allmänna Rådet 1998:11 (sid. 31) ändrats får RFV anföra följande. fattades beslut om att förändra utgivningen av serien Allmänna Råd RFV rekommenderar fr.o.m. . En projektgrupp hade lämnat en rapport () som låg till grund för ställningstagandet. Den hittillsvarande serien ska ersättas av två nya serier, Allmänna Råd och Vägledningar. Allmänna råd ska endast innehålla om tillämpningen av författningar inom RFV:s verksamhetsområde. Vägledningar ska innehålla heltäckande beskriv- ningar av vad som gäller inom ett visst försäkringsområde. Skälen bakom förändringen är flera men bl.a. åstadkommer man en bättre överensstäm- melse med författningssamlingsförordningens definition av allmänna råd och vad Statsrådsberedningen uttryckt i Myndigheternas föreskrifter (Ds 1998:43). Också införandet av det nya offentliga rättsinformationssystemet har motiverat en översyn, ska alla gamla Allmänna Råd skrivas om och delas upp i de nya serierna. Vissa diskussioner om man ska göra ändringar i de gamla Allmänna Råden eller avvakta att de görs om i sin helhet har gjort att det här aktuella Allmänna Rådet 1998:11 ännu inte ändrats. Beslut har dock tagits om att ge ut ett ändringsblad och så kommer att ske . Av remissvar framgår att de åtgärder verket vidtagit med anledning av de aktuella rättsfallen är att lade in rättsfallen i socialförsäkringens intranät och något senare i samma månad redovisade rättsfallen i en av verket utgiven rättsfallsöversikt. I samband därmed angav i en kom- mentar till rättsfallet RÅ ref. 75 att det medförde att vad som angavs i Allmänna rådet 1998:11 rörande möjligheterna att ändra ett beslut av social- försäkringsnämnd inte längre var aktuellt. Beträffande orsaken till att ännu inte ändrat det Allmänna rådet 1998:11 i nu aktuellt avseende har verket hänvisat till att en förändrad utgivningsform av de allmänna råden är under förberedelse. Enligt 2 § förordningen (1998:739) med instruktion för Riksförsäkrings- verket skall verket bl.a. särskilt verka för att socialförsäkrings- och bidragssystemen tillämpas likformigt och rättvist. Verket skall också utöva tillsyn över försäkringskassorna och svara för utfärdande av de allmänna råd som fordras för tillämpningen av lagstiftningen inom sitt verksamhets- område. Jag kan inte underlåta att uttrycka min förvåning över att Riksförsäkrings- verket först förmedlade information till försäkringskassorna om de aktuella rättsfallen och vad de innebär bl.a. beträffande senaste tid- punkt för ändring av socialförsäkringsnämnds gynnande beslut. bakgrund av det ansvar verket har för att försäkringskassornas tillämpning av gällande författningar sker på ett likformigt sätt är det av utomordentlig vikt att information om rättspraxis snabbt sprids till försäkringskassorna. också anmärkningsvärt att inte oavsett planerna på en förändrad utgivning av de allmänna råden på- började arbetet på och gav ut ett ändringsblad till det Allmänna rådet 1998:11, särskilt som det gäller en för den enskilde så väsentlig fråga som från vilken tidpunkt ett för denne gynnande beslut av en socialförsäkrings- nämnd inte kan ändras. gäller således allmänna råd som i väsent- liga frågor strider mot Regeringsrättens avgöranden. har i remissvaret uppgett att det ska ge ut ett ändringsblad. för detta beslut har ännu inte något sådant ändringsblad sänts ut till kassorna. Jag har dock fått veta att är i slutskedet med arbetet att framställa Jag emotser besked av verket när ändringsbladet har sänts till Jag förutsätter att verket även i övrigt ser över de allmänna råden i den omfattning som Regeringsrättens avgöranden föranleder. Jag överlämnar en kopia av detta beslut till (Social- departementet) och socialförsäkringsutskottet för kännedom. Med den kritik som ligger i det tidigare sagda avslutar jag ärendet här. Miljö- och hälsoskydd samt djurskydd skyldighet att utreda och fatta beslut vid klagomål om överträdelser av villkor i täkttillstånd (Dnr 1016-1998) I en skrivelse till JO anmälde i . Han riktade på flera punkter kritik mot myndigheten i fråga om dess handläggning av ärenden rörande tillsyn m.m. över en bergtäktverksamhet på fastigheten 1:1 i kommun. anförde bl.a. följande. skickade han, tillsammans med andra närboende till täkten, en skrivelse till med klagomål mot att tillståndshavaren för täktverksamheten inte följde vissa av de särskilda villkor som meddelats för verksamheten. De fick inte något svar på skrivelsen. Vid ett besök hos återfanns skrivelsen som en aktbilaga i ett ärende rörande en ny ansökan från verksamhetsutövaren om fortsatt tillstånd till täktverksamhet på den aktuella fastigheten. hade således inte tagit upp klagomålet till behandling utan i stället fogat det till akten i ett ärende rörande en ny ansökan. hade inte heller tagit någon kontakt med de klagande och redogjort för hur klagomålet skulle behandlas. Till sin anmälan fogade kopior av den angivna skrivelsen samt ett flertal ytterligare handlingar rörande täktverksamheten. Efter remiss anförde i yttrande bl.a. följande. beviljade tillstånd enligt naturvårdslagen till bergtäkt på Åsandby 1:1 att för tiden fram till 1996-06- 30 göra ett uttag av högst bergmaterial. lämnade , med ett antal särskilda villkor, tillstånd enligt miljö- skyddslagen för ett sammanlagt högsta uttag av . Beslutet lände till omedelbar efterrättelse. Det senare beslutet överklagades av m.fl. till , vilken lämnade överklagandet utan bifall. meddelade ett nytt tillstånd för Anlägg- nings AB enligt naturvårdslagen till bergtäkt på Åsandby 1:1 att längst till utta högst bergmaterial. meddelade tillstånd enligt miljöskyddslagen för ett totalt uttag av med det årliga uttaget begränsat Ansökan om det senare tillståndet var ingiven till Klaganden vill ha granskat om gjorde rätt, dels när en skrivelse inte togs upp som klagomål utan fördes till ett nytt ansök- ningsärende, dels när inte kontakt togs med klagandena för redogörelse av hur klagomålet skulle komma att behandlas. I skrivelsen refereras omständigheter i samband med bl.a. de boendes överklagande av tillstånd , tillsynsbesök av och besök i täkten av kommuns miljö- och hälsoskyddsnämnd . Sammanfattningsvis anges att man med skrivelsen dels ville påvisa att inte följt de villkor som meddelats, dels att man hoppades att den omständigheten medförde att skulle avslå ansökan om fortsatt verksamhet i täkten. har alltså , i samband med att tillståndet över- klagades, företagit ett tillsynsbesök och bedömt de klagomål som framfördes i överklagandet. Tillståndet till täkt utgick och prövning av en ny ansökan om tillstånd pågick för skrivelsen hos Mot bakgrund härav har, i enlighet med vad som sist anges i skrivelsen, denna av uppfattats som i huvudsak utgörande en inlaga i den pågående prövningen. Skrivelsen har därför tillförts detta ärende. Tillståndsärendet har sedan behandlats i föreskriven ordning varvid de boendes synpunkter på vanligt sätt ingått i prövningen. Bl.a. anordnade ett offentligt sammanträde då de omkringboende var närvarande. Då åtgärderna bedömdes vara i enlighet med insändarnas önskemål har någon särskild information till dessa inte utgått. möjligheter till sådan information om handläggningen har också med tilltagande resursbrist på tillsynssidan blivit alltmer begränsade. kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Skrivelsen till upprättades efter en telefonkontakt med handläggare i ärendet rörande tillsyn över täktverksamheten. Vid denna kontakt framfördes att tillståndsinnehavaren inte följde för tillståndet givna villkor och att de kringboende ville att skulle agera. De fick till svar att det inte inkommit något klagomål i detta avseende, varför skrivelsen ingavs. Det framgår tydligt av denna att den utgjorde ett klagomål på en pågående verksamhet. I skrivelsen angavs också det diarienummer som avsåg ärende om det då gällande tillståndet. Genom att inte behandla skrivelsen som ett klagomål på den pågående verksamheten underlät att undersöka riktigheten i de i skrivelsen påstådda avvikelserna från villkoren. 6WI -2 (NEHUJ anförde i beslut bl.a. följande. har i sitt remissyttrande redogjort för delar av innehållet i skrivelsen . Jag vill till denna redogörelse lägga att skrivelsen inleddes med en rubrik i fetstil av följande lydelse Klagan över täktverksamhet som bedrivs på Åsandby 1:1 i kommun. Vidare lämnades i skrivelsen en beskrivning av påstådda överträdelser av villkor som gällde för verksamheten och som angavs ha framkommit vid miljö- och hälsoskyddsnämndens besök på täkten . Därvid påtalades bl.a. att det vid besöket noterats att det inte funnits något tätt och kantförsett underlag anslutet till en oljeavskiljare där oljehantering och tankning skulle 2000/01:JO1 ske, att stenkast utanför täktgränsen förekommit samt att vid skjutning av en salva tidigare, täktplanen frångåtts genom att brytningsriktningen I remissyttrande anförs att uppfattat denna skrivelse som i huvudsak utgörande en inlaga i den vid den aktuella tiden pågående prövningen av en ny ansökan från verksamhetsutövaren om tillstånd till fortsatt täktverksamhet på fastigheten. Jag finner dock att det av skrivelsens utformning klart framgår att den i första hand utgjort ett klagomål på den pågående verksamheten. Skrivelsen har innefattat påståenden om att verksamhetsutövaren inte följde vissa av de villkor som föreskrivits i det då gällande beslutet om tillstånd enligt miljöskyddslagen (1969:387). Miljöskyddslagen har numera, tillsammans med annan miljörättslig lagstiftning, sammansmälts i . I ärendet är dock föreskrifterna i miljöskyddslagen av intresse. hade, vid den tid då skrivelsen inkom till myndigheten och fram till , tillsynsansvar enligt miljöskyddslagen över den I ansvaret som tillsynsmyndighet ligger bl.a. en allmän skyldighet att vara lyhörd för befogade klagomål som rör den verksamhet som tillsynen avser och att se till att överträdelser av aktuella författningsföreskrifter och villkor i tillståndsbeslut möts med de åtgärder som påkallas av omständigheterna. Av miljöskyddslagen framgår att läns- styrelsen i ett fall som det förevarande haft möjligheter att fatta ingripande beslut gentemot verksamhetsutövaren, om denne överträtt villkor i till- Enligt 40 § tredje stycket i lagen fick i ett sådant fall tillsynsmyndigheten förelägga tillståndshavaren att vidta rättelse. vid fall av överträdelser av dylika villkor en anmälan till åtal komma i fråga, vilket det åligger tillsynsmyndigheten att göra under vissa förhållanden (se JO:s ämbetsberättelse 1988/89 s. 382). Med hänsyn till vad som anförts i skrivelsen från de närboende hade det ålegat att i vart fall utreda riktigheten i det som angavs om överträdelser av villkor i tillståndet. ärendet inte anfört något om att man vidtagit sådana åtgärder med anledning av det som påtalades i skrivelsen eller att man ens beaktat det påtalade utifrån sitt ansvar som tillsynsmyndighet. Inte heller av utredningen i övrigt framkommer att så har skett. Jag är kritisk mot underlåtenhet i Vad gäller den formella hanteringen av skrivelsen vill jag anföra följande. och de övriga personer som undertecknat skrivelsen var närboende till den aktuella täktverksamheten. Av vad som framkommit i ärendet drar jag slutsatsen att de varit att anse som sakägare enligt miljö- Vid sådant förhållande medför en anmälan från dem till läns- styrelsen om att verksamhetsutövaren inte följt vissa villkor som uppställts i tillståndsbeslutet enligt miljöskyddslagen att det hos uppstår ett ärende som skall avslutats genom ett formligt beslut som kan överklagas. Därigenom kan sakägarna få till stånd en överprövning av frågan om åtgärder skall vidtas enligt miljöskyddslagen eller ej. behandlat skrivelsen på detta sätt. Något särskilt ärende har inte lagts upp hos myndigheten och något beslut som kunnat överklagas har uppenbarligen inte Även i detta hänseende har förfarit felaktigt. Kritik mot för att i ett beslut ha (Dnr 1436-1998) begärde att JO skulle ta ställning till om Veterinära handlat korrekt när den i ett beslut rörande disciplinansvar för veterinär kritiserat anmälarna. Av nämndens beslut, som fogats till anmälan, framgick följande. dels för att han inte vårdat deras katt på ett tillfredsställande sätt, dels för att han bemött dem på ett osympatiskt och manipulativt sätt. klinikveterinären för att han medvetet underlåtit att fastställa orsaken till att katten avled. lämnade i beslutet anmälan Nämnden uttalade i skälen för beslutet, sedan den konstaterat att någon kritik inte kunde riktas mot de båda veterinärerna, följande. Enligt nämndens åsikt bör däremot kraftig kritik riktas mot djurägarna från djurskyddssynpunkt för att de inte genast ville medverka till att förkorta anförde i infordrat remissvar följande. Enligt 18 § lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket är det en uppgift för nämnden att pröva frågor om disciplinansvar eller återkallelse av legitimation m.m. för veterinärer som anmäls till nämnden. också, i anhängiggjorda ärenden, anmäla veterinärer till åtal (30 §). Även om förfarandet inför nämnden är ett s.k. tvåpartsförfarande, har nämnden ett eget utredningsansvar. Enligt 26 § samma lag är nämnden skyldig att se till att varje ärende blir tillräckligt utrett. enligt 1 kap. 9 § regeringsformen, att nämnden i sin verksamhet är skyldig att beakta allas likhet inför lagen samt att iaktta saklighet och opartiskhet. I det aktuella ärendet var djurskyddsaspekterna särskilt framträdande. som då träder i förgrunden är bestämmelsen i 2 § djurskyddslagen (1988:534), att djur skall behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande. Denna lagregel, den kanske mest grundläggande för alla som har med djur att göra, måste då bilda bakgrunden för nämndens prövning, och utrednings- ansvaret blir då särskilt påtagligt. För att rätt kunna bedöma den anmälde veterinärens ansvar för inträffade händelser, måste nämnden så gott som undantagslöst fråga sig vilket ansvar som ligger på andra som också har tagit befattning med djuret och hur ansvaret bör fördelas dem emellan. märker i detta sammanhang att nämnden har fått en sådan sammansättning att även djurägarintressena och allmänintresset är företrädda i nämnden (19 § andra stycket behörighetslagen; se vidare prop. 1993/94:139 s. 25 och 32); nämnden har således fått kompetens att göra sådana mera allsidiga Att inte göra en sådan prövning, när ärendet de facto berör både djurägaransvaret och veterinäransvaret, vore inte sakligt och opartiskt. Härtill kommer att det är väl känt att nämndens bedömningar ofta bildar utgångspunkten för en prövning som sker i andra instanser, t.ex. i skadeståndsprocesser, försäkringstvister eller anmälningar till åtal (16 kap. 13 § ). Av det skälet har nämnden sett det som sin uppgift att, när det finns fog för det, även göra mera allmänna uttalanden om ansvarsfrågorna så att veterinäransvaret inte kommer att stå där isolerat utan kunna ses i belysning av det ansvar som åvilar andra som också har haft ett ansvar för skötseln av djuret. Det anmälda ärendet var mycket inflammerat. Av det skälet ansåg sig nämnden böra ge tillkänna sin åsikt rörande ansvarsfördelningen på ett sätt som inte kunde missförstås. Som framgår av beslutet stod hela nämnden bakom de uttalanden som gjordes, alltså även de båda ledamöter som I tydlighetens intresse bör sägas att nämnden självfallet inte är behörig att vidta några myndighetsåtgärder mot en anmälare. Så har heller inte skett. Den kritik som i skälen riktades mot djurägarna har enbart haft det syfte som nyss har beskrivits. Nämndens beslut har överklagats till länsrätten i (dnr 1045- 98) av den ene av djurägarna. I överklagandet har djurägaren tagit upp frågan om nämndens kritik mot honom var befogad. Om länsrätten menar att nämnden har placerat djurskyddsansvaret fel, bör den rimligen också uttala sig i den delen. JO lånade in akt samt infordrade Länsrättens i län dom i det överklagade målet. Enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar jämfört med 18 och 31 §§ lagen om behörighet att utöva veterinäryrket prövar länsrätten Veterinära beslut i frågor om disciplinansvar, frågor om återkallelse och begränsning av legitimation samt andra frågor som avses i 1317 §§, vilka behandlar återkallelse av legitimation och annan Även om det från J.Å:s sida måste framstå som att ut- talandena inte varit nödvändiga som motivering för nämndens beslut kan överklagandet, såvitt det avser uttalandena, som en följd av det anförda inte prövas av länsrätten. 6WI -2 (NEHUJ anförde i beslut följande. I 18 § lagen om behörighet att utöva veterinäryrket anges vilka huvudupp- gifter som har. Den skall pröva disciplinfrågor, legitimationsfrågor, andra behörighetsfrågor och frågor om veterinärernas rätt att förskriva alkohol och narkotika. Nämnden får också som nämns i remissvaret, i anhängiggjorda ärenden anmäla veterinärer till åtal (30 §). Nämndens verksamhet avgränsas uttömmande av föreskrifterna i behörig- Någon uppgift att utöva tillsyn över efterlevnaden av djurskydds- lagen (1988:534) har inte ålagts nämnden. Ansvaret för sådan tillsyn tillkommer i första hand och kommunala nämnder (24 § djurskyddslagen). Även då inte var en självständig myndighet utan en del av och fattade sina beslut i verkets namn fram till var nämndens verksamhet separerad från funktion som tillsynsmyndighet. Ansvaret för att tillse efterlevnaden av djur- skyddslagen var således då som inte en sak för . från tidigare organisation av nämndverksamheten härrörande rätt att uttala sig som ett led i tillsyn av djurskyddsfrågor föreligger således inte. Bestämmelser om handläggningen i återfinns i 2335 §§ Därutöver gäller att som en självständig förvaltningsmyndighet har att följa föreskrifterna i förvaltningslagen (1986:223) i den mån dessa kompletterar vad som anges i behörighetslagen. Enligt 20 § förvaltningslagen skall beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende i princip innehålla de skäl som har bestämt utgången av ärendet om detta avser myndighetsutövning mot enskild. Jag konstaterar att i sitt beslut i anledning av det av J.Å. anhängiggjorda disciplinärendet motiverat sitt beslut i enlighet med vad förvaltningslagen föreskriver och att nämnden på anförda grunder funnit att kritik inte kunde riktas mot någon av de anmälda veterinärerna. ankommer inte på mig att anlägga några synpunkter på innehållet eller utformningen av nämndens motivering för denna ståndpunkt. Vad jag däremot reagerar mot är att nämnden i sin motivering går vidare och i ett särskilt stycke för sig i avsnittet om nämndens bedömning uttalar kritik från djurskyddssynpunkt mot de anmälande djurägarna för att de inte genast ville medverka till att förkorta kattens lidande. intryck av att nämnden tagit på sig en roll som tillsynsorgan enligt djur- skyddslagen, en roll som nämnden enligt vad som framgår av det ovan- stående inte har. I remissvaret har angetts att nämnden har ett utredningsansvar enligt 26 § behörighetslagen och att den som alla andra myndigheter skall beakta regeringsformens stadganden om att iaktta saklighet och opartiskhet. den bakgrunden har nämnden ansett det nödvändigt att i flertalet ärenden fråga sig vilket ansvar som ligger på andra som har tagit befattning med det i ärendet aktuella djuret och hur ansvaret skall fördelas dem emellan. Jag har viss förståelse för detta resonemang. Det torde ofta i ärenden av förevarande slag röra sig om komplicerade sammanhang där förklaringar till det inträffade inte är entydiga, där behandlingsinsatser inte är självklara och där ansvarsfrågan måste vägas mellan olika inblandade. Att nämnden därför i sin utredning och under sina överväganden kommer in på olika aspekter på händelseförloppet är ofrånkomligt. Att också en diskussion kan uppkomma kring t.ex. djurägarens förhållanden i sammanhanget får anses naturligt. vilken omfattning det kan vara befogat att redovisa dessa överväganden i motiveringen för nämndens beslut angående de anmälda veterinärernas ansvar för det inträffade är inte så lätt att ange. Enligt min mening bör nämnden överväga restriktivitet i detta avseende och undvika att formulera sig i negativt värderande termer angående djurägarens insatser. Det är ju inte dennes utan veterinärens förfarande som är under granskning och bedöm- Under alla förhållanden ställer jag mig avvisande till förfarandet att nämnden i sitt beslut redovisar sina resonemang kring de anmälande djurägarnas befattning med djuret i den form som här har skett. Förfarandet är också betänkligt ur den aspekten att djurägaren som anmälare kommer i fokus för nämndens bedömning utan att denne varit beredd på att så skulle kunna bli fallet. Vid tillkomsten av behörighetslagen ansågs det viktigt att ge djurägaren en rätt att vara anmälare. särskilt att människors känslomässiga förhållanden till framför allt sällskaps- djur måste beaktas (prop. 1993/94:139 s. 33). Jag ser en viss diskrepans mellan detta uttalande och nämndens skrivning med kritik av anmälarens I det sammanhanget aktualiseras också frågan om det är i överensstämmel- se med grundläggande förvaltningsrättsliga principer att en person som uppträder som anmälare offentligen kritiseras för sitt handlande utan att personen fått uttrycklig möjlighet att kommentera sitt Rättssäkerhetsintressen gör sig gällande inte bara när det gäller den anmäldes utan också när det gäller anmälarens situation. Av akten i ärende framgår visserligen att en av de anmälda veterinärerna i sitt yttrande till nämnden över den kritik som anmälarna riktat mot honom uttalat att han ur djurskyddssynpunkt beklagade att katten fick lida längre än nödvändigt genom att ägaren inte gav sitt tillstånd till avlivning. När nämnden gav J.Å. tillfälle att i sin tur yttra sig över vad veterinären framfört angavs inte särskilt att de borde kommentera sitt eget agerande. Så skedde inte heller, låt vara att J.Å. svar ställde frågan hur det ur djurskyddssynpunkt kunde vara förenligt med strävan att begränsa kattens lidande att efter kattens död göra försök till återupplivning, vilket enligt journalen skedde. Jag kan inte göra någon annan bedömning än att den skarpt formulerade kritiken mot djurägarna i nämndens beslut måste ha kommit som en för dem oväntad och obehaglig överraskning. Någon möjlighet att i detta avseende få en ändring till stånd är som framgår av länsrättens dom inte möjlig inom ramen för det ordinarie överprövningssystemet. Vad jag nu anfört innebär inte att jag anser att kommunicering med anmälaren skulle rättfärdiga nämndens förfarande. Jag har bara velat ifråga- sätta detsamma även ur ett allmänt förvaltningsrättsligt perspektiv. I förlängningen innebär förfarande att i anmälda ärenden ta ställning till frågan om anmälarens eventuella skuld en risk för att en anmälare, som anser sig ha fog för en anmälan mot en veterinär, med vetskap