frsrdg · GO04RR9 · 2001-01-01 00:00:00 — Vidare anser verket att har konkurrensfördelar gentemot Motormännen genom att , vid utförande av tjänster där besiktningsmoment ingår, kan erbjuda två tjänster, medan Motormännen enbart kan erbjuda en. Detta är dock inte en situation som skapat utan ett resultat av de regler som styr verksamheten. anser att det finns två vägar att undanröja det hinder som den legala ensamrätten innebär för att få till stånd en fungerande marknad, nämligen att inskränka verksamhetsområde till enbart myndighetsutövning eller att avveckla ensamrätten till förmån för ett öppet system med ackrediterade kontrollorgan. Regeringen beslutade att inte vidta någon åtgärd med anledning av framställning. Regeringen hänvisade till beslut om fortsatt ensamrätt för AB , samt att framhållit vikten av att göra en avgränsning av de verksamheter som ligger utanför den kontrollverksamhet som utförs med stöd av lagen om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet och den verksamhet där bolaget konkurrerar med ackrediterade provnings- och kontrollföretag. Vidare anför regeringen att förändringar har genomförts i bolagsordningen och en tydligare avgränsning mellan konkurrensutsatt och monopolbaserad verksamhet har införts internt i bolaget. Det är, enligt regeringens uppfattning, ännu för tidigt att dra några slutsatser om effekterna av dessa förändringar. Enligt lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet ska besiktningsorgan ha en sådan ställning och besiktningsverksamheten en sådan inriktning att organens oberoende ställning inte kan ifrågasättas. Angelägenheten av en tydlig avgränsning mellan verksamhet som bedrivs med ensamrätt och verksamhet som är konkurrensutsatt ska ses även mot bakgrund av detta krav i lagen. har på försök sålt vissa reservdelar som glödlampor och torkarblad. Försäljningsverksamheten har varit mycket begränsad. Företaget har inte heller planerat att påbörja försäljning av ytterligare reservdelar som avgassystem eller komponenter till bromssystemen. ningsverksamhet skulle kunna medföra misstankar om att bolaget i sin besiktningsverksamhet har ett kommersiellt intresse av att finna brister. Bolaget skulle också komma i en konkurrenssituation med lokala verkstäder som eventuellt också ingår i Kontrollerad bilverkstad och hos vilka AB gör stickprovskontroller. En sådan situation skulle även indirekt innebära en konkurrenssituation med en av aktieägarna, . föreligger en konflikt med en annan av aktieägarna, , vars dotterbolag, , bl.a. säljer konditionstester av begagnade bilar. Om den görs i samband med en kontroll- eller registreringsbesiktning kostar den . Grundstommen är innehållet i den vanliga besiktningen. Utöver besiktningsprotokollet får fordonsägaren ett tilläggsprotokoll. I detta noteras sådant som ligger utanför kontrollbesiktningen. På besiktningsprotokollet finns logotype, inte BTIAB:s namn. Bilägaren väljer själv om årets kontrollbesiktning ska ingå eller inte, det påverkar inte avgiften. Även om prissättningen eller användningen av firmanamnet på besiktningsprotokollet inte förefaller orimlig skapas en konkurrensfördel i förhållande till andra företag. Nuvarande konkurrenslag (1993:20) trädde i kraft . Lagen syftar till att undanröja och motverka hinder för en effektiv konkurrens i fråga om produktion av och handel med varor, tjänster och andra nyttigheter. Lagen bygger på den s.k. förbudsprincipen vilket innebär att det i lagtexten finns preciserade förbud mot förfaranden som begränsar konkurrensen. Den som bryter mot förbuden kan drabbas av sanktioner. Konkurrenslagen innehåller två generella förbud - ett mot konkurrensbegränsande samarbete (6 §) och ett mot missbruk av dominerande ställning (19 §). Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete innebär att samarbete mellan företag inte är tillåtet om syftet eller resultatet är att konkurrensen hindras, begränsas eller snedvrids på ett märkbart sätt. Samarbete mellan företag kan ha positiva effekter som överväger nackdelarna för konkurrensen. För sådana avtal kan besluta om undantag. Förbudet mot missbruk av dominerande ställning innebär att ett företag inte får missbruka sin ställning till att konkurrera ut andra företag på samma marknad. Ett företag får t.ex. inte använda sig av diskriminering eller underprissättning för att eliminera en konkurrent. Om ett dominerande företag tillämpar priser som ligger under vad som normalt skulle behövas för att täcka kostnaderna och syftet är att slå ut konkurrenter eller försvåra för andra att komma in på marknaden kan detta betraktas som en oskälig prissättning. Det går inte att få undantag från förbudet mot missbruk av dominerande ställning. När ett klagomålsärende kommer in till bedöms ärendets vikt och om verket ska göra en särskild utredning i ärendet. har möjlighet att vid vite ålägga företag att upphöra med överträ delser av förbuden. På talan av kan dessutom besluta om en s.k. konkurrensskadeavgift. Tingsrättens dom kan överklagas till . I en dom i dömdes att betala i konkurrensskadeavgift. fann, liksom , att SJ missbrukat sin dominerande ställning genom underprissättning vid en upphandling av länstrafik i , och . väckte talan hos och yrkade att SJ skulle betala en konkurrensskadeavgift på . Verket menade att SJ uppsåtligen genom underprissättning överträtt konkurrenslagens förbud mot missbruk av en dominerande ställning. Verket menade att SJ underprissatt sitt anbud i syfte att slå ut en konkurrent, , från marknaden eller hindra nya företag från att komma in på den. När redovisar skälen för sin dom skriver man bl.a. att otillåten underprissättning anses vara för handen "bl.a. när ett dominerande företag vid sin prissättning tillämpar priser som understiger företagets genomsnittliga rörliga kostnader. Vid sådant förhållande följer en presumtion för att det dominerande företaget haft till syfte att eliminera eller allvarligt försvaga en eller flera av sina konkurrenter. Samma bedömning gör sig gällande för det fall ett företag tillämpar en prispolitik som innebär att man inte får täckning för sina genomsnittliga totala kostnader för att tillhandahålla produkten i fråga, varvid det dock också krävs att det visas att prissättningen ingår som ett led i en plan för att eliminera eller allvarligt försvaga konkurrenter". Vidare skriver att anbudet från SJ understeg såväl de totala som rörliga kostnader som SJ haft att räkna med för att få täckning för sina kostnader. har funnit att SJ missbrukat sin dominerande ställning. För att konstatera att överträdelsen skett uppsåtligen är det enligt tillräckligt att det visas att SJ inte kunde ha varit omedvetet om att det påtalade förfarandet begränsade konkurrensen. presenterade rapporten i - problem och förslag (rapportserie 2000:1). Enligt har kommuner, landsting och statliga myndigheter i ökad utsträckning börjat bedriva näringsverksamhet på konkurrensmarknader, dvs. sådana marknader där det redan finns företag. har tagit emot ett stort antal klagomål från företag som anser att den offentliga aktörens priser understiger kostnaderna för verksamheten. I rapporten nämns som exempel att verket fått klagomål mot . Förhållandet att har fortsatt ensamrätt att bedriva kontrollbesiktning är enligt uppgift från motivet till att verket inte inlett en särskild utredning av Motormännens klagomål. Enligt verket är inte konkurrenslagstiftningen användbar så länge monopolet finns kvar. anser att det är positivt med en ändamålsenlig kostnadsredovisning. Det är dock inte tillräckligt för att hindra konkurrenssnedvridande korssubventionering mellan monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet. Verket menar att det är i princip omöjligt att fördela gemensamma kostnader på olika verksamheter så att fördelningen blir korrekt utifrån faktisk resursanvändning. Fördelningsmetoder och bedömningar blir osäkra och godtyckliga. Det gäller enligt verket särskilt när monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet bedrivs inom samma organisation. Avsikten med underprissättning är i regel att erhålla merinkomster genom att höja priserna efter det att konkurrenterna eliminerats. Merinkomsterna ska då överstiga de förluster som uppstår genom den tidigare lägre prisnivån. Enligt visar erfarenheterna att konkurrenslagen inte är ett effektivt medel att komma till rätta med vad som kan benämnas en skattesubventionerad konkurrens. Det beror bl.a. på att offentliga aktörer oftast inte har för avsikt att via prissättningen slå ut konkurrenter. Det är vidare oklart i vilken utsträckning konkurrenssnedvridningar som kan följa av en sammanblandning av myndighetsutövning och affärsverksamhet kan lösas med konkurrenslagen. Om konkurrensbegränsningen inte är ett uttryck för den fria partsviljan utan är, enligt förarbetena till konkurrenslagen "en direkt och avsedd effekt av lagstiftning eller en ofrånkomlig följd av denna" är lagen inte tillämplig. Konkurrenslagstiftningen är, enligt , inte en ändamålsenlig väg att lösa dessa problem. Enligt är reglerna oklara för när myndigheter och statliga monopolföretag får driva näringsverksamhet på en konkurrensmarknad. Statskontoret har på regeringens uppdrag kartlagt i vilken utsträckning offentliga aktörer bedriver kommersiell verksamhet. Särskild uppmärksamhet har ägnats situationer när sådan verksamhet kombineras med myndighetsutövning. En slutrapport redovisades . Statskontoret föreslår vissa åtgärder för alla statliga kommersiella verksamheter: begreppet uppdragsverksamhet bör definieras, krav på särredovisning av avgiftsintäkter i konkurrens och inrättande av en tillsynsfunktion för offentlig kommersiell konkurrensutsatt verksamhet. överlämnade regeringen propositionen Konkurrenspolitik för förnyelse och mångfald (prop. 1999/2000:140) till . I propositionen diskuteras bl.a. problem som är förknippade med när myndigheter har ensamrätt att bedriva viss verksamhet och bedriver verksamhet i konkurrens på ett angränsande område. För att undanröja konkurrenskonflikter mellan privat och offentlig sektor har "Rådet för konkurrens på lika villkor" inrättats av regeringen. Ett förslag i propositionen är att får i uppdrag att i samarbete med överväga generella regler för myndigheters verksamhet i konkurrens med exempelvis småföretag. Slutsatserna i Statskontorets ovan refererade rapport ska också vara ett underlag för analys. Ägarnas styrning av bolaget beslutade (prop. 1963:91, SU 1963:83, bet. 3LU 1963:22, rskr. 184, rskr. 198) att allmän periodisk fordonskontroll skulle införas från . Syftet var att främja en förbättrad trafiksäkerhet. Denna säkerhetsinspektion skulle gälla i princip alla motorfordon och släpvagnar äldre än . Ett aktiebolag bildades för verksamheten i vilket staten äger av aktierna. Aktiekapitalet bestämdes till . Intressenterna i övrigt var: Kungliga Automobil Klubben, , , , , , Näringslivets trafikdelegation, bilförsäkringsföretagen och . Bolaget skulle ha rätt att ta ut avgifter för förrättningarna. Avgifterna skulle baseras på självkostnader och fastställas av Kungl. Maj:t (regeringen). Vid tiden för detta riksdagsbeslut svarade för registrerings- och typbesiktning, löpande fordonskontroll, prov för körkort och trafikkort samt utbildande och utredande uppgifter. Därutöver utförde polisen s.k. flygande inspektion. Dessutom kontrollerades vissa statliga fordon i särskild ordning. Förutom denna fordonskontroll genomfördes viss frivillig kontroll genom bilverkstadsbranschen och motororganisationerna. Kontrollerna utfördes vid ett trettiotal bilprovningsanstalter som tillkommit på privat initiativ. I den utredning (SOU 1962:29) som föregick beslut diskuterades olika sätt att organisera säkerhetsinspektionen. Det slutliga förslaget blev att , , skulle få bilda ett privatägt aktiebolag som skulle ombesörja säkerhetsbesiktningen. Förslaget hade lagts fram av MRF, bl.a. mot bakgrund av strukturförändringar och rådande överkapacitet inom bilreparationsbranschen. Som ett alternativ till huvudförslaget anvisade utredningen möjligheten att verksamheten i stället uppdrogs åt ett särskilt statligt aktiebolag. Under remissomgången förordade ett stort antal remissinstanser att basen för det föreslagna aktiebolaget skulle breddas till fler intressenter eller att skulle byggas ut för ändamålet. Departementschefens slutsats var att den lämpligaste organisationsformen var ett aktiebolag, där staten har det avgörande inflytandet och bilismens organisationer och bilverkstadsbranschen ingår som medintressenter. AB verksamhet startade som bestämmelserna om den allmänna periodiska fordonskontrollen trädde i kraft. Bolagsbildningen ägde rum . Besiktningsverksamhet startade på några orter. bildades har bolaget haft i stort sett samma aktieägare. Förändringarna består dels i att ägarna bytt namn, dels i att Näringslivets trafikdelegation upplöstes 1980 och uppgick i . förvärvades av de tre motororganisationerna KAK, M och MHF. Vid en fondemission 1994 gjordes vissa förändringar inom gruppen Bilförsäkringsföretagen. Se vidare avsnittet Ägarstruktur och utdelningar. AB ägs alltså fortfarande till av svenska staten. Övriga aktier ägs av (), (), (), (), (), Kungliga Automobil Klubben (), () och (). Riksdagsbeslut om konkurrens eller fortsatt ensamrätt beslutade om fortsatt ensamrätt för AB att utföra återkommande fordonskontroll. Flera utredningar hade föregått beslutet och hade tidigare behandlat ärendet. tog 1991 ett principbeslut om privatisering. beslutade att AB monopol skulle upphöra. beslutade att senarelägga genomförandet. kom så beslutet om fortsatt ensamrätt. I det följande beskrivs ärendets behandling. gav regeringen bemyndigande att privatisera 34 namngivna statligt ägda bolag (prop. 1991/92:69, bet. NU10, rskr. Genom detta bemyndigande fick regeringen möjlighet att sälja aktier i dessa företag och i övrigt omstrukturera dem samt även förvärva aktier som led i förberedelser för försäljningar. AB var ett av de bolag som omfattades av bemyndigandet. I trafikutskottets yttrande (1991/92:TU2y) till näringsutskottet anförs att arbetar under kommersiella betingelser men i begränsad konkurrens. Utskottet förutsatte därför att regeringen, inför försäljningen av statens aktier, skulle överväga hur konkurrensbegränsningen kunde reduceras eller elimineras. godkände regeringens förslag att AB monopol på kontrollbesiktning av fordon skulle upphöra (prop.1993/94:167, bet. TU35, rskr. skulle fristående besiktningsföretag som ackrediterats av SWEDAC få utföra dessa besiktningar. fattade beslut (prop. 1994/95:69, bet. TU8, rskr. 137) om att AB skulle få utföra kontrollbesiktningar med ensamrätt fram till . Regeringen hade föreslagit att genomförandet skulle senareläggas till . Utskottet ansåg dock att tiden skulle förlängas ytterligare . Därmed skulle rådrum skapas för regeringen att försäkra sig om att en avreglering av kontrollbesiktningen inte skulle leda till att trafiksäkerheten, miljön eller servicen försämrades eller att kostnaderna ökade. I samma beslut antog regeringens förslag till ny lag om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet. Detta var en följd av tidigare beslut att avveckla riksprovplatssystemet, vilket i sin tur hade beslutats som godkändes. Enligt beslutet skulle lagen träda i kraft och gälla till utgången av 1997. överlämnade regeringen en skrivelse till (skr.1995/96:93) om organisationen av den periodiska fordonskontrollen. Regeringen bedömde att ytterligare underlag behövdes beträffande vissa frågor om bl.a. servicen i glesbygd och kvalitetskontroll innan ett förslag till lösning av organisationen av den periodiska fordonskontrollen kunde föreläggas . I regeringens budgetförslag (prop.1996/97:1, utg.omr. 22) ingick förslag om organisationen av den periodiska fordonskontrollen. Regeringen föreslog att AB monopol i fråga om kontrollbesiktningar skulle bibehållas. Det innebar att lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet gavs fortsatt giltighet. Regeringen ansåg att denna lösning av trafiksäkerhetsmässiga, miljö- och regionalpolitiska skäl sammantaget bäst skulle tillgodose landets och fordonsägarnas behov av en kompetent och väl fungerande besiktningsorganisation. Regeringen betonade också att minst samma krav ska gälla för den fortsatta besiktningsverksamheten vid som gäller för övriga aktörer på provnings- och kontrollmarknaderna. En klar avgränsning ska göras av de verksamheter som bedrivs i konkurrens. Sådana verksamheter bör bedrivas i dotterbolag. Enligt propositionen är det regeringens avsikt att utveckla ägarstyrningen i samverkan med övriga delägare. Tydliga resultat- och avgiftsmål bör fastställas och bolagets framtida verksamhetsinriktning ses över. På verksamheten ska ställas marknadsmässiga avkastningskrav och bolaget ska inom den konkurrensutsatta verksamheten upprätthålla god effektivitet. Inkomster från monopolverksamheten får inte användas inom den konkurrensutsatta verksamheten. Effektiviteten i hela verksamheten bör jämföras med andra besiktningsföretag och med motsvarigheter i andra länder. Regeringens förslag godkändes av (bet. 1996/97:TU1, rskr. Revisorernas skrivelse om statens roll som ägare revisorer har granskat statens roll som ägare av majoritetsägda bolag (rapport /98:2, skr. 1997/98:RR9). Revisorerna bedömde att det finns behov av tydligare mål och styrning från staten som ägare. Det behövs också bättre uppföljning av den statliga verksamheten. Enligt revisorerna fanns starka skäl för att regeringen utformar riktlinjer för styrningen av de statliga bolagen. Dessa kan omfatta principer för krav på avkastning och utdelning, val av styrelseledamöter och styrelsens arbetsformer, utnyttjande av revisorer samt synen på vilka typer av kvalitetsmål som kan ställas på bolag som helt eller delvis har andra syften än rent kommersiella. Som ovan nämnts efterlyste revisorerna tydligare syftesbeskrivningar och fler preciserade verksamhetsmål. Enligt revisorerna borde ägaren, för bolag som opererar i monopolställning, ställa upp både ekonomiska mål och kvalitetsmål som är tillräckligt konkreta för att kunna följas upp, utan att för den skull vara på en alltför detaljerad nivå. Revisorernas förslag behandlades av som hänvisade till det omfattande utvecklingsarbete som utskottet ansåg pågick i (bet.1997/98:NU15) Utskottet ansåg att den granskning som revisorerna gjort var förtjänstfull och väl ägnad att ligga till grund för ytterligare arbete i frågan. Utskottet förutsatte att regeringen skulle ta till sig vad revisorerna anfört och senare återkomma till i ärendet. Nedan sammanfattas revisorernas förslag. Därefter beskrivs hur ägarna styr och hur staten i övrigt agerar som ägare i de avseenden som på olika sätt behandlas i revisorernas skrivelse. Mot bakgrund av vad som framkom i granskningen föreslog revisorerna följande: För alla statliga bolag bör det övergripande syftet med verksamheten vara tydligt formulerat i bolagsordningen. Det är särskilt viktigt när bolaget har helt eller delvis andra mål än rent kommersiella. För bolag som helt saknar andra krav än rent kommersiella bör detta tydligt framgå av bolagsordningen. Mer preciserade verksamhetsmål bör formuleras i ägardirektiv som antas på bolagsstämma. Några andra skriftliga styrdokument än bolagsordning och ägardirektiv bör i princip inte nyttjas i den direkta styrningen av de statliga bolagen. I den mån andra regleringar är aktuella, t.ex. prisregleringar där beslut i enskilda fall fattas av regeringen, kan det anges i bolagsordning eller ägardirektiv att så är fallet. När krav ställs på statliga bolag att utföra anslagsfinansierade tjänster bör möjligheten att upphandla tjänsten i konkurrens beaktas. De ekonomiska kraven på statliga bolag bör preciseras, så att det alltid framgår om bolaget syftar till att bereda ägaren/ägarna största möjliga långsiktiga avkastning eller om något annat ekonomiskt mål gäller. I den mån någon typ av självkostnadsprissättning används bör det av regeringen preciseras hur en sådan ska tillämpas. Alla bolag med vinstkrav bör ha tydliga avkastningskrav och en utdelningspolicy som är så formulerad att utdelningen blir förutsägbar i förhållande till den eventuella vinst som bolaget genererar. De flesta statliga bolag lämnar kvartals- eller tertialrapporter som bör underlätta den löpande ekonomiska uppföljningen av bolagens verksamhet. Uppföljningen av bolagens verksamhetsmål kan emellertid förbättras. En möjlighet är att ålägga bolagen att i sina årsredovisningar redovisa resultatet av verksamheten med utgångspunkt från verksamhetsmålen. Regeringen bör få i uppdrag att komplettera den årliga redogörelsen för företag med statligt ägande med uppgifter om mål och riktlinjer för företagen samt i vad mån verksamhetsmålen uppnåtts. Regeringen bör verka för att riksdagsledamöternas närvarorätt på bolagsstämman ska omfatta alla bolag som ägs till av staten. har en revisor i de flesta bolag som på ett eller annat sätt har samhällsåtaganden. Det råder en viss osäkerhet kring roll som revisor i statliga bolag och verkets förmåga att bedriva revision av samhällsåtaganden. revisorer konstaterade också att det föreligger behov av mer kontakter mellan ägarföreträdare och revisorer för de statliga bolagen. bör utveckla ett gemensamt förhållningssätt samt rutiner för revisionen av de statliga bolagen. Styrelseledamöternas roll i de statliga bolagsstyrelserna behöver klargöras. Styrelseledamöter, främst nyutnämnda, bör få en systematiserad information av ägaren om de mål och krav som ägaren har ställt upp för bolaget. Vid behov bör möjlighet ges till introduktionsutbildning i allmän bolagskunskap. Utnämningar av nya styrelseledamöter bör göras i dialog mellan ägare, företagsledning och övriga styrelseledamöter i syfte att ta tillvara olika erfarenheter och önskemål. Kompetensbehovet bör vara styrande för valet av ledamöter. Val av departementsföreträdare bör göras efter samma kriterier som övriga styrelseledamöter. Personer inom departement som arbetar med ärenden rörande mål och måluppföljning för bolaget ifråga ska inte sitta i styrelsen för bolaget. Bakom detta ligger att sektorspolitik och affärsmässighet kan stå i motsats till varandra. I revisorernas skrivelse diskuteras även möjligheten att konflikter kan uppstå mellan styrelseordföranden och en departementsföreträdare. Ordförandens roll kan anses bli mer oklar när en departementsföreträdare finns i styrelsen, då det normalt åligger ordföranden att sköta kontakterna med ägaren. Regeringen bör göra en översyn av vilka dotterbolag till de nuvarande statliga bolagen som inte ska kunna säljas utan godkännande. Försäljning av dotterbolag till statliga bolag skall i normalfallet inte underställas . Bolagsordning och konsortialavtal för AB Det övergripande syftet med verksamheten är formulerat i bolagsordningen. Enligt bolagsordningen (3 § Föremål för bolagets verksamhet) har bolaget till föremål för sin verksamhet att utföra i vägtrafiklagstiftningen föreskriven teknisk fordonskontroll. Bolagets syfte skall vara att främja trafiksäkerhet och miljö i genom kontroll av fordonsstandarden. Bolaget kan därutöver bedriva andra aktiviteter för främjande av trafiksäkerhet och miljö. För detta ändamål kan även vinstmedel användas. Bolaget skall bedriva besiktningsverksamhet som medger god tillgänglighet i hela landet. Bolaget kan bedriva annan verksamhet inom fordonsområdet än den som utförs med stöd av vägtrafiklagstiftningen. Sådan verksamhet skall bedrivas avskilt i dotterbolag. Verksamheten i dotterbolag skall bedrivas under affärsmässiga former och i samma syfte som verksamhet enligt första stycket. Bolaget kan därutöver bedriva rådgivning inom sitt verksamhetsområde. Bolagsordningen ändrades vid bolagsstämma , men är ännu, , ej godkänd av regeringen. Då lades de två sista meningarna (kursiverade) i första stycket till i 3 §. Den bolagsordning som varit gällande fram till bolagsstämman är daterad . Föremåls- paragrafen i bolagsordningen har successivt utvecklats. I ett konsortialavtal som trädde i kraft har delägarna kommit överens om hur 3 § bolagsordningen ska tillämpas.