frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — Sammanfattningsvis är jag tveksam till om, med hänsyn till omständig- heterna, verkligen brutit mot sekretesslagens bestämmelser då hon lämnat ut uppgifter gällande patienten. Visserligen har hon inte i journalen gjort en specifik anteckning om att menprövning gjorts och på vilka grunder, men omständigheterna talar för att ändå gjort denna prövning, då hon lämnat ut uppgifterna. hänvisade i sitt yttrande till vad anfört samt tillade 2000/01:JO1 att de var medvetna om att s.k. menprövning skall dokumenteras i journalhandlingarna men ansåg att denna prövning utförts. Z.Å:s journal från Husläkarmottagningen i , omvård- nadsjournal rörande Z.Å. som förts bl.a. av distriktssköterskor från samma mottagning samt de anmälningar som ingav till i respektive i har funnits tillgängliga på ombudsmannaexpeditionen. bereddes tillfälle att avge eget yttrande i ärendet. I beslut anförde -2 $QGUp följande. Enligt 7 kap. 1 § SekrL gäller, utom i fall som här saknar intresse, inom hälso- och sjukvården sekretess för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Enligt 1 kap. 3 § SekrL gäller bestämmelserna i lagen även i förhållandet mellan olika myndigheter och mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet, när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Undantag från denna princip kan emellertid föreskrivas i SekrL eller i annan lag eller förordning till vilken SekrL hänvisar. I 14 kap. 13 §§ SekrL anges vissa generella begränsningar i sekretessen. Såvitt är av intresse i förevarande ärende gäller sålunda enligt 14 kap. 1 § SekrL att en sekretessbelagd uppgift kan lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldigheten följer av lag. Sekretess hindrar inte heller att uppgift som angår misstanke om brott i vissa fall lämnas till den myndighet som har att ingripa mot brottet. I 14 kap. 4 § SekrL anges att sekretess till skydd för enskild, med vissa här inte relevanta undantag, inte gäller i förhållande till den enskilde själv och att sekretessen helt eller delvis kan efterges av honom. Det kan inledningsvis konstateras att de uppgifter som lämnade rörande Z.Å. i polisanmälan och i intyget till överförmyndar- nämnden innehöll uppgifter som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 § SekrL. Detsamma gäller de uppgifter som lämnade i polis- anmälan rörande B.Å. Uppgifterna har således, för det fall någon sekretess- brytande bestämmelse inte är tillämplig, kunnat lämnas ut endast med samtycke från de enskilda som uppgifterna rör eller efter det att en gjord menprövning utfallit på så sätt att det har stått klart att uppgifterna har kunnat lämnas ut utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. När det gäller uppgifter som angår misstanke om brott kan sådana upp- gifter, som jag inledningsvis angett, i vissa fall lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, se 14 kap. 2 § SekrL. För uppgift som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 § SekrL, vilket är fallet här, gäller detta emellertid endast såvitt angår miss- tanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två Som har angett i sitt yttrande rörde de i polisanmälan 2000/01:JO1 angivna uppgifterna misstanke om brott med lindrigare straffskala och bestämmelsen i 14 kap. 2 § SekrL var därför inte tillämplig. När det gäller intyget till överförmyndaren har redogjort för de bestämmelser som reglerar sjukvårdens möjlighet att anmäla patients behov av god man. Av redogörelsen framgår bl.a. följande. överförmyndaren anmäla patients behov av god man föreligger endast för verksamhetschef och enbart när en LQWDJHQ person kan behöva god man eller förvaltare, se 2 § 3 p förordningen (1996:933) om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården. Därutöver är läkare endast skyldig att, med vissa begränsningar, utföra undersökningar och ge utlåtande över dessa på begäran av domstol, se 2 kap. 3 § förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. En sådan begäran kan t.ex. avse intyg om hälsotillstånd i ärenden rörande anordnande av förvaltarskap eller godmanskap, se 11 kap. 17 § . Enligt vad som framkommit förelåg det inte någon begäran från domstol om att skulle utfärda intyg av ifrågavarande slag. Sådana förhållanden som motiverade en anmälan enligt den nämnda bestämmelsen i förordningen om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården var inte heller för handen. Det kan alltså konstateras, såväl när det gäller uppgifterna i polisanmälan som i yttrandet till överförmyndaren, att någon sekretessbrytande bestäm- melse inte var tillämplig. För att uppgifterna skulle få röjas har det alltså krävts att Z.Å., respektive B.Å. i de delar han var berörd, hade lämnat sitt medgivande till att uppgifterna lämnades ut. Det har i remissvaret inte ens påståtts att något sådant samtycke inhämtats. Det finns inte heller något samtycke dokumenterat i Z.Å:s journal. och har, efter det att de tagit del av Social- styrelsens yttrande, anfört att omständigheterna talar för att , trots avsaknaden av dokumentation, gjort en menprövning innan hon lämnade ut uppgifterna. Eftersom valt att inte själv yttra sig i ärendet går det emellertid inte att bringa fullständig klarhet i vad som förevarit i det avseendet. Jag vill dock framhålla att jag inte har funnit anledning att anta annat än att har handlat i syfte att bistå Z.Å. på bästa sätt. Det finns därför enligt min mening ett visst utrymme för att anta att i det sammanhanget gjorde bedömningen att ett utlämnande av uppgifterna inte skulle vara till men för Z.Å. eller i övrigt stå i strid med bestämmelserna i . Huruvida denna bedömning varit riktig eller inte finner jag inte anledning att anlägga synpunkter på. Jag har emellertid, såsom ovan framgått, kunnat konstatera att det inte finns någon anteckning i Z.Å:s journal om att en menprövning har gjorts före utlämnandet av uppgifterna. Detta är en självfallet en allvarlig brist och kan inte undgå kritik för denna underlåtenhet. Jag förutsätter att verksamhetschefen ser över de rutiner som gäller i fråga om dokumenta- tion av ställningstaganden av detta slag. En del av de uppgifter som lämnade i polisanmälan respektive intyget är av karaktären andrahandsuppgifter. Det kan med fog ifrågasättas om inte borde ha kontrollerat uppgifterna när- 2000/01:JO1 mare innan de utlämnades i sådana sammanhang som det här varit fråga om. De bestämmelser som reglerar utlämnande av sekretessbelagda uppgifter i de sammanhang som det här är fråga om är inte helt lätta att tillämpa i praktiken. har i sitt yttrande bl.a. pekat på de svårigheter som föreligger för en läkare att göra de juridiska bedömningar som krävs i vissa fall. Det nu prövade ärendet har naturligtvis ytterligare komplicerats av Z.Å:s tillstånd, vilket medfört att möjligheter att inhämta ett allvarligt menat samtycke, såvitt framkommit, har varit begränsade. Ärenden av ifrågavarande slag ställer således stora krav på den behandlande läkaren. Det är därför av stor vikt att det inom verksamheten finns fastlagda rutiner för hur frågor som rör sekretesskyddade uppgifter skall hanteras och att läkarna ges möjlighet att kontakta och rådfråga verksamhetschef eller annan ansvarig. har i sitt yttrande väckt frågan om det inte borde införas en skyldighet för en läkare i öppen vård att, i likhet med vad som gäller inom den slutna vården, anmäla behov av god man för en patient. har härvid pekat på att personal inom den öppna hälso- och sjukvården i ökande omfattning torde komma i kontakt med patienter i situationer som den aktuella. Jag delar uppfattning i frågan och jag finner det därför befogat att översända en kopia av beslutet till för kännedom. Ett på JO:s initiativ upptaget ärende mot Kriminalvårds- myndigheten , anstalten Hinseberg, och Kriminal- vårdsmyndigheten (sjukvårdsavdelningarna) angående hanteringen av vissa sekretessbelagda handlingar (Dnr 1808-1999) Vid en av JO företagen inspektion av sjukvårdsavdelningarna vid Kriminal- vårdsmyndigheten , anstalten Hinseberg, (JO:s dnr 1395-1999) och (JO:s dnr 1396-1999) uppmärksammades följande oklarheter rörande hanteringen av vissa handlingar som omfattas av sekretess. 8WOnWDQGHQ DYVHHQGH UlWWVSV\NLDWULVND XQGHUV|NQLQJDU RFK LQW\J HQOLJW ODJHQ RP VlUVNLOG SHUVRQXWUHGQLQJ L EURWWPnO P P I förordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. finns bestämmelser om att domstolen, under vissa förhållanden, skall foga bl.a. utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning och intyg enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m., s.k. § 7-intyg, till den kopia av domen som tillställs berörd kriminalvårdsmyndighet. Det framkom att det inom anstalterna rådde delade meningar mellan 2000/01:JO1 respektive anstalt och dess sjukvårdsavdelning i frågan om handlingar av angivet slag lämpligen skall förvaras i de intagnas akter på sjukvårds- avdelningen och om de, med hänsyn till rådande sekretessbestämmelser, kunde utlämnas därifrån utan samtycke från den intagne för att användas vid bl.a. de bedömningar som anstalten har att göra enligt bestämmelser i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. 'HW V N OlNDUNXYHUWHW Under inspektionen av Kumlaanstalten ifrågasattes det riktiga i att den intagnes sjukvårdshandlingar, det s.k. läkarkuvertet, trots gällande sekretess- bestämmelser, regelmässigt medföljde kriminalvårdsakten i de fall denna översändes till frivården, särskilt mot bakgrund av att det numera saknas läkare inom frivården. Mot bakgrund av vad som framkom beslöt JO att i ett särskilt ärende granska hur handlingar av ovanstående slag behandlas inom kriminalvården. Utredning och yttrande över nämnda frågor begärdes in från Kriminalvårds- styrelsen. Styrelsen överlämnade som sitt remissvar ett yttrande som beslutats av överdirektören och vari anfördes följande. 8WOnWDQGH DYVHHQGH UlWWVSV\NLDWULVND XQGHUV|NQLQJDU 538 RFK LQW\J HQOLJW ODJHQ RP VlUVNLOG SHUVRQXWUHGQLQJ L EURWWPnO P P LQW\J Enligt förordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brottmål m.m. är domstol skyldig att till en dom, som skall sändas till en kriminal- vårdsmyndighet, foga bl.a. utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning och § 7-intyg. När RPU och § 7-intyg finns inom en rättspsykiatrisk klinik eller på en sjukvårdsavdelning på en anstalt omfattas uppgifterna i dessa handlingar av sekretessbestämmelserna i 7 kap. 13 §§ sekretesslagen (1980:100). En sjuk- vårdsavdelning inom en kriminalvårdsanstalt är att betrakta som en själv- ständig verksamhetsgren enligt bestämmelsen i 1 kap. 3 § SekrL. Av detta följer att det råder sekretess mellan en sjukvårdsavdelning och den vanliga kriminalvårdsverksamheten på en anstalt. På en sjukvårdsavdelning inom kriminalvården skall föras patientjournal enligt bestämmelserna i patient- journallagen (1985:562). Handlingar som upprättas på eller inkommer till en sjukvårdsavdelning tillhör patientjournalen och omfattas av sjukvårds- sekretessen. När domstolen med stöd av ovan angivna förordning sänder rättspsykiat- riskt utlåtande eller § 7-intyg tillsammans med domen till en kriminal- vårdsmyndighet kommer, enligt uppfattning, dessa handlingar att omfattas av kriminalvårdssekretessen enligt 7 kap. 21 § SekrL. Ett rättspsykiatriskt utlåtande är inte en handling som upprättats i samband med hälso- och sjukvård av en patient, utan är en del av en domstols besluts- underlag i påföljdsfrågan. I regel inkommer utlåtandet, som framgår ovan, tillsammans med domen till och hör då till per- 2000/01:JO1 sonakten (kriminalvårdsakten). Om ett rättspsykiatriskt utlåtande däremot rekvireras av hälso- och sjukvårdspersonal som underlag för patientens diagnostik eller behandling tillhör det patientjournalen och omfattas av sjukvårdssekretessen (7 kap. 13 §§ SekrL). Rättspsykiatriska utlåtanden och § 7-intyg är utomordentligt viktiga dokument i kriminalvårdsarbetet både för anstalts- och frivårdsverkställighet. Till exempel används uppgifter ur dessa handlingar vid fråga om placering i anstalt, för frigivningsförberedelser, för planering av permissioner, för deltagande i programverksamhet m.m. har i föreskrifterna om akthantering och journalfö- ring (KVVFS 1995:3) reglerat bl.a. hanteringen av personakter inom krimi- nalvården. Av föreskrifterna framgår bl.a. var och hur vissa handlingar skall förvaras i personakten. Till exempel framgår av 2 § att en personakt består av behandlingsjournal och domsakt. Det framgår också var inom akten som sådana handlingar som förekommer i varje akt t.ex. dom och daganteck- ningar skall placeras. Rättspsykiatriska utlåtanden och s.k. § 7-intyg är däre- mot inte omnämnda i föreskrifterna. Detta får, mot bakgrund av vad som framkommit, betecknas som en brist. avser därför att vid revidering av föreskrifterna också beskriva hur dessa handlingar skall hanteras och förvaras. I publikationen i sekretessfrågor inom kriminalvården har hanteringen och sekretessbestämmelserna för RPU och § 7-intyg berörts. På sidan 50 i handboken framgår att RPU och § 7-intyg omfattas av den allmänna kriminalvårdssekretessen (7:21) när de inte förvaras på en sjuk- vårdsavdelning. På sidan 105 i handboken upprepas samma konstaterande om gällande sekretessregler. 'HW V N OlNDUNXYHUWHW Av föreskrifter, KVVFS 1995:3 om akthantering och journalföring 7 och 8 §§ framgår hur det s.k. läkarkuvertet skall hanteras. Av bestämmelserna framgår att läkarkuvertet, när en intagen friges eller förflyttas till annan anstalt, skall iordningställas och tillföras personakten. Läkarkuvertet skall tillfogas personakten oavsett till vilken kriminalvårds- myndighet personakten skall sändas. Det har visat sig vara av utomordentligt värde att läkarkuvertet ingår som en del i personakten. Under en verkstäl- lighet kan en intagen av säkerhetsskäl eller som ett led i en behandlingsplan förflyttas mellan olika anstalter. Förflyttning måste ibland ske mot den intagnes vilja. För personer som är berövade friheten och förflyttas mellan olika enheter är det viktigt att de kan garanteras en kontinuerlig och god hälso- och sjukvård. När en person blir aktuell på en anstalt eller häkte kan, genom att läkarkuvertet ingår i personakten, den aktuella sjukvårdsav- delningen snabbt och smidigt få tillgång till patientjournaluppgifter, vilket är av stort värde både för klienten och sjukvårdspersonalen. En god hälso- och sjukvård gagnas, enligt uppfattning, av de rutiner som etablerats för hantering av patientjournaler. Det är riktigt att frivården numera saknar läkarmottagningar. Styrelsen har dock inte funnit skäl att skilja läkarkuvertet från personakten trots detta förhållande. Frivården får i detta sammanhang närmast ses som ett tillfälligt arkiv för läkarkuvertet i avvaktan på att det tillsammans med personakten sänds till för slutlig förvaring eller återaktiveras på häkte eller anstalt. har i ett ärende begärt yttrande av angående hanteringen av patientjournaler inom kriminalvården. vårdsstyrelsen har avlämnat begärt yttrande. Kopia på yttrandet biläggs KlU XWHOlPQDW bereddes tillfälle att yttra sig i ärendet. I beslut anförde JO $QGUp följande. 8WOnWDQGHQ DYVHHQGH UlWWVSV\NLDWULVND XQGHUV|NQLQJDU RFK LQW\J HQOLJW ODJHQ RP VlUVNLOG SHUVRQXWUHGQLQJ L EURWWPnO P P Som ovan anförts skall en domstol under vissa förhållanden till den kopia av domen som tillställs berörd kriminalvårdsmyndighet foga bl.a. utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning och § 7-intyg. Som anfört i sitt yttrande behandlas sådana från domstol inkommande utlåtanden och intyg regelmässigt av mottagande kriminalvårdsmyndighet som en del av den intagnes personakt och uppgifterna i intyget omfattas av den sekretess som gäller inom kriminalvården enligt 7 kap. 21 § sekretesslagen. Jag har för egen del inte någon invändning mot den gällande ordningen. Jag delar därvid uppfattning att utlåtanden och intyg av ifrågavaran- de slag inte är att anse som upprättade i samband med hälso- och sjukvård av en patient, utan i stället skall betraktas som en del av en domstols besluts- underlag i påföljdsfrågan. Av detta följer att handlingarna i fråga inte heller skall förvaras i de intagnas akter på sjukvårdsavdelningen. Om däremot sjukvårdsavdelningen, som ett led i behandlingen av en intagen, rekvirerar ett intyg eller utlåtande av ifrågavarande slag skall dessa fortsättningsvis ingå i den intagnes akt på sjukvårdsavdelningen och kommer därigenom att omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen. Jag har noterat att har för avsikt att vid revidering av föreskrifterna om akthantering och journalföring (KVVFS 1995:3) beskriva hur rättspsykiatriska utlåtanden och § 7-intyg skall hanteras och förvaras. Jag finner inte anledning att ytterligare uppehålla mig vid denna fråga. 'HW V N OlNDUNXYHUWHW har i sitt remissvar hänvisat till sina föreskrifter, KVVFS 1995:3 om akthantering och journalföring, vari det av 7 och 8 §§ framgår hur det s.k. läkarkuvertet skall hanteras. Av de nämnda bestäm- melserna följer bl.a. att läkarkuvertet, när en intagen friges eller förflyttas till annan anstalt, skall iordningställas och tillföras personakten. Personakten medföljer sedan den intagne till den kriminalvårdsanstalt som denne flyttas till eller, i förekommande fall, till frivården när den intagne blivit föremål för villkorlig frigivning. När den intagne friges översänds läkarkuvertet till- sammans med personakten till för slutlig förvaring. När det gäller översändande av handlingarna till frivården har Kriminal- vårdsstyrelsen anfört att frivården i det sammanhanget närmast får ses som ett tillfälligt arkiv för läkarkuvertet i avvaktan på att det tillsammans med personakten sänds till för slutlig förvaring eller återaktiveras på häkte eller anstalt. Det finns skäl att påpeka att den ordning som gäller inom kriminalvården innebärande att de intagnas sjukjournaler, utan att samtycke inhämtats, medföljer deras personakter vid annan anstalt, är föremål för ett tillsynsärende vid Jag finner för egen del därför inte anledning att uttala mig i den frågan. Det har i remissvaret inte anförts något annat skäl till att läkarkuvertet medföljer den intagnes personakt när den översänds till frivården än att det inom kriminalvården visat sig vara av utomordentligt värde att läkarkuvertet hålles samlat med personakten. Jag har i och för sig förståelse för de skäl som styrelsen anfört i detta avseende. Jag finner ändå anledning att ifråga- sätta ändamålsenligheten av att läkarkuvertet medföljer personakten till fri- vården. Som framkommit finns det inte längre några läkarmottagningar inom frivården. Detta innebär att det inte heller finns någon där som är behörig att ta del av handlingarna i läkarkuvertet. Förutom att det i sig inte är tillfreds- ställande att sekretessbelagda handlingar onödigtvis tillställs någon som inte har något behov av dem, kan det uppkomma särskilda problem om hand- lingarna i fråga begärs utlämnade. Eftersom det inte finns någon inom fri- vården som är behörig att ta del av handlingarna i läkarkuvertet kan begäran inte heller prövas där. Handlingarna måste därför översändas till den kriminalvårdsmyndighet, varunder den berörda frivården lyder, för att fram- ställningen skall kunna behandlas. Mot bakgrund bl.a. av det skyndsamhets- krav som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen beträffande framställningar av förevarande slag finns det enligt min mening anledning för styrelsen att över- väga om de nuvarande rutinerna skall bestå. En i mina ögon lämpligare ordning skulle kunna vara att läkarkuvertet, i stället för att medfölja den intagnes personakt till frivården, separat sänds direkt till för förvaring. Eftersom det inte framkommit att de nuvarande rutinerna de facto inneburit att sekretesskyddade uppgifter i läkarkuvertet röjts i strid med bestäm- melserna i sekretesslagen eller att en begäran om utlämnande av handlingar i läkarkuvertet onödigtvis fördröjts finns det inte skäl för mig att uttala någon kritik i frågan. Uttalanden rörande socialnämnds handläggning av inkomna handlingar, särskilt fråga om diarieföring av anmälan enligt 71 a § socialtjänstlagen ( OH[ 6DUD (Dnr 3967-1999) I en anmälan hemställde att JO måtte pröva om Socialförvalt- ningen i kommun tillämpat tryckfrihetsförordningens bestämmel- ser korrekt varvid han anförde i huvudsak följande. Han arbetar på tidningen . , omkring , begärde hos registratorn vid i att få ta del av två handlingar. Det gällde dels en skrivelse från personalen på vårdhemmet Björkåsen, dels en anmälan enligt lex från två anställda inom uppmanades söka socialchefen. sökte socialchefen och på hade han fått skrivelsen från Han sökte också registratorn som förklarade att socialchefen efter träffade han socialchefen Socialchefen förklarade att den efterfrågade handlingen innehöll sekretesskyddade uppgifter. förklarade att han inte var intresserad av namnuppgifterna varför han kunde få se handlingen med dessa uppgifter övertäckta. Han fick därefter en avidentifierad kopia av den Det saknades emellertid diarienummer på handlingen som var inkomststämplad . handlingen ej var diarieförd då den förvarades i klientens akt. pekade särskilt på följande omständigheter. -Handlingen var inte diarieförd. -Väntetiden att få ut handlingen, över , var för lång. -Socialchefen hade medfört handlingen utan att förvara en kopia på soci- alkontoret. -Socialchefen hade försökt hindra honom att få se handlingen under på- stående om att den var sekretessbelagd. Anmälan remitterades till i Bengtfors kommun för utredning och yttrande. Socialchefen avgav ett yttrande till socialnämnden med följande innehåll. har följande fyra punkter, som lyfts fram, i sin begäran om utredning. 3XQNW RFK DYVHU DQPlODQ ´OH[ 6DUD´ Anmälan inkom och berörde HQ enskild vårdtagare. Ärendet ankomststämplades, men diariefördes inte i allmänt diarium, utan tillfördes vårdtagarens personakt. Utredning påbörjades omgående. Ärendet anmäldes på socialnämndens ordinarie sammanträde . När det gäller denna typ av ärenden upplever förvaltningen att det är oklart hur en sådan handling skall registreras. Just denna fråga diskuterades med handläggare på , Sociala Enheten. Frågan väcktes hos Länssty- relsen strax före handlingen begärdes av reportern . Efter flera telefonkontakter erhöll jag 991028 rekommendation från handläggare på att diarieföra anmälan i allmänna diarium. Som grund hän- visade handläggaren till JO:s beslut 06 18, samt Allmänna råd som egentligen är inaktuella då de är och lagen lex betydligt . Nya Allmänna råd är under arbete. 3XQNW RFK DYVHU ´EHJlUDQ RP XUVlNW IUnQ VRFLDOQlPQGHQ WLOO 2000/01:JO1 DUEHWVWDJDUH IUnQ SHUVRQDO Sn %M|UNnVHQV JUXSSERHQGH´ Denna handling registrerades på en från kommunledningskontoret överfaxad kopia och diskuterades på dagens socialutskott, då handlingen var ställd till socialnämndens ordförande. Jag hade handlingen med mig vid mina två besök på just Björkåsen. sökte jag fm, lunch och em, utan att vi fick kontakt. Att hänvisa till att handlingen fanns på annat ställe (bilfärd) måste fylla kravet på tillgänglighet. Nå- gon kopia på aktens innehåll fanns inte på kontoret, dock ett meddelande om var akten fanns. Förvaltningen kan vara självkritisk över det bemötande som upplevde att han fick. Förvaltningen anser att vi försökt vara korrekta i vårt bemötande, men här finns skäl till en tydlighet och en ökad kunskap/utbild- ning på förvaltningen. Journalisten anser att det tagit innan handlingen lämnades ut. Enligt förvaltningens uppfattning måste man beakta att begäran om att få ta del av handlingen gjordes , samt att tjänstemannen har rätt att ta på sig för att bedöma om det är frågan om en allmän handling som skall lämnas ut. Förvaltningen anser, att då journalisten fått ut handlingen dagen efter och socialchefen dessutom sökt journalisten , kan inte tiden dvs ca anses orimligt lång.