frsrdg · GO04JO1 · 2001-01-01 00:00:00 — En ren kvotfördelning har nackdelen att en central lottningsfunktion, som efter omorganisationen kunnat undvaras, på nytt måste införas med den belastning på de redan hårt ansträngda kansliresurserna som detta skulle innebära. Ett problem som ligger något vid sidan om den aktuella frågeställningen men som ändå påverkar den och försvårar en mera flexibel arbetsfördelning vad gäller polismålen och belastar ledningsfunktionerna vid kamrarna är behörighetsreglerna i 17 § första stycket åklagarförordningen (1996:205). Efter omorganisationen underlättades arbetet tack vare att ett antal chefs- åklagare och bitr. kammarchefer från den gamla hade kvar sin tidigare behörighet. Det rör sig emellertid om en grupp som snabbt blivit mindre på grund av pensionsavgångar. Enligt min mening borde det införas en möjlighet för överåklagare eller Riksåklagaren att förordna kvalificerade åklagare utanför chefskretsen att handlägga polismål. Sammanfattningsvis vill jag framhålla följande. Den tillämpade arbetsfördelningen bedöms vid myndigheten inte medföra några problem från jävssynpunkt som inte när de undantagsvis uppkommer lätt kan hanteras på samma sätt som när jäv eljest uppkommer. Om en an- mälan rör en befattningshavare som kammaren haft närmare kontakt med eller där man av någon anledning bedömer att man kommer för nära en jävssituation sker ett kammarbyte. Om det skulle anses påkallat att någon mera generell förändring av ordningen för fördelning av polismål vid myndigheten genomförs kan naturligtvis, som framgår av det jag anfört i det föregående, en annan ordning införas, trots att en sådan skulle vara förenad med vissa praktiska och resursmässiga nackdelar. Jag bedömer inte att skäl föreligger för en förändring. I ett beslut anförde FKHIV-2 (NOXQGK följande. Det är en grundläggande princip i en rättsstat att en offentlig befattnings- havare inte får delta i handläggningen eller avgörandet av ett mål eller ärende om det finns objektiv grund för att ifrågasätta hans opartiskhet. Bestämmelser om jäv för åklagare finns i 7 kap. 6 § (RB). Om det beträffande ett visst brott föreligger någon omständighet som skulle utgöra jäv mot domare, får åklagaren inte ta befattning med förunder- sökning eller åtal för brottet. Det sägs vidare att jäv inte får grundas på en åtgärd som åklagaren vidtagit i tjänsten eller en gärning som har förövats mot honom i eller för hans tjänst. Bestämmelserna om jäv för domare finns i 4 kap. RB. I 13 § 19 anges vissa särskilda omständigheter som grundar jäv för domaren. kan nämnas att domaren är eller har varit gift med en part eller är släkt med någon av parterna, att domaren har del i saken eller kan vänta synnerlig nytta eller skada av utgången eller att han tidigare haft att ta ställning i saken. Utöver de särskilt uppräknade jävsgrunderna finns i punkt 10 en allmän bestämmelse om att domaren är jävig, om det eljest föreligger någon särskild omständighet, som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i Av remissvaret framgår att man vid åklagarväsendets omorganisation år 1996 anpassade kammarorganisationen vid myndigheten efter polis- myndighetens organisation, så att kamrarna fick sin operativa verksamhet förlagd till geografiska områden som bestämdes av utformningen av respektive samverkande polismästardistrikt. Undantaget från denna princip var narkotikakammaren (åk 9) som har hela och som verksamhetsområde och en måltilldelning som i huvudsak styrs av fördelas polismålen vid Åklagar- myndigheten i på geografiska grunder, vilket innebär att polis- ärendena normalt på den åklagarkammare som har ansvaret för det polisområde där den anmälda händelsen har inträffat. Det framhålls i remissvaret att polisområdena är så stora att de polismän som tjänstgör där i de allra flesta fall är anonyma för de åklagare som hand- lägger polisärendena och att det därför är sällan som man kommer i närheten av någon jävssituation. Det är av grundläggande betydelse för allmänhetens tillit till samhällets verksamhet för att utreda påstådda brott av polismän, och därmed ytterst för allmänhetens förtroende för polisen, att denna utredningsverksamhet bedrivs på ett i alla hänseenden korrekt sätt. Den för all brottsutredande verksamhet gällande grundsatsen att handläggningen måste ske i sådana former att den inte ger fog för ett ifrågasättande av de utredande myndigheternas objekt- ivitet har här en alldeles särskild tyngd. Häri ligger bl.a. att verksamheten bör organiseras på sådant sätt att man minimerar risken för jävssituationer. bör i sammanhanget vidare ha i åtanke att för en utomstående betraktare redan det förhållandet att en åklagare utreder en anmälning mot en polisman som han kan komma att ha kontakt med i sitt dagliga arbete kan vara till- räckligt för att rubba förtroendet för objektiviteten i handläggningen. Det finns av nu angivna skäl anledning att ifrågasätta det nuvarande Enligt min mening vore det att föredra om polisärendena i stället på sådant sätt att åklagare vid en viss åklagarkammare inte handlägger polisärenden som kommer från det polisområde som kammaren Jag kan med utgångspunkt i vad som sägs i remissvaret inte finna att det föreligger några avgörande hinder av administrativt slag mot en Fråga om polisens handlande i samband med anvisning av färdväg för chartrad buss med hemvändande fotbollssupportrar samt dokumentationen av ingripandet (Dnr 3116-1998) I ett beslut anförde FKHIV-2 (NOXQGK bl.a. följande. I en anmälan till JO riktade J.P. kritik mot berörda polismyndigheter varvid han anförde bl.a. följande. i en hyrd buss till för att se fotbollsmatchen mellan och . På tillbakaresan ut- sattes han och övriga resenärer för ett antal åtgärder utförda av den eskorter- ande polisen. Före avresan från stämdes resväg och antalet passagerare av med polisen. Nedresan gick lugnt och städat till, och man stannade två gånger för de matraster som chauffören måste ha. Före ankomsten till tog J.P. kontakt med supporteransvarig polis där och anmälde resenärernas ankomst. De möttes av polis vid stadsgränsen och visades till en rastplats, där de emellertid inte fick använda den offentliga toaletten. Inslussningen till gick smärtfritt och de anlände till den pub de hade bokat. När supportrarna efter matchen anträdde hemresan fick de eskort av motorcykelpoliser, en piketbuss och en eller två vanliga polisbilar. Vid varje matinrättning lade sig polisfordon snett till höger om bussen vilket hindrade denna från att köra av på någon avfart. Eftersom supportrarnas avsikt var att äta på Nalles Motell i , stördes de emellertid inte nämnvärt av polisens beteende. Under färden övertog andra polisfordon eskorten. I möttes supportrarna av en vägspärr på infarten till Nalles Motell, och de upplystes om att de inte fick stanna där. När busschauffören påpekade att han måste tanka bussen beordrades han att välja en automatstation längre fram. När resenärerna sade att de ville handla i kiosken talade polisen om för dem att de inte var önskvärda. Några närmare förklaringar lämnades inte. Till slut tilläts de att tanka bussen. Eftersom bussen saknade toalett steg passagerare av bussen för att besöka en toalett. Polismännen ryckte då tag i dem och beordrade dem tillbaka till bussen utan att bry sig om vad de sade om behovet av toalettbesök. Busschauffören förklarade också att han enligt trafiklagarna måste ha en 30-minuters paus i avskild lokal men fick av polisen bara svaret: Den pausen kan du glömma. De tilläts dock att under fortsatt polisbevakning stanna till i skogen. Inte förrän i , när de hade passerat den sista nattöppna restaurangen, lämnade polisen dem. Några ordningsstörningar förekom över huvud taget inte. ifrågasatte polisens rätt att på det beskrivna sättet bl.a. med upphävande av gällande körtidsbestämmelser för yrkesförare inskränka rörelsefriheten för de personer som färdades i bussen. Muntliga upplysningar inhämtades bl.a. från chefen för piketpolisen Hans Lippens vid i , länsordningspolisen samt från vakthavande befälet och chefen för närpolisområde , , vid i , Vidare infordrades dagboksanteckningar från i , länsordningspolisen. Från polismyndigheten i infordrades ett ingripandemeddelande. Härefter anmodades i att inkomma med upplysningar och yttrande om GHOV den faktiska och rättsliga grunden för att vägra supportrarna att stiga av bussen under uppehållet vid Nalles Motell i , GHOV frågan om hur ingripandet vid Nalles Motell dokumenterades. *UDQVNDGH KDQGOLQJDU RFK LQKlPWDGH PXQWOLJD XSSO\VQLQJDU Av granskade handlingar och inhämtade muntliga upplysningar framgick bl.a. följande angående händelserna och . Under resan från till hade supportrar i någon eller några av bussarna under måltidsuppehåll levt rövare, och det hade varit stökigt i samband med något av uppehållen. Under eller efter fotbolls- matchen i hade ett antal av AIK-supportrarna omhändertagits för störande av ordningen. fattade i beslut om vägvisning ut ur för supporterbussarna. Dess- förinnan hade omhändertagna supportrar frigetts. Under färdvägen följdes och övervakades bussarna av polisen, varvid enheter från de polismyndig- heter som var ansvariga för de olika avsnitten av färdvägen avlöste varandra. Vid den i ärendet aktuella supporterbussens ankomst till länsgränsen mot övertog i uppdraget att övervaka bussen i vilken fanns 6070 personer. I ingripandemeddelandet avseende ingripandet vid Nalles Motell anges att motellets ägare informerades om att bussen var på väg mot och att han är ej intresserad av att få in några fans på området. Vidare har i meddelandet antecknats bl.a. följande: -: PC jouren informerad om att bussen kommer att dirigeras vidare av polis och han tycker att det är OK -: Bussen på plats på Nalles, måste tanka -: 4900 vinkat av bussen men de går norra vägen via -: Avvisade enl PL 13 C I sitt remissvar anförde i (länspolis- mästaren ) följande. Bakgrund och upplysningar, samt redovisning av de lagliga grunder som polisen i tillämpat vid aktuell avvisning Av uppgifter från polisens ingripandemeddelande (IM) över händelsen samt vidare utifrån informationer från vakthavande befäl och yttre befälen kan följande anföras: , erhöll polisen i informa- tion från polisen i om att en buss med fans (AIK- supportrar) var på väg in i . hade fansen uppträtt mycket störande i . Polisen där hade omhändertagit c:a 60 personer. Fansen var nu på väg hem till och till olika destinationer efter vägen. Polisen i följde efter en buss med fans och informerade polisen i om att denna nu var på väg till ett bekant rastställe i vid namn Nalles Bar. Polisen i informerade också om att de trodde att ytterligare tre bussar med fans var på väg till Nalles bar. Ägaren till Nalles Bar uppgav att han inte ville att några fans fick tillträde till hans rastställe och tillhörande bensinstation. Han uppgav sig tidigare ha haft dåliga erfarenheter av besök. Med anledning av dessa uppgifter kontaktade vakthavande befäl i jourhavande polischef . Efter föredragningen beslutade denne, i enlighet med föredragandens förslag, att fansen inte skulle erhålla tillträde till raststället. Den juridiska grunden för beslutet var den nya 13 c § i polislagen (1984:387), vilken möjliggör att en folksamling, som inte utgör en allmän eller offentlig tillställning, avvisas eller avlägsnas, om det föreligger en omedelbar fara för att den allmänna ordningen störs. Då bussen anlände till Nalles Bar upplystes busschauffören och fansen om att de inte ägde rätt att köra in på området samt att ägaren inte ville ha dem där. Chauffören tilläts dock efter övertalning att tanka bussen. Uppskattningsvis tre fans följde inte polisens uppmaningar, utan lämnade bussen. De fördes därför tillbaka upp på bussen genom polisens försorg. Då bussen lämnade raststället följde polisen efter på håll för att övervaka den allmänna ordningen. Vid gränsen mot slöt polisen i upp för motsvarande övervakning. Samtliga åtgärder och beslut som meddelades i ärendet finns dokumen- terade i det ingripandemeddelande (IM) som upprättades vid tillfället. Polisen i för sina IM i datoriserad form, där respektive åtgärd och beslut som skrivs in erhåller ett aktuellt löpnummer med angivande av datum och klockslag. IM:et kan inte ändras i efterhand. Genom fansens uppträdanden i och de polisiära omhändertagande som varit aktuella där, så är det polis- myndighetens uppfattning att jourhavande polischefen och vakthavande befälet hade en befogad anledning att anta att den folksamling med fans som kom resande med buss, utgjorde en omedelbar fara för att störa den allmänna ordningen vid raststället Nalles Bar Vidare uppgav rastställets ägare att han tidigare haft negativa erfarenheter av fansens besök, vilket ytterligare förstärkte polisens farhågor för ordningsproblem. finner därför att det var juridiskt riktigt att avvisa bussen utifrån reglerna i 13 c § polislagen (1984:387). En polisiär åtgärd jml 13 c § polislagen erfordrar inte en individuell prövning avseende respektive persons Den relevanta prövning som här måste göras är att ta ställning till om de personer som åtgärden riktar sig mot tillhör den folksamling som stör, eller befaras störa den allmänna ordningen. Det är också polismyndighetens uppfattning att polisens närvaro efter det att bussen lämnat raststället endast har bestått i att övervaka den allmänna Det har därför inte varit fråga om något efterföljande tvång för bussen att följa en viss väg. Såvitt avser polisens dokumentation av händelsen och de beslut som meddelades jml reglerna härför i 27 § polislagen (1984:387) så kan anföras att aktuellt ingripandemeddelande (IM) i huvudsak utgör en motsvarande protokollsform som redovisas där. I IM:et finns upptaget vem som meddelat, respektive deltagit och verkställt besluten. Grunderna för besluten fram- kommer också där. Någon identifiering av respektive fans som avvisats från rastplatsen har inte utförts. Det saknas laglig grund att kroppsvisitera en person som avvisas i syfte att identifiera densamme. polismyndigheten var det inte realistiskt att utgå från att de fans som befann sig på bussen, frivilligt skulle vara intresserade av att lämna uppgifter om sina respektive identiteter. Med anledning härav kan det inte anses ha varit befogat att vidta några närmare åtgärder för att söka identifiera Till polisens uppgifter hör bl.a. att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat (2 § 1 och 2 polislagen [1984:387]) (PL). Om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får en polisman, när det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna honom från visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. Är en åtgärd av nu nämnt slag otillräcklig för att det avsedda resultatet skall uppnås, får personen tillfälligt omhändertas (13 § PL). Om någon försöker tränga in på ett område eller i ett utrymme till vilket tillträde har förbjudits med stöd av polislagen eller annan författning, får en polisman avvisa eller avlägsna honom från området eller utrymmet, när det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas. Detsamma gäller den som vägrar lämna ett sådant område eller utrymme, eller som inte följer en enligt polislagen meddelad anvisning att följa en viss väg (13 a § PL). Om en folksamling, som inte är en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt ordningslagen (1993:1617), genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får del- tagarna i folksamlingen avvisas eller avlägsnas från det område eller ut- rymme där de befinner sig, om det är nödvändigt för att ordningen skall En sådan åtgärd får vidtas utan föregående beslut av polismyndigheten endast om den är så brådskande att polismyndighetens beslut inte kan avvaktas (13 c § PL). I samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller 2000/01:JO1 säkerheten får polismyndigheten, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas, förbjuda tillträde till visst område eller utrymme. Detsamma gäller om det finns risk för sådana störningar. Under samma förutsättningar får polismyndigheten anvisa deltagare i en folksamling att följa en viss väg. Om det är så brådskande att polis- myndighetens beslut inte kan avvaktas, får en polisman, i avvaktan på polismyndighetens beslut, med stöd av tredje stycket meddela sådana förbud och anvisningar som avses i första och andra stycket (24 § PL). I fråga om dokumentationen av ingripanden med stöd av polislagen föreskrivs i 27 § PL följande. Protokoll skall föras över ingripande som innebär att någon avvisas, avlägs- nas, omhändertas eller grips. Protokoll skall också föras över husrannsakan och liknande åtgärder enligt denna lag samt vid omhändertagande av före- mål. Av protokollet skall det framgå 1.vem som har fattat beslutet om ingripandet, 2.grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, 3.vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, 4.vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, 5.tiden för ingripandet samt 6.vad som i övrigt har förekommit vid ingripandet. Ansvarig för att protokoll upprättas är, i fråga om uppgifter som avses i andra stycket 1 och 2, den som har fattat beslutet och i fråga om uppgifter som avses i andra stycket 36, den som är att anse som förman vid in- gripandet. Utredningen i ärendet har begränsats till att avse det ingripande mot supporterbussen som gjordes vid Nalles Motell av i . Detta innebar att bussen inledningsvis hindrades från att köra in på området, att polisen därefter tillät bussföraren att tanka bussen men att ingen av passagerarna tilläts lämna denna samt att tre passagerare som trots förbudet lämnade bussen fördes upp på denna igen av polisen. har i sitt remissvar gjort gällande att den haft stöd för sitt förfarande i 13 c § PL. Som har nämnts får polisen enligt detta lagrum avvisa eller avlägsna deltagare i en folksamling, som inte är en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt ordningslagen, från det område eller utrymme där de befinner sig, om folksamlingen genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna och åtgärden är nödvändig för att ordningen skall kunna upprätthållas. Detta lagrum tillkom sedan det hade visat sig att reglerna i 13 § PL inte gav polisen tillräckliga möjligheter att komma till rätta med ordnings- störningar i stora folksamlingar, eftersom ett ingripande med stöd av dessa regler krävde att förutsättningarna för ingripandet prövades för varje enskild person. Bestämmelsen i 13 c § innebär att polisen kan inskränka prövningen till frågan om folksamlingen som sådan kan anses ha stört den allmänna ordningen och om den mot vilken ingripandet riktar sig kan betraktas som 2000/01:JO1 deltagare i folksamlingen (prop. 1996/97:175 s. 26 f.). Den situation som är aktuell i ärendet skiljer sig i skilda hänseenden från den som typiskt sett åsyftas i 13 c § PL. Det kan först och främst ifrågasättas om en buss med passagerare över huvud taget kan betecknas som en folk- samling i detta lagrums bemärkelse. förekommer förutom i 13 c och 24 §§ polislagen i straffbestämmelserna i 16 kap. 13 §§ om upplopp, våldsamt upplopp och ohörsamhet mot ordningsmakten. Någon närmare beskrivning av vilka slags företeelser som åsyftas har emellertid inte lämnats av lag- stiftaren, utan man får hämta ledning i vanligt språkbruk och i olika exempel på användningen av reglerna som återfinns i förarbeten, kommentarer och rättsfall. I brottsbalkskommentaren (lösbladsupplagan s. 16:3) nämns som exempel på situationer där straffregeln om upplopp kan vara tillämplig, att en folkmassa under en hyreskonflikt ådagalägger ett uppsåt att hindra verk- ställigheten av vräkningsdomar, eller att en folkmassa under en strejk ådaga- lägger uppsåt att med våld hindra arbetsvilliga från att upprätthålla driften. I förarbetena till 24 § polislagen (a. prop. s. 30) talas om en grupp fotbolls- supportrar som efter matchens slut uppträder på ett ordningsstörande sätt. Det framgår vidare av propositionstexten (s. 82) att en gatudemonstration kan utgöra en folksamling liksom besökarna vid idrottsevenemang av olika slag. I rättsfallet NJA 1989 s. 308 var det fråga om en folksamling om drygt 200 personer som hade tagit sig in på en arbetsplats för ett motorvägsbygge i syfte att hindra bygget. I de två JO-beslut som nämns i prop. 1996/97:175 (s. 18) rörde det sig i det första fallet om en folksamling bestående av omkring 100 skinheads som rörde sig från till (dnr 4345-1993 och 4383-1993) och i det andra om ett demonstrationståg bestående av ungefär 200 personer som förflyttade sig i de centrala delarna av (JO 1996/97 s. 89). Det kan mot denna bakgrund konstateras att vad lagstiftaren har haft i tankarna vid tillkomsten av de olika lagregler om folksamlingar som har nämnts i det föregående uppenbarligen är en större, mer eller mindre tillfällig samling av personer vilka förenas av ett visst gemensamt intresse och som på grund därav agerar samfällt, exempelvis som deltagare i eller åskådare till en viss aktivitet. Typiskt för en folksamling är vidare att den inte är statisk. Enskilda deltagare i folksamlingen kan komma och gå, och folksamlingen som sådan kan förflytta sig och agera även på annat sätt. Man kan däremot inte använda ordet folksamling som en sammanfattande beteckning på ett antal personer som rör sig individuellt på en gata eller annan offentlig plats, även om trängseln skulle vara betydande. Det är vidare främmande för vanligt språkbruk att beteckna passagerare i ett kollektivt transportmedel, t.ex. en buss eller tunnelbanevagn, som en folksamling av det enda skälet att de färdas tillsammans i samma utrymme. Inte heller det förhållandet att passagerarna i en buss exempelvis befinner sig på en föreningsutflykt kan göra dem till en folksamling i ordets gängse mening så länge deras enda gemensamma aktivitet är att färdas och i övrigt uppehålla sig i bussen. Situationen för passagerarna i ett kollektivt transportmedel utmärks bl.a. av 2000/01:JO1 att de inte kan lämna detta så länge det är i rörelse. exempelvis ett antal passagerare i en buss under färden uppträder på sådant sätt att ordningen i eller utanför bussen störs kan därför aldrig i sig berättiga till slutsatsen att övriga passagerare i bussen ingår i en ordningsstörande Det kan däremot i en sådan situation finnas anledning att över- väga att ingripa mot de enskilda ordningsstörande personerna i bussen med stöd av 13 § PL. Det har emellertid inte framkommit att några sådana ordningsstörningar skulle ha förekommit vid det tillfälle som är föremål för granskning i detta ärende. Som har nämnts är den åtgärd som polisen kan vidta med stöd av 13 c § PL att DYYLVD eller DYOlJVQD deltagarna i folksamlingen IUnQ det område eller utrymme där de EHILQQHU VLJ. Det kan emellertid i fråga om det här aktuella fallet konstateras dels att polisens ingripande inledningsvis innebar att bussen med passagerare LQWH WLOOlWV NRPPD LQ på motellets markområde, dels att det utrymme som passagerarna befann sig i vid tillfället utgjordes av bussen. Inte heller i detta hänseende överensstämmer således den föreliggande situationen med vad lagstiftaren har haft i tankarna vid tillkomsten av regleringen i 13 c § PL. Det kan tilläggas att en för allmänheten öppen parkeringsplats i anslutning till ett motell inte skyddas av straffbestämmelsen om olaga intrång i 4 kap. 6 § andra stycket och att detsamma har ansetts gälla i fråga om en affärslokal dit allmänheten har fritt tillträde under dess öppethållande (NJA 1995 s. 84). Enbart den omständigheten att motellets ägare inte ville att bussen skulle stanna vid motellet kunde därför inte grunda någon rätt för