bet · GO01SoU12 · 2001-03-27 00:00:00 — Det ärdock angeläget att i sammanhanget beakta desärskilda förutsättningar som gäller för de olikaombudsmännens verksamhet, anförs det.Skrivelsen bereds isocialförsäkringsutskottet.Handikappombudsmannen har överlämnat endelrapport till regeringen om tillämpningen av lagen(1997:736) om färdtjänst, analys ur ettgenderperspektiv. Analysen tyder enligt HO på attvad gäller mål om färdtjänsttillstånd kan det inteuteslutas att det finns könsdiskriminerande faktoreri domstolarnas tillämpning av färdtjänstlagen.HO anför att regeringen har uppdragit åt Vägverketatt utvärdera handikappolitiken inomtransportområdet. I uppdraget ingår bl.a. en analysav tillämpning och effekter av lagen om färdtjänst ijämförelse med socialtjänstlagens tidigarebestämmelser om färdtjänst. Handikappombudsmannenanser att denna analys måste inkludera en genomgångav tillämpningen av färdtjänstlagen ur ettgenderperspektiv. Detta gäller naturligtvis bådekommunernas och domstolarnas tillämpning av lagen.HO föreslår att regeringen ger i uppdragatt analysera tillämpningen av färdtjänstlagen urett genderperspektiv.I regleringsbrevet för för harregeringen uppdragit till att inom ramenför uppdraget (K98/2302/4) om utvärdering avhandikappolitiken inom transportområdet redovisa endelrapport om tillståndet och utvecklingen inomfärdtjänsten fr.o.m. t.o.m. den30 september år 2000.En delrapport, Redovisning av tillståndet ochutvecklingen inom färdtjänsten (YT20A98:12587),avlämnades till . Idenna rapport redovisas endastproducentperspektivet. Det anförs att är enkäten till brukarnagenomförd och likaså skall en analys ha skett ochslutsatser ha dragits. Ett informationsmöte kommeratt hållas . Under första kvartaletskall också ett arbete ha påbörjats inom Vägverketmed att bl.a. studera och analysera kammarrätts- ochregeringsrättsdomar.Utskottets bedömningI motion So354 (c) yrkande 4 begärs etttillkännagivande om att börutses av . Utskottet kan konstatera attriksdagen , med anledning avkonstitutionsutskottets betänkande 2000/01:KU3,beslutat ge regeringen till känna att en utredningbör tillsättas med uppgift att undersöka om detfinns förutsättningar för att slå samman några aveller samtliga ombudsmannainstitutioner som ärunderställda regeringen till en institution. Fråganom huvudmannaskapet för dessa ombudsmän måste,enligt , ses i ljuset av de uppgifterombudsmännen tilldelas. Utskottet har inhämtat attdirektiven är under utarbetande och beräknas bliklara . Motionsyrkandet är åtminstonedelvis tillgodosett.Regeringen har uppdragit åt att utvärderahandikappolitiken inom transportområdet. Utskottetanser att slutrapporten från bör avvaktas.Riksdagen bör inte ta något initiativ på området.Motion A811 (kd) yrkande 13 avstyrks.Habilitering och rehabiliteringMotionerI motion So299 av m.fl. (m) begärstillkännagivande om samordning vid rehabilitering(yrkande 9). Motionärerna anför att en samordning avsamhällets resurser tillförsäkrar den behövanderehabilitering och resurser samt gör eget valmöjligt. Detta är en del av motionärernasobligatoriska hälsoförsäkring. I avvaktan på ensådan försäkring bör införandet av enrehabiliteringspeng prövas. Efter fastställandet avatt rehabiliteringsbehov föreligger får denbehövande en "peng" som motsvarar den kostnadlandstinget skulle ha för rehabilitering. Med"pengen" kan så den rehabiliteringsbehövande självvälja vårdgivare.I motion So538 av m.fl. (fp) yrkasatt av regeringen begär förslag tilltilläggsdirektiv till kartläggningav barns och ungdomars habilitering så att ävenvuxna funktionshindrades behov av rehabiliteringkartläggs (yrkande 11). Motionärerna konstaterar attregeringen i propositionen Från patient tillmedborgare skrev att det finns brister irehabiliterings- och habiliteringsbehovet och attmånga områden behöver utvecklas ytterligare.Motionärerna finner det därför anmärkningsvärt attregeringen endast lyfte fram behovet av tidigtinsatta åtgärder för barn och ungdomar. Behovet avtidigt insatta åtgärder skall gälla oavsett ålder,anför motionärerna.Bakgrund och tidigare behandlingUtskottet behandlade frågan om habilitering ochrehabilitering i betänkande 1999/2000:SoU14 medanledning av propositionen om en nationellhandlingsplan för handikappolitiken. I propositionengjorde regeringen bedömningen att Socialstyrelsenborde ges i uppdrag att kartlägga på vilket sättlandstingens barn- och ungdomsrehabilitering ärtillgänglig för barn och ungdomar med olikafunktionshinder i olika åldrar. Utskottet anfördeföljande (s. 73):Utskottet delar regeringens bedömning att detfortfarande finns många som inte tillräckligt välfår sina rehabiliterings- och habiliteringsbehovtillgodosedda och att många områden behöverutvecklas ytterligare. Utskottet välkomnar därförregeringens uppdrag till attsärskilt undersöka habiliteringen ochrehabiliteringen av barn och ungdomar medfunktionshinder. Regeringen har vidare aviserat attden senare i vår kommer att presentera en nationellhandlingsplan för utveckling och förnyelse avsjukvården. Handlingsplanen skall enligt vadutskottet erfarit bl.a. innehålla en satsning påprimärvården, äldrevården och psykiatrin. Utskottetutgår ifrån att detta innebär att möjligheterna atttillgodose även vuxna funktionshindrades behov avhabilitering och rehabilitering förbättras.Utskottet utgår också från att somtillsynsmyndighet på området följer utvecklingen.Mot bakgrund av det anförda avstyrks motionerna - --följde utskottet (rskr. 1999/2000:240).Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att många fortfarande inte fårsina habiliterings- och rehabiliteringsbehovtillgodosedda tillräckligt väl och att många områdendärför behöver utvecklas ytterligare. Detta gällerbåde barn och vuxna. Exempel på eftersatta områdenär rehabilitering för äldre med funktionshinder,personer med klassiska neurologiska sjukdomar som MSoch Parkinsons sjukdom samt insatser för unga vuxnamed funktionshinder. Behovet av utveckling avhabiliteringen för barn och ungdomar medfunktionshinder är ytterligare ett område.Regeringen har givit i uppdrag attkartlägga på vilket sätt landstingens barn- ochungdomshabilitering är tillgängliga för barn ochungdomar med olika funktionshinder. Kartläggningenomfattar även samverkan med andra verksamheter kringutformningen och innehållet i insatserna till barnenoch ungdomarna och deras familjer.Utskottet delar uppfattningen i motion So538 (fp)yrkande 11 att även funktionshindrade vuxnastillgång till habilitering och rehabiliteringbehöver kartläggas. Vad utskottet nu anfört medanledning av motionen bör som sin meningge regeringen till känna.Utskottet anser inte att någon rehabiliteringspengbör införas. Motion So299 (m) yrkande 9 avstyrks.HjälpmedelMotionerI två motioner tas frågor kring hörselhjälpmedelupp:I motion So473 av () begärstillkännagivande om att audionomer bör bliberättigade att utföra hörselhjälpmedelsutprovning ienskild regi (yrkande 1) och om att en nationellegenavgift för hörselhjälpmedel bör utformas(yrkande 2). Motionären anser att utprovning avhörapparater bör ske på likartat sätt som utprovningav synhjälpmedel. eller statenfastställer vilka bidragskriterier som skall gällaför hjälpmedel inklusive utprovning. Vidare böraudionomerna kunna få bedrivahörselhjälpmedelsutprovning i enskild regi via avtalmed eller staten. Med detta sy-stemskulle köerna försvinna och patienten själv kunnavälja utprovningsställe.I motion So222 av och (båda c)begärs tillkännagivanden om en förändring för enenhetlig hörselvård med fullvärdig rehabiliteringoch hjälpmedel på lika villkor över hela landet(yrkande 1), om att en fullständig analys måstegöras som ett underlag till den individuellarehabiliteringsplanen (yrkande 2) och om att de somär beroende av hjälpmedel för att kunna kommuniceraoch vara delaktiga i samhället måste få tillgångtill bashjälpmedel på lika villkor som övrigafunktionshandikappade (yrkande 3). Motionärernaanser att det behövs en enhetlig hörselvård på likavillkor i hela landet. Remisserna till hörselvårdenskall inte gälla hörapparatsutprovning utan gällahörselutredning. Motionärerna anför atthörselskadade är den enda grupp funktionshindradesom måste betala för bashjälpmedel. De som ärberoende av hjälpmedel för att kunna kommunicera ochvara delaktiga i samhället måste få tillgång tillbashjälpmedel på lika villkor som övrigafunktionshandikappade.Begäran om en hjälpmedelsgaranti tas upp i motionSo3 av m.fl. (c) (yrkande 3). Rättinsatta och utprovade hjälpmedel har stor betydelseför mångas välbefinnande, anför motionärerna.Hjälpmedel för rehabilitering och trygghet måstesäkras för att mer av sjukvården skall kunna ske ihemmet. En helhetssyn och samlad bedömning är viktigi ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting.En hjälpmedelsgaranti bör införas så attväntetiderna kan kortas.I motion Ub821 av och TassoStafilidis (båda v) begärs tillkännagivande om attöka resurserna till sjukvårdens hjälpmedelscentralerså att de bättre kan arbeta med att anpassasexhjälpmedel för de funktionshindrade (yrkande 8).I motion So221 av de () yrkas attriksdagen begär att regeringen lägger fram förslagtill erforderliga lagändringar så attfunktionshindrade garanteras hjälpmedel förpersonlig assistans oavsett huvudman i enlighet medvad som anförts i motionen. Motionären anför att detfinns fall där funktionshindrade fråntagits ellernekats hjälpmedel på grund av att de anlitaralternativa arbetsgivare, dvs. inte kommunen, försin personliga assistans. Eftersom kommunen inte ärarbetsgivare skall den nya arbetsgivaren stå förhjälpmedelskostnaden. Hjälpmedlet skall då bekostasav assistansersättningen som är till för attanställa, administrera och utbilda personal.Motionären anser det märkligt att hjälpmedel somrullstol och lyftanordning är till för personalenoch inte för den enskilde funktionshindrade.Eftersom hjälpmedelsbeslut inte kan överklagas ärsituationen sådan att flera funktionshindrade saknarbehövliga och livsviktiga hjälpmedel.Bakgrund och tidigare behandlingSocialstyrelsen har presenteratrapporten i praktiken(1999:18). Enligt rapporten ärväntetiderna långa för att få en hörapparat. Vidareframgår av rapporten att flertalet landstingfortfarande använder sig av den upphävdavårdgarantin för prioritering vid utprovning avhörapparat, i vissa fall i kombination med andraregler och att det därför finns anledning för deflesta av landstingen att revidera de riktlinjer förprioritering som används, så att de överensstämmermed hälso- och sjukvårdslagensprioriteringsbestämmelser. Patienternas avgiftervarierar kraftigt. Fyra landsting tar inte ut någonavgift alls. Tio landsting tillämpar kostnadstak,vilket innebär att en patient får betala 2 000-3 000kr för en digital hörapparat.Motioner om hörselvård behandlades senast i betänkande1999/2000:SoU14 om en nationell handlingsplan förhandikappolitiken. Utskottet gjorde följandebedömning (s. 96):Av framgår att det finnsbrister på området hörhjälpmedel. Utskottetförutsätter att somtillsynsmyndighet följer frågan med störstanoggrannhet. Utskottet utgår också från attSocialstyrelsens rapport 1999:18 kommer att följasupp. Utskottet är inte berett att nu ta någotinitiativ med anledning av motion - - - varför dennaavstyrks. Även motionerna - - - avstyrks.Riksdagen följde utskottet (rskr. 1999/2000:240).Socialministern har i eninterpellationsdebatt om hörselvård anfört följande:I budgetpropositionen för uttaladeregeringen som sin avsikt att tillsätta en utredningför att på ett bättre sätt tillgodose behovet avhjälpmedel för vissa grupper av funktionshindrade.Mot bakgrund av de problem som uppmärksammats inomhörselvården har jag i det nationella rådetför vårdpolitik aviserat att regeringen övervägeratt låta utredningen även se över de långaväntetiderna och andra problem som sammanhänger medhörapparater. - - -I rapporten Den ljusnande framtid är vård somKommissionen för rekrytering till vård och omsorglade fram föreslogs att delandstingskommunala utbildningarna i sin helhetborde överföras till staten senast under år 2001.Som skäl för förslaget angavs att ett samlatstatligt huvudmannaskap utgör en viktig princip föratt staten skall kunna göra en helhetsbedömning ochta ansvar för den högre utbildningens inriktning ochdimensionering.Mot bakgrund av detta har regeringen tillsatt enförhandlingsdelegation som fått i uppdrag attförhandla med landstingen i syfte att klargöra undervilka förutsättningar det samlade huvudmannaskapetför landstingens vårdhögskoleutbildningar kanöverföras till staten.Jag kan inte föregripa resultatet avförhandlingarna. Om huvudmannaskapet överförs tillstaten kommer dock givetvis dimensioneringen av deutbildningar som är berörda, däriblandaudionomutbildningen, att ses över för atttillgodose de behov som finns.Utskottet behandlade vidare motioner om hjälpmedel ibetänkande 2000/01: SoU1. Utskottet anförde dåföljande (s. 85):Utskottet vidhåller sin uppfattning, som också delasav , att det inte finnsrealistiska förutsättningar att införa en nationellhjälpmedelsgaranti. Arbetet med att lösaköproblematiken på hjälpmedelsområdet måste dockfortsätta och intensifieras. Socialstyrelsensrapport kan därvid användas som utgångspunkt förlandstingens hjälpmedelsarbete. börsom tillsynsmyndighet följa utvecklingen och vidbehov vidta åtgärder. Utskottet förutsätter ocksåatt överenskommelsen mellan staten och landstingenom att uppmuntra ett effektivt utnyttjande av nyteknik i syfte att förbättra funktionshindradeslivskvalitet och möjligheter att delta isamhällslivet omsätts i praktiken. Utskottetkonstaterar att det inom förnärvarande utarbetas direktiv till en utredning somskall se över och lämna förslag till hurhjälpmedelsförsörjningen skall utformas för allastuderande med funktionshinder, liksom en utredningom hur den nya tekniken skall kunna anpassas så attolika gruppers behov av hjälpmedel kan tillgodoses.Socialministern har bl.a. anfört att regeringenöverväger att låta utredningen även se över de långaväntetiderna och andra problem som sammanhänger medhörapparater. Utskottet anser inte att det nu behövsnågot initiativ från sida med anledningav motionerna. Dessa avstyrks.Riksdagen följde utskottet (rskr. 2000/01:96).Socialministern har i ett interpellationssvar den 9maj 2000 behandlat den frågeställning som återfinnsi motion So221 med motionären=interpellanten.Socialministern redovisade att 1989 årshandikapputredning prövat frågan om en rättighets-eller skyldighetslagstiftning på hjälpmedelsområdet.Utredningen pekade bl.a. på svårigheterna attavgränsa vilka hjälpmedel som skulle omfattas av enrättighetslagstiftning och att det skulle krävas enförteckning över alla de hjälpmedel som skulle ingå.Den dåvarande regeringen valde i stället att göraett förtydligande i hälso- och sjukvårdslagen omhjälpmedelsansvaret i samband med handikappreformen.Socialministern underströk i interpellationssvaretatt kostnaderna för hjälpmedel inte ingår i denstatliga assistansersättningen vare sig det gällerpersonliga hjälpmedel eller arbetshjälpmedel. Hanhänvisade till att ochLandstingsförbundet har enats om ett gemensamtsynsätt på hjälpmedel och redovisat denna i skriftenHjälpmedelsansvarets fördelning mellan landsting ochkommuner. Förbunden anser att om den enskilde tillföljd av ett funktionshinder är i behov av en lyft isin bostad som används av personalen eller enindividuellt anpassad rullstol som körs av personalskall dessa betraktas som individuella hjälpmedelArbetsgivarens ansvar bör endast avse sådanutrustning som behövs för att förebygga ohälsa blandpersonalen. Socialministern understryker i debattenatt om kommuner och landsting följer dessarekommendationer, som innebär att man drar en mycketskarp gräns mellan hjälpmedel och arbetstekniskaredskap, uppstår inte de problem som interpellantennämnt. Man skall ha rätt till hjälpmedel oavsett vemsom är arbetsgivare.Från Hjälpmedelsinstitutet har inhämtats attinstitutet kan erbjuda ekonomiskt stöd förutveckling och tillverkning av hjälpmedel.Institutet har inte under de senaste tre fyra årenstött projekt med inriktning på sexhjälpmedel, dådet inte har kommit några ansökningar. harsådana projekt stötts.HI understryker att det är upp till varje huvudmanatt fastställa vad som skall räknas som hjälpmedel.Det finns på många håll stöd för sexhjälpmedel,någon nationell överblick finns dock inte.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller att det inte finns realistiskaförutsättningar att införa en nationellhjälpmedelsgaranti. Motion So3 (c) yrkande 3avstyrks därmed.Utskottet konstaterar att många landsting idagsläget har svårigheter med att tillgodoseenskildas hjälpmedelsbehov inom rimlig tid. Dettagäller inte minst hörselhjälpmedel. Utskottetvidhåller att arbetet med att lösa köproblematikenmåste fortsätta och intensifieras. Socialstyrelsensrapport i praktiken(1999:18) kan därvid användas somutgångspunkt. Utskottet har också erfarit att frågandiskuteras inom hälso- ochsjukvårdsberedning. Utskottet konstaterar samtidigtatt regeringen aviserat en utredning om behovet avhjälpmedel för vissa grupper av funktionshindradeoch att regeringen i detta sammanhang ocksåöverväger att låta utredningen se över de långaväntetiderna och andra problem som sammanhänger medhörapparater. Utskottet anser inte att det behövsnågot initiativ från sida med anledningav motionerna So222 (c) yrkandena 1-3 och So473 (m)yrkandena 1 och 2. Dessa avstyrks.Utskottet konstaterar att det är upp till varjesjukvårdshuvudman att avsätta resurser tillhjälpmedelsverksamheten. bör inte ta någotinitiativ. Därmed avstyrks också motion Ub821 (v)yrkande 8.Utskottet vill understryka att personer medfunktionshinder har rätt till de hjälpmedel debehöver för sin dagliga livsföring. Kostnaderna förhjälpmedel ingår inte i den statligaassistansersättningen. Arbetsgivaren ansvarar endastför utrustning som behövs för att förebygga ohälsahos personalen. Om kommuner och landsting följer derekommendationer som ochLandstingsförbundet innebär det en skarpgräns mellan hjälpmedel och arbetstekniska redskap.Den funktionshindrade har rätt till hjälpmedeloavsett vem som är arbetsgivare för den personligaassistansen. Motion So221 (m) är därmed i huvudsaktillgodosedd.Rätt till teckenspråkstolkMotionerI motion So406 av och (båda m) begärs tillkännagivande om vikten avtolkservice för döva. Motionärerna anför att bristenpå tolkar börjar försvinna eftersom antaletutbildade tolkar ökar. finns brist påtjänster för utbildade tolkar och brist på medel förverksamheten. Motionärerna anser att det behövs enny lag som ställer krav på landstingen atttillhandahålla tolktjänster.I motion So355 av och (båda mp) begärs tillkännagivande om atträtten till tolk för döva, dövblinda ochhörselskadade skall fastställas i lag (yrkande 2).Motionärerna anför att det kommer information om attalltfler döva inte får tolk när de behöver det ochatt det inte beror på tolkbrist utan på att tolk fördöva inte är prioriterat när landstingen har detekonomiskt ansträngt. Motionärerna anser att detdärför behövs en rättighetslag som garanterar rättentill tolk för döva, dövblinda och hörselskadade.Regeringen bör återkomma med ett sådant förslag.I motion So381 av () begärstillkännagivande om vikten av att rätten till tolkför döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade kaninfrias. redovisning för år 1998visar att även om antalet genomförda tolkuppdragökat, så har det även skett en ökning av tolkuppdragsom inte kunde utföras. Motionären anser attregeringen bör överväga att utreda om nuvarandelagstiftning är tillräcklig med hänsyn till dagenshandikappolitiska ambitioner och den praktiskatillämpningen av lagen. Utredningen bör ocksåöverväga om en rättighetslagstiftning bör tillskapasför att fastställa rätten till tolk.Bakgrund och tidigare behandlingI samband med handikappreformen infördes fr.o.m. den1 en ny paragraf, 3 a §, i hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763) där landstingensskyldighet att erbjuda bl.a. tolktjänst förvardagstolkning för barndomsdöva, dövblinda,vuxendöva och hörselskadade tydliggörs. Paragrafenhar numera beteckningen 3 b §.I betänkande 1999/2000:SoU14 om den nationellahandlingsplanen för handikappfrågor redovisarutskottet bl.a. följande (s. 95):I Slutrapport om uppföljningen avtolktjänstverksamheten för barndomsdöva, dövblinda,vuxendöva och hörselskadade (1997:22) redovisarSocialstyrelsen att de mål som finns uppsatta ifråga om utbyggnad av landstingens tolktjänst enligtproposition 1992/93:159 inte har nåtts. Utbyggnadenhar dock skett i den takt som varit realistisk ochmöjlig med tanke på att den mest grundläggandeförutsättningen inom tolktjänstverksamheten,tillgången på utbildade tolkar, fortfarande harvarit mycket begränsad. Det finns godaförutsättningar för en relativt snabb utbyggnad avtolktjänstverksamheten. Enligt () ökade antalet deltagare iolika tolkutbildningar vid landets folkhögskolorunder 1999 jämfört med året innan. Antalet tolkarsom slutförde sin utbildning ökade också. Brist pådeltagare med tillräckliga kunskaper i teckenspråkför att kunna påbörja en utbildning samt lärarbristhar varit de största hindren mot att utbilda flertolkar. Enligt TÖI kommer den positiva trenden attbestå till 2005 med vissa fluktuationer. Under åren1999-2002 kommer 144 tecken- och dövtolkar och 27vuxendövtolkar att utbildas.Utskottet gjorde sedan följande bedömning (s. 96):Samhällets stöd till funktionshindrade bör, enligtutskottets mening, i första hand utformas genomgenerella insatser, men ibland kan riktat stöd varanödvändigt. Riktade insatser för döva ochhörselskadade görs bl.a. genom stöd tilltolkutbildning. Utskottet konstaterar attutbildningen av tolkar beskriver en positiv trend.Enligt utskottet är det av vikt att landstingenaktivt verkar för att uppfylla sin skyldighet enligthälso- och sjukvårdslagen att erbjuda tolkar tilldöva och hörselskadade. Utskottet utgår från attSocialstyrelsen följer landstingens hantering avtolkfrågorna och vid behov vidtar åtgärder. Motion -- - avstyrks. Utskottet ställer sig inte bakomförslaget i motion - - -, varför också dennaavstyrks.Konstitutionsutskottet har i betänkande 2000/01:KU14föreslagit ett tillkännagivande till regeringen omatt det är angeläget med en översyn när det gällerfrågan om rätten att kunna använda teckenspråket.Riksdagen ställde sig bakom förslaget (rskr.2000/01:147). Utskottet anför följande (s. 16-17):Utskottet har tidigare framhållit att teckenspråketinte kan anses falla inom ramen för syftet medminoritetsspråkskonventionen. Utskottet gör inte nunågon annan bedömning och anser således inte attteckenspråk skall erkännas som minoritetsspråk.Motionerna K321 (m) och So540 yrkande 4 (kd)avstyrks.Utskottet anser emellertid att det är angeläget attteckenspråkets ställning ses över. Utvecklingenunder senare år, bl.a. arbetet inom ramen förEuroparådets verksamhet, har understrukit vikten avatt teckenspråket har en stark ställning. Det ärangeläget att de dövas och hörselskadadesrättigheter när det gäller teckenspråket ochteckenspråksinformation säkerställs. mening behövs i detta syfte en översyn avrätten och möjligheterna att använda teckenspråket,liksom dövas och hörselskadades tillgång tillsamhällets utbud av kultur och litteratur. När detgäller dövas och hörselskadades tillgång tillSveriges Televisions program villkonstitutionsutskottet i likhet med kulturutskottethänvisa till att arbetet i Public service-beredningen bör kunna leda till ytterligareförbättringar i detta avseende.Vad utskottet anfört bör med bifall till motion - -- och med delvis bifall till motion - - - gesregeringen till känna.Utskottets bedömningEnligt 3 b § 3 hälso- och sjukvårdslagen skalllandstinget erbjuda dem som är bosatta inomlandstinget eller som är kvarskrivna enligt 16 §folkbokföringslagen (1991:481) och stadigvarandevistas där tolktjänst för vardagstolkning förbarndomsdöva, dövblinda, vuxendöva ochhörselskadade. Utskottet erinrar om attriksdagen beslutat ge regeringen till kännaatt det är angeläget med en översyn av rätten ochmöjligheterna att använda teckenspråket.