bet · GO01UU4 · 2001-03-27 00:00:00 — Det är vidare av vikt att angripa dessagrundläggande riskfaktorer och konfliktorsaker föratt förebygga väpnade konflikter. Utskottetkonstaterar att resursknapphet eller ojämnfördelning av resurser utgör en potentiellkonfliktorsak, som ensam eller i kombination medandra strukturella riskfaktorer ellerkonfliktutlösande omständigheter kan leda tillväpnade konflikter inom och mellan stater. Utskottetvill i sammanhanget understryka biståndetssäkerhetsfrämjande karaktär och att Sverigesomfattande utvecklingssamarbete kan utgöra etteffektivt instrument för att minska grogrunden fördestabilisering och väpnad konflikt. Vidare villutskottet framhålla att väpnade konflikter oftaföregås av - eller rent av orsakas av - grovakränkningar av befolkningens rättigheter. Respektenför folkrättens regler om de mänskliga rättigheternaär därför en viktig faktor för att förebygga väpnadekonflikter. Långsiktiga insatser för att stärka enkultur av respekt för folkrätten, bl.a. genomutbildningsinsatser och politisk dialog, har enligtutskottets uppfattning en strukturellt förebyggandefunktion och är en viktig del av arbetet med attstärka förebyggandet. Utskottet vill understryka attäven länken mellan demokrati, säkerhet ochkonfliktförebyggande är stark och tydlig.Deltagande, representativitet och legitimitet ärcentrala begrepp för såväl en sunddemokratiseringsprocess som för hanteringen avinterna konflikter. Det är utskottets uppfattningatt en demokratisk samhällsordning underlättarhanteringen av samhälleliga motsättningar medfredliga medel och inom institutionaliseradekanaler.Det är utskottets mening att regionalasäkerhetsarrangemang är ett nödvändigt ochvärdefullt inslag i världssamfundets globalasäkerhetsarkitektur i enlighet med FN-stadganskapitel VIII. Detta innebär bl.a. att det alltid ärFN:s säkerhetsråd som har det primära ansvaret förinternationell fred och säkerhet, medan de regionalaorganisationerna kan ge ett värdefullt bidrag ochstöd till rådets arbete i detta avseende.Utskottet framhåller vidare att involverande avfler kvinnor i arbetet med konfliktförebyggande ochkonflikthantering i många fall kan göra arbetet merframgångsrikt och mångfasetterat. Såväl mäns somkvinnors erfarenheter och kompetens måste tas tillvara inom verksamhetsområdet. Därutöver kan kvinnorsannolikt föra in perspektiv som män kanske oftaförbiser som t.ex. olika former av våld och hot motkvinnor.Utskottet betonar att det är angeläget att utvecklar och förfinarsanktionsinstrumentet till att bli ett merselektivt, verkningsfullt och användbart verktyg.Rätt använda och utformade förblir sanktioner ettvärdefullt inslag - inte minst som medel för attförebygga väpnade konflikter - i den åtgärdskatalogsom FN förfogar över. Utskottet menar även att bakomsanktioner bör finnas ett beslut i FN:s säkerhetsrådeller i för att ge dem nödvändiglegitimitet. Utskottet fäster stor vikt vid attutgångspunkten för sanktioner bör vara att maximalpress riktas mot den krets i sanktionslandet som harmöjlighet att påverka landets politik, somnegativa humanitära effekter på civila och tredjeland i möjligaste mån undviks. Utskottet menar attsanktionsregimer, förutom att vara anpassade för attträffa berörda makthavare, alltid bör följas uppoch, om möjligt, kompletteras med fortgåendepolitiska ansträngningar. Ett totalt avbrott idialogen med sanktionslandet innebär mindremöjligheter till påverkan och bör i möjligaste månundvikas. Det är av vikt, anser utskottet, attsanktionsregimen ingår som en del i en bredare,genomtänkt politisk strategi, där andra inslagåterfinns som understöder sanktionsregimen. Somisolerad åtgärd har sanktioner sällanförutsättningar att bli framgångsrika, menarutskottet. Världssamfundet måste också vinnlägga sigom att tydligt förklara syftet med sanktionerna,liksom villkoren för ett hävande. Utskottet villbetona att utan förståelse och acceptans hosallmänheten - såväl i sanktionslandet som iomvärlden - undergrävs politikens möjligheter attverka. I vissa fall kan det vara befogat att detinternationella samfundet, som sanktionerinförs, söker mildra de humanitära effekterna ochstärka det civila samhället.5.1.1 Folkrätt5.1.1.1 BakgrundFolkrätten kan sägas vara det regelsystem somtillämpas i relationerna mellan stater och andrainternationella rättssubjekt (exempelvismellanstatliga organisationer). I motsats till vadsom gäller inom stater kännetecknas denmellanstatliga rättsbildningen av en låg grad avformalism. Folkrättens grunder är delssedvaneregler, dels regler i traktater. FN-stadgansundertecknande 1945 innebar att en stor del avsedvanerätten formulerades i traktatform, och genomatt de allra flesta av jordens stater åtagit sig attrespektera utgör dess principer numeragrundnormen för staternas uppträdande iinternationella och andra sammanhang. gersäkerhetsrådet rätt att för medlemsstaterna fattabindande beslut för att upprätthålla internationellfred och säkerhet.Till folkrätten hör även mänskliga rättigheter ochhumanitär rätt. I inledning slås defundamentala mänskliga rättigheternas universellagiltighet fast, och antogredan 1948, vid sin session i , den allmännaförklaringen om de mänskliga rättigheterna(). Denna utgörden moraliska grunden för alla FN:s medlemsstater.De allra flesta av jordens länder har ocksåförbundit sig att respektera denna genom attratificera de två om medborgerligaoch politiska rättigheter samt om ekonomiska,sociala och kulturella rättigheter. Inom FN harockså en rad särskilda konventioner antagits, bl.a.konventionen om förebyggande och bestraffning avfolkmord (1948), konventionen om avskaffande av alltslags rasdiskriminering (1965) samt konventionen omavskaffande av alla former av diskriminering avkvinnor (1979). Den humanitära rätten, som uppsätterkrigets lagar och som formulerats i de s.k.Genèvekonventionerna, tillhör också folkrätten.Ett fullständigt domstolsväsende inom folkrättensaknas. Blott ett fåtal fall görs till föremål förprövning av den i ,som kan döma i tvister mellan stater. FN:s samt ett antal särskilda kommittéer hartill uppgift att granska att medlemsländernauppfyller de åtaganden de gjort i konventionerna.När det gäller de brott mot mänskligheten,krigsförbrytelser och folkmord, som begicks underinbördeskrigen i och f.d. harFN:s medlemsstater beslutat att inrätta särskildatribunaler för att ställa misstänkta krigsförbrytareinför rätta. 1998 antogs fördraget som inrättar deninternationella brottmålsdomstolen, somkontinuerligt skall kunna beivra krigsförbrytelser,folkmord och brott mot mänskligheten. Ännu har dockinte 60 stater ratificerat fördraget, vilket krävsför att domstolen skall kunna utöva jurisdiktion.5.1.1.2 Mänskliga rättigheterMotionernaFolkpartiet understryker i motion 1999/2000:U22 (fp)yrkande 4 att kampen för att stärka de mänskligarättigheterna är en av hörnstenarna i Sverigesinternationella engagemang. Trots att många avvärldens stater respekterar de mänskligarättigheterna och ser dem som en universellangelägenhet, nås vi ständigt av rapporter om hurgrova kränkningar begås. bör därförintensifiera sitt arbete med att försvara ochförbättra skyddet för de mänskliga rättigheterna.Detta bör ske dels genom vårt engagemang imultinationella organisationer, dels genom Sverigesbilaterala samarbete med andra länder. I yrkande 5betonar motionärerna det angelägna i att Sverigesnabbt och tydligt markerar avstånd mot länder somgrovt kränker de grundläggande mänskligarättigheterna.Kristdemokraterna framhåller i motion 1999/2000:U23(kd) yrkande 21 att globaliseringen ochnationalstaternas delvis minskade makt har medförtatt människors rättigheter alltmer satts i centrum.Insikten om att det behövs vissa gemensamma normerhar vuxit. anser dock att FN,nationella regeringar, näringslivet och enskildaorganisationer borde kunna samarbeta mer effektivtför att främja och försvara de mänskligarättigheterna. Inte minst företagen har en avgöranderoll för att stärka de mänskliga rättigheterna, bådegenom att tillämpa arbetsrättsliga standarder ochefterleva förbud mot barnarbete.I motion 1999/2000:U606 (mp) framhålls att homo- ochbisexuella utsätts för förföljelse i delar avvärlden. Ett stort antal länder förbjuderhomosexualitet, medan diskriminering och förföljelseär vanliga även i länder som inte har förbud.Sverige bör därför arbeta aktivt på detinternationella planet för att homo- och bisexuellasrättigheter inte skall kränkas, anförs det i yrkande1. Vidare bör regeringen verka för att homosexuellasrättigheter förs in i FN:s konventioner för demänskliga rättigheterna (yrkande 2).I flerpartimotion 1999/2000:So225 (fp, s, v, c, mp)yrkande 21 anför motionärerna att homo- ochbisexuella utsätts för förföljelse i många delar avvärlden. bör därför arbeta i EU och FN föratt homo- och bisexuellas rättigheter inte skallkränkas. Vidare hemställs i yrkande 22 att Sverigesom biståndsgivare bör ta upp frågan om homo- ochbisexuellas rättigheter med mottagarländerna.I flerpartimotion 1999/2000:U621 (v, kd, c, fp, mp)yrkande 1 menar motionärerna att resursbrist är ettproblem för de internationella organ somkontrollerar efterlevnaden av deklarationerna om demänskliga rättigheterna. bör därför i FN, EUoch andra internationella forum verka för att dessamekanismer ges större resurser.I yrkande 3 lyfts från 1979fram som ett viktigt instrument. Men trots attkonventionen ratificerats av över 160 stater ärtillämpningen av dess bestämmelser fortfarandeotillfredsställande. Mot denna bakgrund bör Sverigekraftfullt agera för att öka uppslutningen kringFN:s kvinnokonvention.Miljöpartiet anser i partimotion 1999/2000:K356 (mp)yrkande 9 att aktivt bör arbeta för attkomma till rätta med brott mot de mänskligarättigheterna i olika delar av världen. Ett antalländer där situationen är allvarlig bör särskiltföljas upp inom ramen för FN:s arbete med demänskliga rättigheterna.Centerpartiet framhåller i motion 2000/01:U404 (c)att det är av utomordentlig vikt att kontinuerligtfölja upp de åtaganden som gjorts vid FN:skonferenser. Likaså är det angeläget att FN:skonventioner sprids och respekteras, och attinstrumenten för att övervaka efterlevnaden av demhela tiden utvecklas. Målet måste vara attkonventionerna naturligt och integrerat kan utgöraminiminormer, yttre ramar för eller i vart fallgenomsyra överstatliga, storregionala ellernationella överenskommelser och lagstiftningar.Sverige bör verka för att den globala rättsnorm somFN-systemet representerar stärks (yrkande 3).För en stabil och hållbar fred krävs, enligt motion2000/01:U414 (kd), i första hand en säkerhetspolitiksom bygger på fredlig konfliktlösning,rustningskontroll och nedrustning samt politiskt ochekonomiskt samarbete. Etablerandet av fungerandedemokratier med respekt för mänskliga rättigheter ärgrunden för att långsiktigt skapa ensäkerhetspolitiskt trygg gemenskap (yrkande 1).I dagens konflikter drabbas den civila befolkningenhårt. Med alltfler inomstatliga konflikter, och dåstater inte enbart misslyckas med att skydda sinbefolkning utan ibland även är den direktaförtryckaren, ökar behovet av att komplettera synenom staters säkerhet med en medveten syn påmänniskors säkerhet. Det behövs enligt motionärernaen modern och verklighetsanpassad säkerhetspolitik(yrkande 2) som grundar sig på en folkrättssyn inomdet säkerhetspolitiska området som först och främstfrämjar människors säkerhet i såväl mellanstatligasom inomstatliga konflikter och som skyddarcivilbefolkningen från hot och förtryck (yrkande 3).Utskottets övervägandenI motion 1999/2000:U22 (fp) yrkandena 4 och 5understryker att främjandet av demänskliga rättigheterna är en av hörnstenarna isvensk utrikespolitik, och något som bör prägla vårtagerande såväl multi- som bilateralt. bör taavstånd från de länder som grovt kränker demänskliga rättigheterna. Kristdemokraternaförespråkar i motion 1999/2000:U23 (kd) yrkande 21ett utökat samarbete mellan nationella regeringar,näringslivet och enskilda organisationer i syfte attstärka de mänskliga rättigheterna. I motion2000/01:U404 (c) begärs att verkar för attden globala rättsnorm som FN-systemet representerarstärks (yrkande 3), och i motion 2000/01:U414 (kd)framhålls att etablerandet av fungerande demokratiermed respekt för mänskliga rättigheter är grunden föratt långsiktigt skapa en säkerhetspolitiskt trygggemenskap (yrkande 1). efterlyseren modern och verklighetsanpassad säkerhetspolitik(yrkande 2) som skall grundas på en folkrättssyn somförst och främst främjar människors säkerhet i såvälmellanstatliga som inomstatliga konflikter (yrkande3).Förenta nationernas roll växer i avglobalisering. unika fördelligger i att nästan alla världens stater ärmedlemmar i organisationen och i dess enaståendeställning när det gäller fred och säkerhet samt idess arbete vad gäller internationell normbildningliksom när det gäller att främja en ekonomiskt,socialt och miljömässigt hållbar utveckling. Sverigekommer att fortsätta att aktivt bidra till att FNmoderniseras och blir mer effektivt.Främjandet av respekt för de mänskligarättigheterna i hela världen är en av grundpelarna isvensk utrikespolitik. Detta grundar sig på denuniversella giltighet som de mänskliga rättigheternahar - såsom de för formulerades iFN:s allmänna förklaring om de mänskligarättigheterna. Den allmänna förklaringen utgörgrunden för det omfattande regelverk som vuxit framinternationellt och regionalt för skyddet av demänskliga rättigheterna. Rättigheterna i denallmänna förklaringen är universella och gäller allamänniskor utan åtskillnad. Universalitetsprincipenutgör utgångspunkten för allt arbete för att främjade mänskliga rättigheterna. En annan viktig principär att rättigheterna är en internationellangelägenhet. När det är befogat måste öppen ochtydlig kritik kunna framföras. Mänskliga rättigheterär en integrerad del av den svenska utrikespolitiksom bedrivs både i direkta, bilaterala kontakter ochsom en del av EU:s gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik. Mänskliga rättigheter är därmed ennaturlig del av den diplomatiska dialog somkontinuerligt förs med ett stort antal länder. Omkränkningar av mänskliga rättigheter förekommermåste det påtalas i en sådan dialog. Det är dockinte självklart att avbrytande av den diplomatiskadialogen i samtliga fall är det bästa sättet attfrämja förbättringar.Som ordförande i spelar en central ochpådrivande roll när det gäller uppföljningen av destora världskonferenserna och Millennietoppmötet.Genom Millenniedeklarationen fångar FN:smedlemsstater upp ämnena från de olikavärldskonferenserna och toppmötena.Sverige välkomnar ansträngningarna inom FN-systemetatt integrera de mänskliga rättigheterna i de olikaprogrammen. Det är viktigt att världsorganisationensjälv står för de normer som har antagits inom dessegen ram.I diskussionerna i FN:s kommission för de mänskligarättigheterna anser att betoningen bör liggapå att effektivisera de etablerade mekanismernasnarare än att skapa nya. är drivande iarbetet för att staters efterlevnad av existerandenormer förbättras och övervakningsmaskinerietstärks. bevakar, som utskottet i flera andrasammanhang framhållit, även systematiskt frågan omreservationer och reagerar när folkrättsstridigareservationer kommer in från andra stater.Inom svensk utrikespolitik pågår ett fortlöpandearbete med att utveckla metoderna för att främja demänskliga rättigheterna. Stora ansträngningar görsockså för att uppnå samstämmighet mellan de olikautrikespolitiska verksamhetsområdena traditionelldiplomati, utvecklingssamarbete och handelspolitik.Näringslivets roll och ansvar i arbetet för demänskliga rättigheterna uppmärksammas alltmer.Exempelvis föreslog FN:s generalsekreterare vidWorld i , , 1999 attnäringslivet skulle åta sig att följa vissaprinciper från FN:s allmänna förklaring av demänskliga rättigheterna, omarbetsförhållanden samt Rio-principerna om miljö ochutveckling. Utskottet instämmer i att näringslivethar en viktig roll att spela i främjandet av demänskliga rättigheterna. Frivilliga åtaganden av detslag som generalsekreteraren föreslog skulle utgöraett stort steg framåt. Det måste samtidigtunderstrykas att mänskliga rättigheter reglerarförhållandet mellan staten och individen. Detåligger varje stat att garantera och tillse att demänskliga rättigheterna tillkommer den enskildeindividen.Med vad utskottet ovan anfört anses motionerna1999/2000:U22 (fp) yrkandena 4 och 5, 1999/2000:U23(kd) yrkande 21, 2000/01:U404 (c) yrkande 3 samt2000/01:U414 (kd) yrkandena 1, 2 och 3 kunnabesvaras.Motionerna 1999/2000:U606 (mp) yrkandena 1 och 2samt 1999/2000:So225 (fp, s, v, c, mp) yrkandena 21 och 22 tar uppfrågan om homo- och bisexuellas rättigheter ochskydd mot diskriminering.I FN:s konventioner om de mänskliga rättigheternanämns inte explicit homo- och bisexuellasrättigheter. Frågan om sexualitet berörs inteuttryckligen i någon konvention, varken vad gällerhetero- eller homosexuella. Homo- och bisexuellasrättigheter kan dock anses skyddade bl.a. genomprincipen om icke-diskriminering, vilken ärgrundläggande både i FN:s allmänna förklaring om demänskliga rättigheterna och i FN:s MR-konventioner.Vidare finns rätten till privatliv liksomyttrandefriheten fastlagda i FN:s allmännaförklaring och i konventionen för politiska ochmedborgerliga rättigheter.Utskottet menar att homosexuellas rättigheterdärmed är skyddade av FN:s befintliga . är det ett faktum att homo-och bisexuella utsätts för diskriminering ochförföljelse i många länder. Det är därför en viktiguppgift att stärka skyddet för dessa grupper, bl.a.genom att få deras rättigheter uttryckligen erkändaav hela det internationella samfundet. Närförutsättningar finns för att driva frågan framåt,bör målsättningen vara att få homo- och bisexuellasrättigheter införda i FN:s konvention för depolitiska och medborgerliga rättigheterna.Sverige och EU har under och efter i sökt motverkadiskriminering av homo- och bisexuella genom attkräva full respekt för varje individs rätt till sinsexualitet. Dessa krav har sedan följts upp såvälmultilateralt, inom bl.a. FN, som bilateralt idialog med enskilda länder. Utskottet lägger storvikt vid att regeringen fortsätter att agera för attstärka homo- och bisexuellas rättigheter i FN ochandra internationella sammanhang.Att homo- och bisexuella i många länder utstårförföljelse återspeglas i den svenskaflyktinglagstiftningen. Enligt utlänningslagen ingårpersoner som förföljts på grund av kön ellerhomosexualitet i en särskild skyddsgrupp.Sverige kräver att alla länder respekterar demänskliga rättigheterna och framför detta i dialogenmed såväl länder som mottar svenskt bistånd som medkandidatländer till EU. Utskottet utgår från attSverige även på detta sätt fortsätter att varadrivande i frågan om homo- och bisexuellasrättigheter.Med vad ovan anförts anser utskottet att motionerna1999/2000:U606 (mp) yrkandena 1 och 2 samt1999/2000:So225 (fp, s, v, c, mp) yrkandena 21 och22 kan besvaras.I motion 1999/2000:U621 (v, kd, c, fp, mp) yrkande 1begärs att regeringen skall verka för att FN:s MR-mekanismer ges ökade resurser. Motionärerna bakommotion 1999/2000:K356 (mp) yrkande 9 vill stärkaFN:s möjligheter att följa upp situationen i ettantal länder där de mänskliga rättigheterna kränks.Sverige lägger stor vikt vid att de åtaganden somFN:s medlemsländer gjort genom att ansluta sig tillorganisationen och till de särskilda konventionernaockså blir föremål för granskning. Kränkningar av demänskliga rättigheterna måste påtalas av detinternationella samfundet varhelst de äger rum.Situationen i enskilda länder tas upp iFN:s samt i de kommittéer som har tilluppgift att bevaka att konventionerna på MR-områdetefterlevs. I står det samtligamedlemmar fritt att uttrycka oro över situationen ienskilda länder. Kommissionen har ett spektrum avolika möjliga åtgärder till sitt förfogande - bl.a.antaganden av resolutioner rörande vissa länder och,i allvarliga fall, tillsättande av särskildalandrapportörer. Samtliga de länder som motionärernabakom motion 1999/2000: K356 (mp) yrkande 9 nämnerär eller har varit föremål för granskning. Detta gäller för övrigtäven en rad andra länder.Inrättandet av FN:s högkommissarie för mänskligarättigheter 1994 utgjorde ett viktigt steg framåt,inte minst för att öka möjligheterna att främja demänskliga rättigheterna. har under flera årarbetat för att högkommissariens för mänskligarättigheter kontor skall ges ökade medel ur FN:sreguljära budget.Utskottet anser att FN:s MR-kommittéer ochhögkommissarien för mänskliga rättigheter tillhörvärldsorganisationens kärnverksamhet, till vilkenalla medlemsländer skall bidra. är detviktigt att fortsätta arbetet med att stärka demekanismer som FN förfogar över på MR-området. Förnärvarande är kommittésystemet föremål för enöversyn i syfte att effektivisera verksamheten, ochsärskilda insatser kan därför vara befogade.Tekniskt samarbete genom FN:s MR-kommissarie kanspela en viktig roll för att främja respekten för demänskliga rättigheterna i vissa länder därsituationen är särskilt svår. FN:s MR-verksamhetskulle kunna tillföras större resurser om allamedlemsländerna betalade sina avgifter tillorganisationen. är det land somhar den överlägset största skulden till FN - denamerikanska skulden uppgår till 1,6miljarder USD, vilket motsvarar av FN:s årligabudget.Med vad ovan anförts anses motionerna 1999/2000:U621(v, kd, c, fp, mp) yrkande 1 och 1999/2000:K356 (mp)yrkande 9 kunna besvaras.I motion 1999/2000:U621 (v, kd, c, fp, mp) yrkande 3framhålls betydelsen av , ochmotionärerna begär att skall agera för attöka uppslutningen kring denna.1979 års konvention om avskaffande av allt slagsdiskriminering av kvinnor är en av FN:s centralakonventioner för mänskliga rättigheter.Konventionen, som utgör ett ramverk för attsäkerställa lika rätt för kvinnor och män, lyfterbl.a. fram regeringarnas skyldighet att ilagstiftning och praxis verka mot alla former avdiskriminering av kvinnor. 165 länder har idagsläget anslutit sig till kvinnokonventionen, ochmålet är att den , i likhet medbarnkonventionen, skall ha erhållit universellanslutning.Utskottet finner det dock beklämmande att FN:skvinnokonvention är den av alla konventioner på MR-området som givit upphov till flest vittgåendereservationer. har tillsammans med andra EU-länder invänt mot sådana reservationer och iflertalet fall underkänt deras giltighet. Utskottetmenar att bör fortsätta att verka för enuniversell anslutning till kvinnokonventionen ochpåtala reservationer som strider mot konventionensändamål och syfte.Sverige undertecknade i december 1999tilläggsprotokollet till konventionen om avskaffandeav allt slags diskriminering av kvinnor (CEDAW). Detnya tilläggsprotokollet ger enskilda individer ellergrupper som utsatts för kränkningar rätt att klagahos en övervakningskommitté. Även om ännuinte har behandlat frågan om en svensk ratificering,vill utskottet redan på detta stadium uttrycka sintillfredsställelse över att konventionen motdiskriminering av kvinnor på detta sätt kompletterasmed en individuell klagorätt.Med vad utskottet anfört anses motion 1999/2000:U621(v, kd, c, fp, mp) yrkande 3 kunna besvaras.5.1.1.3 Aktuella folkrättsliga frågorMotionernaModeraterna menar i motion 1998/99:U12 (m) yrkande 4att ingripande av det internationella samfundet påhumanitära grunder har blivit alltmer accepterat.Försök att på folkrättsliga grunder fördöma Natosaktion i Kosovo avvisades av FN:s säkerhetsråd.Motionärerna menar att det är viktigt att dennautveckling av folkrätten förtydligas och kodifierasi och att bör ta initiativdärtill.Folkpartiet menar i motion 1999/2000:U22 (fp)yrkande 1 att den internationella utvecklingen attväpnade konflikter tenderar att äga rum inomnationer, inte emellan stater, ställer nya krav påFN. Nationsgränser får inte utnyttjas som argumentför att det internationella samfundet skall förhållasig passivt när människors säkerhet är allvarligthotad.