bet · GO01KUU1 · 2001-04-26 00:00:00 — Utskottet konstaterar i ett inledande avsnitt i sin Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2000/01KUU1Redogörelse för ärendetÄrendet och dess beredningSammansatta konstitutions- och utrikesutskottet höllsitt första sammanträde . Utskottetupplöses då efter debatt i kammaren den 9maj 2001 fattar beslut med anledning av dettabetänkande.Utskottets syfte är att bidra till att i riksdagenaktualisera debatten om Europeiska unionens framtidautveckling. behandlas ett antal motionerfrån den allmänna motionstiden , som överlämnatsfrån konstitutionsutskottet.Utskottet har hållit en utfrågning medstatssekreterare ,Statsrådsberedningen, om regeringens planer förframtidsdebatten.Utskottet har presenterat ärendet på riksdagenshemsida och också haft en e-postbrevlåda därallmänheten har kunnat lämna synpunkter. Drygt 40inlägg har kommit in till brevlådan. Därutöver harinlägg kommit in med vanlig post eller fax.BakgrundVid regeringskonferensen under Europeiska rådetsmöte i antogs enförklaring om unionens framtid. Regeringskonferensenframhöll att den önskade att en bredare och djuparediskussion om EU:s framtida utveckling inleds. Desvenska och belgiska ordförandeskapen skall isamarbete med kommissionen och med medverkan avEuropaparlamentet uppmuntra till omfattandediskussioner med alla berörda parter: företrädareför de nationella parlamenten och den allmännaopinionen, dvs. från det politiska livet,näringslivet och universitetsvärlden, företrädareför det civila samhället m.m. Även kandidatstaternaskall knytas till processen.En rapport skall läggas fram för Europeiska rådeti , och skallefter det vid sitt möte i Laeken/i december2001 anta en förklaring med lämpliga initiativ förden fortsatta processen.I processen bör enligt den i antagnaförklaringen bl.a. följande frågor behandlas:· Hur man skall upprätta och därefter upprätthållaen mer exakt avgränsning av EU:s ochmedlemsstaternas befogenheter som överensstämmermed subsidiaritetsprincipen.·· Vilken ställning den i proklamerade EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna skallha i enlighet med slutsatserna från i Köln.·· En förenkling av fördragen för att göra demtydligare och lättare att förstå utan att derasinnebörd ändras.·· De nationella parlamentens roll i den europeiskastrukturen.·Regeringskonferensen förklarade att den genom att taupp dessa frågor erkänner behovet av att förbättraoch övervaka unionens och dess institutionersdemokratiska legitimitet och öppenhet för att föradem närmare medlemsstaternas medborgare.Efter det förberedande arbetet skall en nyregeringskonferens sammankallas för attbehandla de nämnda frågorna i syfte att göramotsvarande ändringar i fördragen.Förklaringen finns intagen i betänkandet sombilaga 1.Behovet av en bred debatt om EU:s framtid ochutveckling har uppmärksammats även inom riksdagen.Riksdagens sammansatta konstitutions- ochutrikesutskott har därför beslutat att ge ett bidragtill diskussionen. Rubriken till betänkandetanknyter till Niceförklaringen. Självklart handlarEU:s framtid även om andra frågor.Betänkandet utgör första bidrag tillden nu aktualiserade debatten om framtidsfrågorna.Ledamöterna i utskottet från samtliga partier utomMiljöpartiet har accepterat att de motioner som tasupp i betänkandet behandlas övergripande. Deföreslås bli besvarade med vad utskottet anför. Detinnebär inte att något parti frånträtt sinaståndpunkter. Olika synsätt i frågor som rör EUutvecklas närmare i särskilda yttranden.Diskussionen om EU:s framtidsfrågor fortsättersåväl inom som i andra former.Utskottet1 Utvecklingen till Europeiskaunionen i dag1.1 Samarbetssträvandena efter andravärldskrigetDet europeiska samarbetet efter andra världskrigethar följt flera olika utvecklingslinjer. Efterhandsom behoven och de yttre förutsättningarnaförändrats har det i vissa fall förekommit attutvecklingen i olika riktningar upphört eller attutvecklingslinjerna löpt samman.Sedan senare hälften av 1940-talet och förrahälften av kan man tala om femhuvudsakliga utvecklingsriktningar: bildandet av fackorganisationer för samarbeteinom väl avgränsade områden (t.ex. , EBU) bildandet av subregionalasamarbetsorganisationer av mera allmän karaktär(t.ex. och ) militärt samarbete (t.ex. Västeuropeiskaunionen, VEU) ekonomiskt samarbete (t.ex. OEEC) rättsligt och kulturellt samarbete (t.ex.Europarådet).Formerna för det ursprungliga samarbetet varhuvudsakligen ekonomiska medan de bakomliggandebevekelsefaktorerna till stor del varsäkerhetspolitiska. Den ekonomiska organisation somvid tiden efter var mestbetydelsefull var (OEEC, numera ), sometablerades 1948 för att genom den s.k. Mar-shallhjälpen administrera återuppbyggnaden iregionen och för att genom samarbete söka övervinnade ekonomiska problemen. har emellertidsedermera fått en annan inriktning.Av naturliga skäl hade försvarsfrågorna högaktualitet. undertecknades Brysselpaktenom Västunionen mellan , , ,och . Alliansen riktadesig formellt mot , men i det då rådandeläget får den främst anses ha gällt ,som var på väg att flytta fram sina positioner iEuropa. Västunionen utgjorde en grundval för detstörre försvarssamarbetet inom Nato, som 1950övertog Västunionens försvarsorganisation.1.2 bildasUngefär med OEEC uppstod den s.k.Europarörelsen, vilken vid en kongress i i maj1948 gav de impulser som ledde fram till attEuroparådet bildades.Efter krigsslutet fanns det, inte minst inom dekrigsdrabbade staterna, en utbredd uppfattning omatt nationalstatssystemet för underdetta sekel hade brustit i sin förmåga attsäkerställa frihet, fred och ekonomiska framsteg.Grupperingar med mer eller mindre federalistiskaprogram växte efter hand fram i det kontinentalaVästeuropa, vilka propagerade för en alternativorganisationsform för . Tillskapandet avEuroparådet kan sägas ha utgått från ett förslag omen union med tämligen långtgående befogenheter, somde franska och belgiska regeringarna lade fram ijuli 1948. Utformningen av den nya organisationenkom dock, framför allt på tillskyndan av deskandinaviska staterna och , att få enmer traditionell, mellanstatlig prägel. Mot bakgrundav då aktuella händelser, bl.a. Pragkuppen, komnödvändigheten av att värna om det gemensammademokratiska frihetsidealet att få en framskjutenroll. stadga undertecknades den 5 maj1949 av tio stater, däribland . Av symboliskaskäl fick den nya organisationen sitt säte iStrasbourg, en stad som genom historien ömsom varitfransk, ömsom tysk.Till kretsen av grundarstater - , ,, , , ,, , och -slöts tämligen omgående . blev ocksåIsland, och i , och efter införandet avdemokrati blev (1976) och (1977)medlemmar. ansåg sig länge förhindrat attansluta sig men följde aktivt arbetet i Europarådetoch blev medlem 1989. blev 1990det första land från att tasupp i medlemskretsen. är 43 stater medlemmarav : , , ,, , , , ,, , , , ,, , , , ,, , , (), , , , ,, , , , ,, , , ,, , , ,, , och . Ytterligareländer har ansökt om medlemskap. Medlemskretsen ochkandidatländerna täcker tillsammans så gott som helaEuropa.Europarådets parlamentariska församling har genomåren utgjort ett viktigt forum för debatt ochkontakter mellan ledamöter från olika nationellaparlament.1.3 Från kol- och stålgemenskapen till dagensEUKol- och stålgemenskapenDen presenterade Frankrikesutrikesminister förslaget omEuropeiska kol- och stålgemenskapen, EKSG. Hansförslag gick ut på att åstadkomma en gemensamkontroll över de industrier som var själva grundentill militär kapprustning. Härigenom skulle manomöjliggöra ett nytt krig mellan de deltagandeländerna.Fördraget undertecknades 1951 i och trädde ikraft . Kol- och stålgemenskapen blevinledningen till ett fredligt europeiskt samarbetesom innehöll ett visst mått av överstatlighet.Medlemsländerna överlät en del av sin egenbeslutanderätt till den nya gemenskapensinstitutioner.De länder som deltog i Kol- och stålgemenskapenvar sex: , ,, , och . -Dagens EU består av 15 länder. blevmedlem i EG , med ochDanmark. blev medlem och Spanienoch . blev, tillsammans medFinland och , medlem . Ett stortantal länder väntar på att få bli medlemmar.EEG och EuratomNästa steg i den europeiska integrationen efter kol-och stålgemenskapen blev att skapa ett ekonomisktsamarbete. De sex medlemsländernas utrikesministrarträffades i den italienska stadenMessina för att diskutera gemenskapens framtid. Påmötet konstaterade de att tidpunkten var inne fördem att gå vidare mot en gemensam europeisk marknadför alla produkter.Messinamötet brukar betecknas som det verkligastartskottet för den europeiska integrationen. Detresulterade i att den belgiske utrikesministernPaul-Henri fick i uppdrag att utarbeta ettförslag till en gemensam europeisk marknad, entullunion och ett fredligt utnyttjande av kärnkraft.Resultatet blev fördraget om Europeiska ekonomiskagemenskapen, EEG, och fördraget om Europeiskaatomenergigemenskapen, Euratom. De båda fördragenundertecknades av EKSG-länderna i i mars 1957och trädde i kraft . EEG-fördraget(som också kallas ), EKSG och Euratombildade tillsammans Europeiska gemenskaperna, EG.Tullar och handelshinder avskaffades gradvismellan medlemsländerna och handeln inom EG ökadesnabbt. Gemensamma tullar mot länder utanför EGinfördes och målet att upprätta en tullunionförverkligades . I början av 1960-taletenades också om en gemensamjordbrukspolitik. Syftet var att trygga tillgångenpå jordbruksvaror och garantera medlemsländernaslantbrukare en bra levnadsstandard.Under 1970-talet och första hälften av 1980-taletgick samarbetet inom gemenskaperna trögt. Den s.k.Luxemburgkompromissen, som hade införts , gjordedet svårt att fatta beslut. Kompromissen innebar attmedlemsländerna hade vetorätt, dvs. rätt att stoppabeslut, i frågor som ansågs vara av stort nationelltintresse. En lågkonjunktur bidrog till att EG hadesvårt att skapa en fungerande marknad. I mitten av1980-talet bröts dock den negativa trenden då EGantog ett handlingsprogram, en s.k. vitbok, som slogfast att den inre marknaden skulle vara genomfördvid utgången av 1992.EnhetsaktenFör att kunna nå målet att genomföra den inremarknaden antog EG Europeiska enhetsakten.Med Enhetsakten infördes möjligheten att fattabeslut med kvalificerad majoritet på många områdensom berörde den inre marknaden. Enhetsakten var denförsta stora omarbetningen av EG:s tre fördrag ochskapade en sorts gemensam överbyggnad.UnionsfördragetÅr 1989 tog de då tolv länderna nästa steg isamarbetet: de fattade beslut om att hålla enregeringskonferens med målet att skapa en ekonomiskoch monetär union. När föll och Tysklandenades, beslutade EG att hålla ytterligare enregeringskonferens med syfte att skapa en politiskunion.Resultatet av de två konferenserna blev Fördragetom Europeiska unionen (EU), Unionsfördraget ellerEU-fördraget. Fördraget undertecknades avmedlemsländerna i den nederländska staden och kallas därför ocksåMaastrichtfördraget. Fördraget innebar attsamarbetet mellan förändrades ochutökades med nya områden. Unionsöverbyggnaden ochindelningen i pelare infördes genomMaastrichtfördraget. Bestämmelser om en ekonomiskoch monetär union (EMU) infördes.Nya områden skrevs in i EEG-fördraget (somsamtidigt döptes om till EG-fördraget), t.ex. kulturoch folkhälsa. EG finns alltså kvar som en del avEU. Det är inom EG-samarbetet som medlemsländernahar överlåtit delar av sin självbestämmanderätt tillEU:s institutioner. Det är också i denna del somsamarbetet i huvudsak är överstatligt.Fördragen i och NiceNär Unionsfördraget förhandlades fram blev det enkompromiss mellan de länder som ville fördjupasamarbetet med mer överstatlighet och de som villeatt de nytillkomna samarbetsområdena skulle bli rentmellanstatliga. En översyn av fördragen ansågs ocksåangelägen med tanke på att ett antal länder iCentral- och hade ansökt om medlemskap iEU. Därför bestämdes det att Unionsfördraget skulleses över och utvärderas vid en nyregeringskonferens.Den nya regeringskonferensen inleddes i mars 1996och avslutades vid iAmsterdam . Konferensen resulterade i ettnytt fördrag: Amsterdamfördraget. Det nya fördragetinnebar ändringar och tillägg till de befintligafördragen, dvs. EG-fördraget och Unionsfördraget.Bland annat fick större inflytandei beslutsprocessen. Amsterdamfördraget trädde ikraft den 1 maj 1999.Inte heller i Amsterdamfördraget lyckades man lösade viktiga frågor om beslutsprocessen inom unionensom behöver lösas, inte minst för att unionen skallkunna ta emot nya medlemmar. För de resterandefrågorna hölls en ny regeringskonferens år 2000.Konferensen har gällt institutionella reformer:kommissionens sammansättning, röstviktningen irådet, bestämmelserna om att ersätta enhällighet medkvalificerad majoritet i vissa beslutsförfarandenoch möjligheterna till fördjupat samarbete mellanendast vissa medlemsstater. Konferensen avslutadesmed ett nytt fördrag i i december 2000.Fördraget undertecknades i februari 2001.Nicefördraget har ännu inte ratificerats avmedlemsländerna. Frågan om godkännande av fördragetskall för svensk del behandlas av i höst.Medlemsstaterna har redan kommit överens om attsammankalla en ny regeringskonferens år 2004.2 Europeiska unionens uppbyggnad2.1 Institutionernas uppgifter ochsammansättningEuropaparlamentetEuropaparlamentet har lagstiftande befogenhetertillsammans med rådet och makt över de s.k. icke-obligatoriska utgifterna. Dess inflytande harsuccessivt stärkts. Parlamentet granskar EU:sräkenskaper och behandlar frågor om ansvarsfrihetför kommissionen. Parlamentet har även möjlighet attavsätta kommissionen genom misstroendeförklaring.Europaparlamentet har i och med Amsterdamfördragetfått en starkare ställning imedbeslutandeförfarandet och är i princip jämställtmed rådet, dvs. båda parter kan blockera ett förslagtill lagstiftning.Europaparlamentet har 626 ledamöter. 22 av demkommer från . Ledamöterna väljs i direkta valför en mandatperiod . Det senaste valetägde rum och det nyvalda parlamentettillträdde i juli.Parlamentet har sitt officiella säte i ,där plenarsammanträden i princip skall hållas.Utskotten sammanträder i sitter i Luxemburg.Europaparlamentet utfärdar i viss omfattning icke-bindande resolutioner och yttranden även i sådanafall då parlamentet inte har formell befogenhetenligt fördragen. Parlamentets inflytande på EU:spolitik och normgivning beror givetvis också påandra faktorer än graden av formellt inflytande. Detinformella inflytande som parlamentet utövar även ihänseenden där inte fördraget ger det formellabefogenheter skall inte underskattas.RådetRådet, eller ministerrådet, är EU:s högstabeslutande organ och är den institution somrepresenterar de enskilda medlemsstaterna.Medlemsstaterna företräds av sina regeringar. Rådetsammanträder i olika konstellationer, och regeringenföreträds av den minister från varje medlemsstat somi den staten ansvarar för frågan. Rådet för allmännafrågor, som består av medlemsstaternasutrikesministrar, har ett övergripande ansvar.Ärendena på dagordningen för ett rådsmöteförbereds av Coreper (). Vidare finns ca 250 rådsarbetsgrupper.Efterhand har möjligheten att fatta beslut eftermajoritetsröstning införts på alltfler områden.Denna beslutsform är tillämplig nu för mer än trefjärdedelar av alla beslut. I de fall rådet skallbesluta med kvalificerad majoritet byggerröstreglerna på att varje stat har ett visströstetal som varierar mellan 2 och 10. har 4av de totalt 87 rösterna.För att ett beslut skall kunna fattas medkvalificerad majoritet krävs att minst 62 av totalt87 röster står bakom förslaget. Det innebär att 26röster mot ett förslag stoppar det - en s.k.blockerande minoritet. Redan vid 23 röster skjutsbeslutet upp.KommissionenKommissionen skall övervaka tillämpningen avfördragens bestämmelser och de beslut som fattas pågrundval av fördragen. Den är också den institutionsom har rätt att lägga fram förslag tilllagstiftning. Kommissionen har ingen skyldighet attfölja önskemål från parlamentet eller rådet attlägga fram förslag.Kommissionen beslutar i stor omfattning självlagstiftning och andra beslut. Till övervägande delsker detta på delegation från rådet, främst inomramen för systemet med kommissionensverkställighetskommittéer, den s.k. kommittologin.Som fördragens väktare följer kommissionen upp ivilken utsträckning medlemsländerna genomfördirektiven. Kommissionen kan, om den anser att ettland har underlåtit att uppfylla en skyldighetenligt fördraget, inleda ett överträdelseförfarande.Kommissionen består av 20 ledamöter som nomineras avmedlemsstaternas regeringar. De storamedlemsstaterna nominerar två kommissionärer var.Förutom ordföranden har kommissionens ledamöterolika ansvarsområden. De skall i sitt arbete agera iunionens allmänna intresse under full oavhängighet.De utses för en period av . Kommissionen och -i och med Amsterdamfördraget - även dess ordförandemåste godkännas av . En nykommission under ledning av tillträddei september 1999.Inom kommissionen pågår ett omfattandereformarbete för att ge större effektivitet,öppenhet och ansvar samt bättre service gentemotallmänheten. Vissa av inslagen i reformen kommer attkräva att rådet och godkännerändringar i lagstiftningen, andra kan kommissionenbesluta om själv. Hela reformplanen skall enligtkommissionens planer genomföras årsutgång.DomstolenEG-domstolens huvudsakliga uppgift är att tolka detgemensamma regelverket och att döma i tvister omtillämpningen av EG-rätten. Domstolen skallsäkerställa att de gemensamma reglerna följs. Enviktig del av domstolens verksamhet är att lämnaförhandsavgöranden till nationella domstolar imedlemsstaterna om hur EG-rätten skall tolkas. Dessaavgöranden är bindande för de nationelladomstolarna.Domstolen kan döma i EG-rättsliga tvister mellan- medlemsstaterna- EU:s institutioner och medlemsstaterna- EU:s institutioner- EU:s institutioner och företag eller enskildapersoner.Domstolen skall ha 15 domare. Den skall i regelsammanträda i plenum. Den får dock upprättaavdelningar med 3, 5 eller 7 domare för att göravissa förberedande utredningar eller för att avgöravissa grupper av ärenden.Till domstolen är knuten en förstainstansrätt föratt avlasta domstolen. Förstainstansrätten kan prövaalla mål där enskilda personer väcker talan, t.ex.konkurrensärenden och tvister mellan EU-anställdaoch deras arbetsgivare. Även förstainstansrättenbestår av 15 domare. Den kan sammanträda, förutom iplenum, i avdelningar med 3 eller 5 domare.Domstolen finns i . För att inteförväxlas med , ,i benämns den därför iblandLuxemburgdomstolen.RevisionsrättenRevisionsrätten skall granska räkenskaperna övergemenskapens samtliga inkomster och utgifter samträkenskaperna för varje organ som gemenskapen harupprättat, om inte organet är särskilt undantagetfrån sådan granskning. Revisionsrätten består av 15ledamöter.Rådgivande kommittéerRegionkommittén samt Ekonomiska och socialakommittén fungerar som remissinstanser i EU:sbeslutsprocess. Ekonomiska och sociala kommitténföreträder arbetsgivare, arbetstagare och andraintresseorganisationer. Regionkommitténrepresenterar regionala och lokala intressen i EU.2.2 består av medlemsstaternasregeringschefer och vissa statschefer samtkommissionens ordförande. skall geunionen de impulser som behövs för dess utvecklingoch fastställa allmänna politiska riktlinjer fördenna har enligt fördragen inte någongenomgående behörighet att fatta beslut i de frågorsom ankommer på rådet (ministerrådet) att avgöra.Inom andra pelaren och i frågor om närmare samarbeteskall dock vissa frågor avgöras av Europeiska rådet.För vissa frågor gäller emellertid att beslut avrådet skall fattas på stats- ellerregeringschefsnivå. Ett exempel på detta är agerandegentemot en medlemsstat enligt artikel 7 iUnionsfördraget. Ett annat exempel är nomineringenav kommissionsordförande enligt . Rådeti denna sammansättning utgör då just rådet, ochkommissionens ordförande deltar inte.2.3 Överstatlighet eller mellanstatligtsamarbeteI debatten talas ofta om huruvida EU skall få enmera överstatlig eller mera mellanstatliginriktning. Det kan därför finnas skäl att närmareberöra begreppen överstatlighet ochmellanstatlighet.Grundlagsutredningen inför EG[1] hänvisade tillatt följande samverkande kriterier brukar ställasupp för att beskriva en överstatlig organisation:a) Organisationen skall ha befogenhet att fattaför medlemsstaterna bindande beslut.b) Besluten får inte uteslutande vara beroende avenhällighet mellan staterna.c) Organisationens beslut skall i många fall kunnaskapa rättigheter och skyldigheter för enskildamedborgare utan medlemsstaterna som mellanled.d) Organisationen skall ha makt att självverkställa sina beslut.e) Organisationen skall inte vara helt beroende avbidrag från medlemsstaterna utan ha egna finansiellaresurser.f) En medlemsstats ensidiga utträde skall intevara tillåtet. Inte heller skall det vara möjligtför medlemsstaterna att fatta ett kollektivt beslutom upplösning av organisationen eller om ändring avdess kompetens utan att organisationensinstitutioner medverkar.Grundlagsutredningen ansåg att EG åtminstone ihuvudsak uppfyllde de angivna kriterierna utom d ochatt det föreföll befogat att beteckna EG som enöverstatlig organisation, om än ännu inom ettbegränsat verksamhetsområde.Vid mellanstatligt samarbete måste oftast allastater vara överens. I vissa länder, som i ,måste en internationell överenskommelse genom ensärskild rättsakt göras till en del av dennationella lagstiftningen för att gälla inom staten.Överenskommelsen har inte principiellt företrädeframför nationella bestämmelser.2.4 De tre pelarnaPelarstrukturen inom EU infördes, som nämnts, genomMaastrichtfördraget. Det trädde i kraft den 1november 1993. Den första pelaren består av dettidigare samarbetet inom EG samt reglerna för denekonomiska och monetära unionen. Den andra pelarenutgörs av den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken (GUSP), och den tredje pelarenomfattar samarbetet i polisiära ochstraffrättsliga frågor.Samarbetet inom första pelarenInom områdena för första pelaren, dvs. dels detursprungliga ekonomiska samarbetet, det gamla EG,dels den ekonomiska och monetära unionen, EMU,fattas besluten till största delen med kvalificeradmajoritet. Det innebär att ett medlemsland kan fågenomföra beslut som landet har röstat emot.Samarbetet betecknas i huvudsak som överstatligt.Kommissionen har exklusiv förslagsrätt.Den gemensamma marknaden omfattar främst följandeområden:- den inre marknaden (fri rörlighet för varor,tjänster, personer och kapital)-- en tullunion och en gemensam handelspolitik-- en gemensam konkurrenspolitik-- en gemensam jordbruks- och fiskeripolitik-- en gemensam transportpolitik.-Den fria rörligheten för varor innebär att varorskall kunna cirkulera fritt inom EU utan att stoppasvid gränsen mellan två medlemsstater eller hindrasav nationella särregler. Denna grundläggande principgaranteras genom dels harmonisering av de nationellareglerna, dels principen om ömsesidigt erkännande.Den fria rörligheten för personer avser dels EU-medborgares rätt att fritt resa in i och uppehållasig i ett annat medlemsland för att arbeta, studera,söka arbete, starta eget företag eller leva där sompensionär, dels borttagandet av personkontroller vidgränserna mellan EU:s medlemsstater.Den fria rörligheten för tjänster och kapitalsyftar till att medborgare och företag fritt skallkunna erbjuda sina tjänster i andra medlemsländer.Rörligheten för tjänster hänger nära samman med dens.k. etableringsfriheten.Tullunionen innebär att alla tullar är avskaffademellan medlemsländerna och att tullarna mot länderutanför EU är gemensamma. Den gemensammahandelspolitiken innebär bl.a. att inget enskilt EU-land tecknar handelsavtal med tredje land, utan detär EU (formellt EG) som ingår avtal för gemenskapensräkning.Den gemensamma konkurrenspolitiken bygger påförbud mot avtal mellan företag som hindrar,begränsar eller snedvrider konkurrensen, förbud motmissbruk av en dominerande ställning och kontroll avföretagskoncentrationer genom godkännande av ellerförbud mot planerade företagssammanslagningar.Den gemensamma jordbrukspolitiken innefattar ettomfattande system med prisgarantier och andra formerav stöd till jordbrukarna.