bet · GP01KU10 · 2001-12-12 00:00:00 — många likalydande brev frånolika avsändare, besvaras i allmänhet inte heller.Gemensamt för samtliga departement är att svar skall lämnasutan dröjsmål. Varje departement sätter upp sina närmare riktlinjerför detta. De flesta brev besvaras . I undantags-fall kan brevsvar dröja längre. Antalet inkommande brev varierarkraftigt . kan därför arbetsbelastningen varahög. Vid sådana tillfällen kan särskilda insatser förekomma. Vissadepartement anordnar brevsvarardagar för att bringa ned brev-balanserna.Brevhanteringen och kontrollen över att skrivelser besvaras ärorganiserad på olika sätt i olika delar av . Vissadepartement har en sammanhållande enhet för brevsvar eller ensärskilt ansvarig tjänsteman. I andra departement ligger ansvaretför brevsvar på sakenheterna. Allmänt gäller dock att diariet är ettviktigt hjälpmedel. Ett brev förs av som färdigbehandlat i diarietförst när det har besvarats eller när en behörig tjänsteman harantecknat på brevet att det skall läggas till handlingarna. Medjämna mellanrum inventeras med hjälp av diariet de ännu intefärdigbehandlade breven. Departementen upprättar också vid varjeårsskifte förteckningar över alla ärenden som har väckts för mer änett år sedan och som ännu inte har avgjorts. Regler om detta finns i52 § förordningen (1996:1515) med instruktion för Regerings-kansliet. Förteckningarna granskas av rättschefen i Statsrådsbered-ningen. Granskningen tar sikte på att klarlägga förutsättningarnaför att skynda på handläggningen. Den sker i form av en dialogmed departementen.Meddelanden per fax behandlas på samma sätt som vanligapostbefordrade försändelser.E-postmeddelanden skrivs ut när de diarieförs och behandlasfortsättningsvis som om de kommit in på papper. En tendens ipraxis är dock att svar på e-postmeddelanden ges något snabbareoch blir något mindre fylliga.Utskottets bedömningUtskottets undersökning har enbart gällt all-männa rutiner för brevsvar. Med anledning av vad som kommitfram vid denna granskning vill utskottet framföra följande. Det ärenligt utskottet viktigt att skrivelser från enskilda, till regeringeneller , som kräver brevsvar besvaras utan dröjs-mål. Det är angeläget att rutinerna för dessa uppgifter är ända-målsenliga. Av svaret från framgår att departe-menten i viss mån tillämpar olika rutiner. Utskottet ifrågasätter omdetta är nödvändigt, men kan konstatera att gemensamt för samtli-ga departement är att svar skall lämnas utan dröjsmål.6.2 Vissa förvaltningsärenden i NäringsdepartementetGranskade ärendenInom utskottets kansli har gjorts en genomgång av slumpvis utval-da akter i vissa regeringsärenden som handlagts inom Näringsde-partementet och som avgjorts av regeringen . Detgäller överklagandeärenden som handlagts vid Näringsdeparte-mentets enheter för arbetsmarknad och transportpolitik.Gällande reglerFörvaltningslagen uppställer som allmänt krav att varje ärende därnågon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigtsom möjligt utan att säkerheten eftersätts (7 §). Vid handläggning-en skall myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplys-ningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs.Myndigheten skall sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. Ävenpå andra sätt skall myndigheten underlätta för den enskilde att hamed den att göra.I 15 § föreskrivs att uppgifter som en myndighet får på annatsätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgångeni ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myn-dighetsutövning mot någon enskild.Kommunikationsprincipen behandlas i förvaltningslagen i 16och 17 §§ om parts rätt att få ta del av uppgifter.Enligt 16 § har en sökande, klagande eller annan part rätt att tadel av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsut-övning mot någon enskild.I 17 § föreskrivs att ett ärende inte får avgöras utan att den somär sökande, klagande eller annan part har underrättats om en upp-gift som tillförts ärendet genom någon annan än honom själv ochhan fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndig-hetsutövning mot någon enskild. Ärendet får emellertid avgörasutan att så skett, bl.a. om avgörandet inte går parten emot, omuppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annananledning är uppenbart obehövliga. Andra skäl för att underlåtakommunikation med part är att det annars skulle bli avsevärt svå-rare att genomföra beslutet i ärendet eller om ärendet inte kanuppskjutas. Myndigheten bestämmer om underrättelse skall skemuntligt, genom vanligt brev, delgivning eller på annat sätt.Vissa begränsningar i den rätt som föreskrivs i 16 och 17 §§finns i 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100).Vidare finns i 20 § bestämmelser om motivering av beslut. En-ligt dessa gäller som huvudregel att ett beslut varigenom en myn-dighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som har bestämtutgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon en-skild.Resultatet av genomgången av ärendenaEn genomgång har gjorts av 35 av de ärenden som har handlagtspå enheterna för arbetsmarknad och transportpolitik inom När-ingsdepartementet och som har avgjorts av regeringen under år2000. Vid enheten för transportpolitik har de granskade ärendenabl.a. rört frågor om återkallelse av ärenden hos kronofogdemyn-dighet (t.ex. rörande fordonsskatt), beslut om hastighetsbegräns-ning och undantag från registreringsplikt. Ärendena vid enhetenför arbetsmarknad har bl.a. rört ansökningar om näringshjälp ellerarbetsbiträde.Under granskningen har vissa iakttagelser från formella ut-gångspunkter gjorts. I ett antal fall har det förlöpt relativt lång tidmellan det att överklagandet med underinstansens yttrande harkommit in till departementet och det att klaganden kommuniceratsunderinstansens yttrande. Vidare har det noterats att det i ett antalfall har förlöpt relativt mellan det att skriftväxlingen haravslutats och det att regeringen har fattat beslut i ärendet. Det-samma har kunnat iakttas i en grupp av ärenden som rör återkallel-se av indrivningsärenden hos kronofogdemyndighet (i fråga omfordonsskatt eller parkeringsavgift). Dessa ärenden har kommit intill dåvarande under år 1998.Samtliga har därefter flyttats över till den 1januari 1999. Någon handläggning synes därefter inte ha vidtagitsi dessa ärenden förrän eller början av 2000. Re-geringsbeslut har i de granskade ärendena fattats under förstahalvåret 2000.Vid genomgången har vidare uppmärksammats att klaganden iett ärende har kommit in med förfrågningar omnär ärendet kan komma att avgöras, vilka inte har besvarats.Promemoria från RegeringskanslietUtskottet har i en skrivelse till begärt ett yttran-de avseende de iakttagelser som utskottskansliet har gjort vidgenomgången av ärendena.I en promemoria upprättad inom , bilaga6.2.1, anförs som svar att en övervägande del av de ärenden somutskottskansliet har granskat kom in till Kommunikationsdeparte-mentet och då arbetssitua-tionen för medarbetarna var ansträngd, inte minst för dem somhandlade överklagande- och dispensärenden inom transportområ-det. Vidare anförs att den handläggare som i Kom-munikationsdepartementet hade ansvarat för överklagande- ochdispensärendena slutade sin anställning i Näringsdepartementetstrax efter departementets bildande. Rekryteringsförfarandet av enersättare drog ut , och när väl ersättaren var på plats togdet för denne att sätta sig in i ärendena. Något år senareslutade ersättaren sin anställning och det uppkom på nytt en va-kans. Enligt promemorian ledde dessa omständigheter sammanta-get till att överklagande- och dispensärendena inom transportom-rådet inte kunde prioriteras på ett godtagbart sätt.Departementet framhåller att de angivna omständigheterna be-skriver situationen i departementet ,men kan inte försvara den långa handläggningstiden i de granska-de ärendena.Sedan hösten 2000 fungerar enligt promemorian beredningenav dessa förvaltningsärenden på ett normalt sätt. Handläggningstiderna har kortats avsevärt. Promemo-rian påpekar att dessutom har antalet inkommande överklagande-och dispensärenden minskat kraftigt på transportområdet det se-naste åren. Detta är enligt promemorian en följd av att nya författ-ningar på området i de flesta fall föreskriver att överklagande skallske hos allmän förvaltningsdomstol. Ofta finns det inte längremöjlighet att få dispens från författningens bestämmelser.Beträffande några av de granskade ärendena lämnas i prome-morian vidare följande kommentarer.Vissa ärenden avser överklaganden av föreskrifterom tillfällighetsbegränsning på vissa vägar. Sedan dessa före-skrifter hade upphört att gälla och överklagandena ännu inte hadeprövats har ärendena vid en prioritering fått stå tillbaka för andraärenden som mera direkt påverkade ingivaren.När det gäller de ärenden som avser överklaganden av Vägver-kets beslut angående återkallelse av hos kronofogdemyndighetenbegärd indrivning framhåller departementet att det under en rela-tivt kom in mer än 50 överklaganden avsamma typ som i de granskade ärendena. Detta var enligt prome-morian en ny typ av ärenden som inte tidigare hade förekommit iRegeringskansliet. Bakgrunden till den nya ärendekategorin var attUpplysningscentralen hade sänkt det belopp som föranledde an-teckning i centralens register. Därmed kom vissa av dem som hadeunderlåtit att betala fordonsskatt och felparkeringsavgifter attantecknas i registret. I promemorian anförs att det inledningsvisanalyserades om överklagandet skulle ske hos regeringen eller hosallmän förvaltningsdomstol. Några av ärendena lämnades ocksåöver till allmän förvaltningsdomstol eftersom det visade sig atttidpunkten för beslut var avgörande för vilken instanssom skulle pröva överklagandet. I promemorian anförs vidare attmot bakgrund av att det rörde sig om en stor mängd ärenden avsamma typ hade departementet dessutom en ambition att avgörasamtliga ärenden inom för att så långt som möj-ligt göra en samlad bedömning av ärendena.I fråga om ett ärende där departementet inte har besvarat ingi-varens förfrågningar när ärendet kan komma att avgöras anförs ipromemorian att detta naturligtvis är oacceptabelt.När det gäller ett ärende där överklagandet kom in till departe-mentet den2 och underinstansens yttrande kommunicerats medklaganden först anförs i promemorian att underdenna tid skedde ett byte av handläggare. Detta kan ha bidragit tillatt tiden blev alltför lång.Utskottets bedömningSom redovisats ovan föreskrivs i 7 § förvaltningslagen att allaärenden skall avgöras så enkelt, snabbt och billigt som möjligt.Vid den nu företagna granskningen av slumpvis utvalda förvalt-ningsärenden i har vissa iakttagelser frånformella utgångspunkter gjorts i ungefär hälften av de granskadeärendena. Flertalet iakttagelser rör dröjsmål av olika slag i hand-läggningen. Merparten av iakttagelserna gäller vidare ärenden frånden transportpolitiska enheten. I promemorian från Näringsdepar-tementet anförs bl.a. att en övervägande del av de granskade ären-dena kom in till och Näringsde-partementet då arbetssituationen för medarbetarnavar ansträngd. I promemorian framhålls också att det har varit vissomsättning på tjänsten som ansvarig handläggare för överklagan-de- och dispensärenden. Utskottet vill härvid, särskilt i perspekti-vet av att det i nu aktuella ärenden har varit fråga om myndighets-utövning mot enskilda, framhålla att det inte är godtagbart att detuppkommer ett sådant läge i departementet att handläggningen avärenden fördröjs på grund av att personalsituationen inte är till-fredsställande.I promemoria anförs att sedan hösten2000 fungerar beredningen av de aktuella förvaltningsärendena påett normalt sätt. Ärendebalanserna har minskat och handlägg-ningstiderna minskats avsevärt. Granskningen föranleder därmedinget ytterligare uttalande från utskottets sida.6.3 IndelningsärendenÄrenden om ändringar i den kommunala indelningenUtskottet har granskat regeringens handläggning av ärenden enligtlagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuneroch landsting indelningslagen.BakgrundI regeringsformen anges att det i riket finns primärkommuner ochlandstingskommuner (1 kap. 7 §). Grunderna för ändringar i riketsindelning i kommuner skall, enligt 8 kap. 5 § regeringsformen,bestämmas i lag.Enligt 1 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) är indelati kommuner och landsting. Indelningslagen reglerar förutsättning-arna för indelningsändringar. Där finns också bestämmelser omförfarandet, om ekonomisk reglering samt om ikraftträdande ochbeslutanderätt m.m.För att en ändring i kommunindelningen skall genomföras gäller,enligt 1 kap. 1 § indelningslagen, att den skall antas medföra be-stående fördel för en kommun eller en del av en kommun ellerandra fördelar från allmän synpunkt. Vid prövning av frågan omindelningsändring skall särskild hänsyn tas till önskemål och syn-punkter från den eller de kommuner som närmast berörs av änd-ringen. Om en sådan kommun motsätter sig en indelningsändring,får beslut om ändring meddelas endast om det finns synnerligaskäl. Särskilda hänsyn skall också tas till befolkningens önskemåloch synpunkter. Enligt 1 kap. 4 § indelningslagen får Kammar-kollegiet avslå en ansökan om indelningsändring om kollegietfinner att ändringen inte bör ske. Ett sådant beslut får överklagastill regeringen.När det gäller förutsättningarna för en indelningsändring fram-hölls i pro-position 1978/79:157 att en indelningsändring inte börfå genomföras utan att det föreligger från allmän synpunkt objek-tivt bärande skäl för ändringen. Det är enligt propositionen pågrund av de skilda förhållanden som gäller från fall till fall intemöjligt att dela upp indelningsändringar i väl avgränsade kategori-er för vilka bestämda förutsättningar för genomförandet av enändring skall gälla. Föredragande statsråd framhöll att bestämmel-sernas huvudsyfte bör vara att säkerställa att olika intressen somvägs mot varandra beaktas i tillräcklig utsträckning. Vilka skäl fören indelningsförändring som måste föreligga och hur tungt deskall väga i förhållande till eventuella skäl mot en ändring måsteenligt propositionen i huvudsak överlämnas åt praxis.Enligt propositionen borde bestämmelsen om förutsättningarnaför en indelningsförändring inte innehålla någon exemplifiering avomständigheter som kunde utgöra skäl för en indelningsändring. Istället borde som en allmän förutsättning för en ändring gälla attändringen kunde antas medföra bestående fördel för en kommuneller del av kommun eller andra fördelar från allmän synpunkt. Engrundtanke borde vidare vara att kommunernas inställning bordeges särskilt stor tyngd.I specialmotiveringen till 1 kap. 1 § indelningslagen framhöllsatt vid prövningen av en indelningsfråga bör alla omständighetersom talar för eller mot en indelningsändring uppmärksammas. Enrad olika faktorer inverkar på bedömningen, t.ex. befolkningsut-veckling, näringsgeografiska förhållanden, indelningsändringenspåverkan på den kommunala servicen och de kommunalekono-miska konsekvenserna. Fördelar av enbart kommunaldemokratiskkaraktär är enligt propositionen inte tillräckliga, utan den nybilda-de kommunen bör också uppfylla rimliga krav i fråga om de övri-ga faktorerna.Regeringen beslutade att tillkalla en kommitté medparlamentarisk förankring med uppgift att överväga olika åtgärderför att stärka den lokala demokratin (dir. 1992:12). I direktivenpåpekade regeringen bl.a. att ett sätt att stärka den lokala demo-kratin var att dela kommuner där det finns ett starkt önskemål hosbefolkningen om en delning och där det finns förutsättningar, inteminst ekonomiska, för detta. Kommittén gavs därför i uppgift attstudera de allmänna erfarenheterna av dittills genomförda kom-mundelningar. I anslutning till detta skulle kommittén analyseragällande regler och former för kommundelningar och, om kom-mittén fann det befogat, lämna förslag till sådana ändringar somkunde underlätta framtida kommundelningar.Lokaldemokratikommittén (SOU 1993:90) ansåg sig inte kunnauttala sig om huruvida de kommundelningar som genomförtssedan år 1980 medfört bestående fördelar från kommunalekono-misk eller kommunaldemokratisk synpunkt. Kommittén ansågemellertid att de nya, mindre kommuner som uppkommit genomde genomförda delningarna inte hade sämre ekonomiska förutsätt-ningar än flertalet andra, jämförbara kommuner.Något behov av att reformera indelningslagen ansåg kommitténatt det inte fanns. Eventuella inskränkningar i regeringens sköns-mässiga prövning och införande av t.ex. obligatorisk delning undervissa förutsättningar skulle enligt kommittén få negativa effekter.Kommittén redovisade också en genomgång av de beslut re-geringen fattat i indelningsärenden fram till ,sammanlagt 22 ärenden, och drog därav vissa slutsatser om utsik-terna för att en delningsansökan skall beviljas. Bland omständig-heter som hade en avgörande betydelse hade kommittén funnit attden ursprungliga (odelade) kommunen skall vara positiv till endelning, att det bör finnas en ganska bred politisk enighet i den delsom vill bryta sig loss och att de ekonomiska förutsättningarna börvara uppfyllda. Vidare framhölls betydelsen av att en folkomröst-ning, som bör föregå ansökningen, bör ha högt valdeltagande ochvisa en stor ja-andel i den del av kommunen som vill bryta sig losssamtidigt som ett eventuellt nej i den övriga delen inte bör vara förkraftigt. Ju fler av dessa förutsättningar som uppfylldes, destostörre var enligt kommittén möjligheten att en delning kommer tillstånd.Regeringen beslutade att tillkalla en parlamenta-riskt tillsatt kommitté med uppgift att föreslå åtgärder som delsökade medborgarnas möjligheter till insyn och deltagande i denkommunala demokratin, dels stärkte den kommunala representati-va demokratins funktionssätt och former (dir. 1999:98). Kommit-tén gavs bl.a. i uppgift att göra en översyn av procedurerna förändringar av den kommunala indelningen.Enligt Kommundemokratikommitténs bedömning (SOU2001:48) var någon förändring av själva proceduren från ansökantill eventuellt beslut om indelningsändring inte påkallad. bedömningen att det inte vore lämpligt att regle-ra remisstiderna vid Kammarkollegiets remisser till kommunernaoch andra instanser i indelningslagen.Kommundemokratikommittén beskrev proceduren, dvs. detpraktiska förfarandet inför ett beslut om delning av en kom-mun vilket regleras i 1 kap. 2026 §§ indelningslagen, på föl-jande sätt:Av 1 kap. 20 § indelningslagen framgår att fråga om indel-ningsändring kan väckas av en kommun, eller en medlem aven kommun, som skulle beröras av ändringen. Ansökningarom indelningsändringar inges till Kammarkollegiet. Det van-ligaste är att ansökningar om indelningsändringar görs av en-skilda, normalt en grupp av kommunmedlemmar. Även re-geringen, Kammarkollegiet och kan enligt 1 kap.21 § på eget initiativ ta upp en fråga om indelningsändring.Kammarkollegiet är utredande myndighet.Om ansökan om en indelningsändring givits in av enskildapersoner, skickar Kammarkollegiet normalt en remiss tillfullmäktige i den aktuella kommunen för att utröna inställ-ningen till en indelningsändring. Om fullmäktige är negativtill en indelningsändring beslutar Kammarkollegiet normalt attavslå ansökan om indelningsändring med motiveringen att detsaknas skäl för vidare utredning. Om kommunfullmäktigedäremot ställer sig positiv till att en utredning om förutsätt-ningarna för en indelningsändring görs, beslutar Kammarkol-legiet om fortsatt utredning i ärendet. För genomförandet aven sådan utredning får Kammarkollegiet anlita länsstyrelseneller en särskild utredare (1 kap. 21 §).Om vidare utredning blir aktuell är en viktig del i denna attundersöka hur befolkningen i den aktuella kommunen ställersig till en indelningsändring. Detta kan ske genom en opini-onsundersökning eller folkomröstning. Av 1 kap. 1 § framgåratt särskild hänsyn skall tas till befolkningens önskemål ochsynpunkter.Efter det att man undersökt befolkningens inställning görs en nyremiss till kommunen. Därefter gör Kammarkollegiet sitt ställ-ningstagande. Om Kammarkollegiet anser att någon ändring intebör ske får Kammarkollegiet, enligt 1 kap. 4 §, avslå ansökan. Ettsådant beslut kan med stöd av1 kap. 5 § överklagas till regeringen. Om Kammarkollegiet där-emot anser att en ändring bör ske, fattar Kammarkollegiet intebeslut om ändring, utan överlämnar ärendet till regeringen med etteget yttrande (SOU 2001:48 s. 476).Den 12 juni 2001 biföll vad bostadsutskottet hemställt isitt betänkande Ändring i läns- och landstingsindelningen (bet.2000/01:BoU13). I betänkandet föreslogs att som sinmening skulle tillkännage för regeringen att en utredning skallgöras med syfte att öka medborgarnas inflytande över sådanaförändringar i läns- och landstingsindelningen som gäller deraskommun. Enligt utskottets mening tillgodosåg inte lagstiftningenrimliga krav på inflytande för den befolkning som närmast skulleberöras av ett beslut om ändrad läns- och landstingstillhörighet,dvs. medborgarna i den kommun indelningsändringen gällde.Med anledning av tillkännagivandet från har regeringenden beslutat tilläggsdirektiv till (dir. 2001:75). Enligt tilläggsdirektiven skallkommittén se över förutsättningarna för och förfarandet vid änd-ringar i landstings- och kommunindelningen samt lämna förslagtill behövliga lagändringar. Översynen skall bl.a. innefatta över-väganden om huruvida förfarandet vid ändringar i länsindelningenbör lagregleras samt om regeringen, eller den myndighet somregeringen bestämmer, skall kunna föranstalta om folkomröstningi sådana områden som indirekt berörs av en ansökan om indel-ningsändring.Utskottets bedömningUtskottet har gått igenom de ca 40indelningsärenden som regeringen fattat beslut isedan indelningslagens ikraftträdande år 1980.Akternas innehåll har inte givit anledning till någonvidare granskning från formella utgångspunkter.Bilaga 1Förordnanden enligt 7 kap. 5 § regeringsformenBilaga 2.2Promemoria från Regeringskanslietden om konsulter iRegeringskanslietBilaga 2.3.1Promemoria från Regeringskanslietden om anställdasbisysslorBilaga 2.3.2Promemoria från Regeringskanslietden om anställdasbisysslorBilaga 3.1Utvecklingen av antalet regeringsärenden avgjordavid regeringssammanträden 1999-2000BILAGA 3.2Statistik över regeringsärenden per ärendegrupp år 2000BILAGA 4.1Granskningsanmälan till angåenderegeringens rutiner för propositionsavlämnandetBilaga 4.2Promemoria från Regeringskanslietden angåendepropositionsavlämnandetBilaga 5.1Granskningsanmälan till konstitutionsutskottetangående statsrådens dröjsmål med attbesvara interpellationerBilaga 5.2Interpellationsstatistik från riksdagensutredningstjänstBilaga 5.3Promemoria från Regeringskanslietden angåendeinterpellationerBilaga 6.1.1Skrivelse från Regeringskanslietden angåendebrevsvarBilaga 6.2.1Promemoria från Näringsdepartementetden angåendeförvaltningsärenden hosNäringsdepartementetElanders Gotab, 20022001/02:KU10 KU10KU10 2001/02:KU102112001/02:KU102001/02:KU1060772001/02:KU10402001/02:KU10 BILAGA 2.2BILAGA 2.2 2001/02:KU1062792001/02:KU10612001/02:KU10 BILAGA 2.3.1BILAGA 2.3.1 2001/02:KU1064822001/02:KU10632001/02:KU10 BILAGA 2.3.2BILAGA 2.3.2 2001/02:KU1070852001/02:KU10662001/02:KU10 BILAGA 3.1BILAGA 3.1 BILAGA 3.1 2001/02:KU1098862001/02:KU10722001/02:KU10 BILAGA 3.1BILAGA 3.1 2001/02:KU1076872001/02:KU10732001/02:KU10 BILAGA 3.1BILAGA 3.1 2001/02:KU1076882001/02:KU10742001/02:KU10 BILAGA 4.2BILAGA 4.2 2001/02:KU1076912001/02:KU10752001/02:KU10 BILAGA 5.1BILAGA 5.1 2001/02:KU1084982001/02:KU10782001/02:KU10 BILAGA 5.2BILAGA 5.2 2001/02:KU10881022001/02:KU10852001/02:KU10 BILAGA 5.3BILAGA 5.3 2001/02:KU10901052001/02:KU10892001/02:KU10 BILAGA 6.1.1BILAGA 6.1.1 2001/02:KU10941082001/02:KU10922001/02:KU10 BILAGA 6.2.1BILAGA 6.2.1 2001/02:KU10981122001/02:KU1095