bet · GO01KU20 · 2001-05-17 00:00:00 — förbundskansler motiverade ett eventuellt anfall motJugoslavien med att president "brutit mothumanitet och internationell rätt". Enligt ,professor i folkrätt, hade ett anfall intefolkrättsligt stöd så länge som inteaccepterat det. (DN 24/3), docent i folkrätt, uttalade i DagensNyheter att principen om kollektivtsjälvförsvar - att komma en angripen nation tillundsättning - inte kunde tillämpas eftersom Kosovo ären provins, inte en självständig stat. Däremot skulleman kunna hävda att det var ett humanitärt ingripandeför att skydda de mänskliga rättigheterna. Det gällerenligt Österdal även inom stater om grova kränkningarav rättigheterna sker. President angav attUSA:s och dess allierades mål med krigsoperationernavar att visa beslutsamhet att uppnå fred på , attvedergälla för våldshandlingarna motalbanerna i Kosovo och att minska förmågaatt föra krig mot kosovoalbanerna. (DN 25/3)röstade ned enresolution som lagt fram med krav på att Natoskulle upphöra med bombningarna i . FörutomRyssland röstade och för resolutionen,medan övriga tolv medlemmar röstade mot. Därmed blev deveton som , och inladeöverflödiga. För att en resolution skall antas måsteminst nio medlemmar stödja förslaget, däribland de femständiga medlemmarna som har vetorätt. (DN 27/3)Utrikesministrarna för de s.k. G 8-länderna -världens sju ledande västliga industrinationer samtRyssland - kom överens om ett utkast till enfredsplan för Kosovo. Enligt planen krävdes ettomedelbart slut på våld och förtryck i Kosovo, att allamilitära, polisiära och paramilitära trupper drogstillbaka, att en internationell civil och militärstyrka skulle förläggas i Kosovo sedan stridernaupphört och FN sagt ja. Vidare krävdes att allaflyktingar skulle kunna återvända. En politisk processskulle inledas med syfte att ge Kosovo omfattandesjälvförvaltning inom gränser. Regionensekonomiska utveckling och politiska stabilitet skulleockså stödjas. (DN 7/5)Nato beslutade att bygga upp enfredsbevarande styrka på ca 50 000 man i Jugoslaviensgrannländer och . Förslaget antogsförst i och sedan av de 19medlemsländerna i Natohögkvarteret i . FrånNatos sida var förhoppningen att en ökad närvaro avtrupper skulle bidra till att presidentMilosevic skulle acceptera Natos krav på att denserbiska armén lämnade Kosovo så att flyktingarna kundeåtervända under beskydd av en internationell styrka. (DN 26/5)särskilda Balkansändebud ViktorTjernomyrdin fick Milosevicregimensklartecken för Natotrupper såväl på jugoslavisktterritorium som i grannländerna ochMakedonien. Enligt Tjernomyrdin och skullebefälhavaren för de fredsövervakande styrkorna Kfor -Kosovo Force - komma från ett neutralt land ochNatoofficerare skulle ingå i generalstaben. FN:ssäkerhetsråd skulle vara ansvarigt för Kfor och dessupprättande. skulle anta en bindanderesolution om detta efter eller i samband med att Natosbombningar upphörde. Tjernomyrdinplanen ansågs uppfyllade s.k. G 8-principerna men inte Natos "ovillkorliga"krav att alla jugoslaviska trupper skulle ut ur Kosovooch att Kfor skulle ledas eller åtminstone domineras avNatoförband. (DN 1/6)Efter 72 dagars oupphörliga Natobombningar avJugoslavien antog detförslag till fredsavtal för Kosovo som utarbetats avRysslands särskilda Balkansändebud ,EU:s Kosovomedlare och viceutrikesminister . Förslaget innebar attBelgradregimen gick Nato till mötes i praktiskt tagetalla de krav som formulerades vid Natos 50-årsjubileumden . fastslogs i avtalsförslaget attett framtida "meningsfullt självstyre" för Kosovo inteskulle komma att inkräkta på suveränitetoch territoriella integritet. I motsats till samtligatidigare fredsförslag, krav från Nato och FN-resolutioner nämndes inte något om att alla partermåste samarbeta med . (DN4/6)Utrikesministrarna i den s.k. G 8-gruppen enades den8 juni vid ett möte i om att formulera ett förslagtill en FN-resolution om fred i Kosovo. (DN 9/6)De sista stora hindren för fred i Kosovo undanröjdesden , då Natochefen tillkännagavatt alliansens bombningar skulle upphöra. sammadag antog den resolution som formelltavslutade kriget. (DN 11/6)Den hållning i den aktuellakonfliktenStatsminister framhöll enligt en PM tillutskottet i ett uttalande att det i enfolkrättslig mening var svårt att finna en entydiggrund för den militära insatsen. Han beklagade att detinte varit möjligt att få ett enat världssamfund attställa sig bakom aktionen genom ett mandat isäkerhetsrådet. Statsministern beklagade i ettuttalande till TT att Natos angrepp skeddeutan ett tydligt FN-mandat. - inser vi allaatt drivit in i en situation somgör dessa insatser oundvikliga, tillade han.Utrikesminister redogjorde den 13 aprilvid frågestund för regeringens syn påkonflikten i Kosovo. Därvid sade hon bl.a.:Det var ett bakslag för FN och säkerhetsrådetsauktoritet att rådet inte kunde enas om åtgärder föratt följa upp de resolutioner om konflikten i Kosovosom rådet antog . arbetade somsäkerhetsrådsmedlem målmedvetet för att rådet skulleha denna beredskap.Vi sökte intensivt vägar för att undvika såväl enensidig våldsanvändning som blockerande veton. Depermanenta medlemmarna av har ettsärskilt ansvar för att kan användas fulltut, även användning av militära medel, närinternationell fred och säkerhet hotas. Missbruk avvetot undergräver säkerhetsrådets ställning ochtrovärdighet.Samtidigt skall vi komma ihåg att desäkerhetsrådsresolutioner som tagits ger detinternationella samfundet en enad röst i kraven påMilosevic.Det är en nödvändighet att nu återupprättasäkerhetsrådets auktoritet. En viktig lärdom avKosovo-konflikten är att vi behöver stärka vårkunskap om, vår förmåga till och vår vilja attförebygga konflikter. En annan aspekt är att vimåste fortsätta ansträngningarna för att görasäkerhetsrådet effektivt och handlingskraftigt. FNmåste stärkas och inte försvagas.- - -Den ger FN:s generalsekreterarefullt stöd i hans ansträngningar att få igång enpolitisk förhandlingsprocess som åter förankrarKosovofrågan i FN:s säkerhetsråd.Generalsekreteraren kommer också att delta iEuropeiska rådets möte kväll i Bryssel.I ett skriftligt svar från statsrådetLeif på fråga från riksdagsledamoten (v)(1998/99:530) meddelades attregeringens bedömning av och dessföljder var sådan att fortsatt export tillmedlemsstater till Nato inte kunde anses strida motprinciperna och målen för svensk utrikespolitik.Användning av svensktillverkad krigsmateriel vidNatos bombningarEnligt användes kanoner frånBofors i Natos luftkrig mot . Enligt vadamerikanska försvarstjänstemän uppgett för WashingtonPost utgjorde de svensktillverkade kanonernabestyckningen på tre lågtflygande stora flygplan medbeteckningen AC 130 Spectre ("Spöket") som sattes in istriderna som ett led i "en ny och mer vågadkrigstaktik" från Natos sida. Natos befälhavare förstyrkorna i , den amerikanske generalen , beordrade enligt källor inom Nato och detamerikanska försvarshögkvareteret Pentagon i tysthet inAC 130-planen till strider vid gränsen mellan Kosovooch vid månadsskiftet april-maj.Regler för tillstånd till och återkallande avtillstånd till utförsel av krigsmaterielEnligt 16 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel kantillstånd avseende bl.a. utförsel av krigsmaterielåterkallas av regeringen, om tillståndshavarenåsidosatt en föreskrift i denna lag eller föreskrift,villkor eller bestämmelse som har meddelats med stöd avlagen eller om det finns andra särskilda skäl tillåterkallelse.Med andra särskilda skäl avses enligt förarbetenatill lagen (prop. 1991/92:174) att förhållandena i detmottagande landet ändrats. Tillstånd skall enligtpropositionen återkallas om ovillkorliga exporthinderuppstår (se nedan). Även i andra fall kan sådanaändrade förhållanden uppstå att ett tillstånd böråterkallas. Motivtexten i denna del av propositionenvilar väsentligen på de riktlinjer förkrigsmaterielexport och annan utlandssamverkan somingår i den här aktuella propositionen (prop.1991/92:174 bilaga 4).Enligt dessa riktlinjer bör tillstånd till utförselav krigsmateriel eller till annan samverkan med någon iutlandet avseende krigsmateriel endast medges om sådanutförsel eller samverkan 1. bedöms erforderlig för attkunna tillgodose det svenska försvarets behov avmateriel eller kunnande eller i övrigt ärsäkerhetspolitiskt önskvärt samt 2. inte står i stridmed principerna och målen för utrikespolitik.I lagen (1992:1300) om krigsmaterielexport finns i 1 §andra stycket en motsvarande bestämmelse om atttillstånd får lämnas endast om det finns säkerhets- ochförsvarspolitiska skäl för det och att det inte stridermot utrikespolitik. Vidare stadgas i 6 §första stycket att krigsmateriel inte får föras ut urlandet utan tillstånd, om inte annat följer av lageneller annan författning.Ett meddelat tillstånd till utförsel bör återkallas,förutom vid ovillkorliga exporthinder (se nedan), omden mottagande staten kommer i väpnad konflikt medannan stat eller får inre väpnade oroligheter.Undantagsvis bör i de två senare fallen återkallande avtillstånd kunna underlåtas om det är förenligt med defolkrättsliga reglerna och med principerna och målenför utrikespolitik.Som ovillkorliga hinder för tillstånd till utförseleller annan utlandssamverkan anges i riktlinjerna omdet skulle strida mot internationell överenskommelsesom har biträtt, mot beslut av FN:ssäkerhetsråd eller mot folkrättsliga regler om exportfrån neutral stat under krig. Tillstånd bör inte hellerlämnas om det avser stat där omfattande och grovakränkningar av mänskliga rättigheter förekommer.Tillstånd för utförsel av krigsmateriel för strid ellerannan utlandssamverkan, som avser krigsmateriel förstrid eller övrig krigsmateriel, bör enligtriktlinjerna inte beviljas om det avser stat sombefinner sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsettom krigsförklaring har getts eller ej, stat som ärinvecklad i internationell konflikt som kan befarasleda till väpnad konflikt eller stat som har inreväpnade oroligheter.Innebörden av de nämnda undantagen diskuteras ipropositionen (s. 56). Det förhållandet att en statdeltar i av FN beslutade gemensamma aktioner för attupprätthålla fred och säkerhet kan enligt propositioneni sig inte innebära att hinder föreligger mot fortsatttillståndsgivning till denna stat. På motsvarande sättföreligger i sådant fall inte heller skäl föråterkallelse av tillståndet, även om staten i frågafaktiskt deltar i en väpnad konflikt. Enligtpropositionen står det i bättre överensstämmelse med desituationer som sannolikt kan uppstå att därför angeatt det är de folkrättsliga reglerna som bör varaavgörande. Avgörande är enligt propositionen ocksåhuruvida det kan anses förenligt med vårautrikespolitiska mål och principer att i ett enskiltfall avstå från att återkalla ett givet tillstånd.FN-stadgans bestämmelser om användning av militärtvåldI finns två undantag från förbudet attanvända militärt våld för att lösa konflikter. Det enaär att säkerhetsrådet kan bemyndiga användandet avmilitärt våld "för att upprätthålla eller återställainternationell fred och säkerhet" (kapitel VII,artikel 42 ). Det andra är "rätten tillindividuellt eller kollektivt självförsvar i händelseav ett väpnat angrepp mot någon medlem av Förentanationerna, intill det att säkerhetsrådet vidtagitnödiga åtgärder" (kapitel VII, artikel 51).Andra arrangemang enligt gäller regionalaorganisationer vilkas handlingsmöjligheter regleras ikapitel VIII artikel 52-54. Här avses "sådanaangelägenheter rörande upprätthållandet avinternationell fred och säkerhet som lämpar sig förregionala åtgärder", förutsatt att de är förenliga medFN:s ändamål och grundsatser (artikel 52). Enligtartikel 53 är det inte tillåtet för regionala organ attvidta tvångsåtgärder utan säkerhetsrådets bemyndigande,undantagandes åtgärder riktade mot en s.k. fiendestat,dvs. stat som under varit fiendetill någon av signatärmakter.En annan formell grund för användningen av våldsanktionerad av FN är den s.k. uniting for peace-resolutionen, som antogs av inovember 1950, enligt vilken en kvalificerad majoritetav generalförsamlingen kan ta på sig ansvaret förupprätthållandet av internationell fred och säkerhet isituationer då säkerhetsrådet inte kan eller vill göradetta.Precedensfall av typ humanitär intervention" utansäkerhetsrådets bemyndigandeEnligt folkrättsforskaren (den 29maj 1999) finns det precedensfall som kan tyda på attNatos attack mot inte var ett brott mot utan ett steg i en rättsutveckling mot en rätttill humanitär intervention. Efter det två tillfällen humanitär intervention skett utansäkerhetsrådets bemyndigande: i och inorra 1991.Den första interventionen grundades på ettinbördeskrig i som startade och som leddetill stort lidande för befolkningen. Den regionalaekonomiska samarbetsorganisationen () engagerade sig ikonflikten i form av en militär intervention. Dennafördömdes inte av världssamfundet utan fick ett brettstöd. antog en resolution där manprisade ECOWAS:s agerande utan att nämna frågan omrättsenligheten av användande av militärt våld.I det andra fallet antog säkerhetsrådet i april 1991en resolution syftande till att förbättra situationenför de kurdiska flyktingarna i norra . Dennasituation hade sin upprinnelse i kurdernas revolt motSaddam styre i efterföljd och denirakiska arméns krossande av detta uppror. På grund avKinas motstånd mot FN-interventioner i staters inreangelägenheter antogs resolutionen inte under stadganskapitel VII, dvs. den var varken obligatorisk ellerkunde framtvingas med militärt våld. I mitten av april 1991intervenerade franska, brittiska och amerikanskatrupper i norra och upprättade skyddszoner för dekurdiska flyktingarna. Interventionen motiverades medatt den syftade till att stoppa den humanitärakatastrof som höll på att utvecklas. Trots attinterventionen stred mot ordalydelse, varreaktionerna från de flesta länder positiv.Stred Natos intervention mot folkrätten?Efter Natos beslut att inleda luftangreppmot inleddes en debatt angående om Natosåtgärder stämde överens med bestämmelseroch folkrätten. I den fortsatta framställningenredovisas några exempel på inlägg i den svenska och deninternationella debatten.Gustaf , forskare i folkrätt vid Stockholmsuniversitet, hävdade i en tidigare nämnd debattartikeli att Natos bombningarvisserligen bröt mot ord, men om enmajoritet av FN:s medlemsländer ser mer till avsiktenän ordalydelsen så kan förbud mot våld gesen ny tolkning. I ett sådant fall kommer rätten tillhumanitär intervention att läggas fast i folkrätten.Lind anser i sitt inlägg i att Natos attack motJugoslavien inte bör betraktas som ett enstaka brottmot våldsförbud utan den är i stället endel av en utveckling mot ett undantag från FN-stadgansvåldsförbud, eftersom syftet var att stoppa folkmordeller humanitär katastrof, s.k. humanitär intervention.Folkrätten är inte statisk utan den förändras i ställetgenom att medlemsstaterna tolkar den på nya sätt ochatt sådana tolkningar vinner stöd i statspraxis. majoritet av alla stater måste stödja enomtolkning av och den nya tolkningen måstetillämpas vid ett antal tillfällen för att en nyrättsregel skall växa fram.I varnadefolkrättsdocenten för en utvecklinginnebärande att om Natos bombningar i Jugoslavienaccepteras, måste vi acceptera att och Rysslandgör likadant i andra länder. Enligt Österdahl harfrågan om "humanitär intervention" är tillåten ellerinte varit ett av folkrättens stora debattämnen under1990-talet. står folkrätten och väger mellan åena sidan statssuveräniteten, den territoriellaintegriteten och det mellanstatliga våldsförbudet och åandra sidan skyddet för de mänskliga rättigheterna.Frågan är enligt Österdahl om folkrättens tyngdpunkthåller på att flytta sig från staten och territoriettill individer och grupper, eller om folkrättenfortfarande är centrerad på staterna med den skillnadenmot tidigare att alla stater är juridisktlikställda. På kort sikt kan enligt Österdahl enhumanitär intervention te sig både önskvärd, rättfärdigoch moralisk. På lång sikt kan perspektiven bliomvända. Under inga omständigheter kommer humanitärainterventioner att göras i alla fall som skulleförtjäna sådana interventioner, om man ser tillbefolkningens lidande.I en artikel i tidskriften reviews höstnummer1999 hävdade , professor i folkrätt vidStockholms universitet, att det är angeläget att endoktrin om humanitär intervention tillskapas, endoktrin som bör bygga på den framväxandeinternationella norm som ger skydd av humanitärarättigheter försteg före nationell suveränitet undervissa omständigheter och att Nato bör ta initiativ sådan utveckling. Grunderna för denna ståndpunktutvecklas närmare i artikeln.Enligt är många av experterna på folkrättöverens om att det finns en trend i det internationellasamfundet mot en bättre balans mellan staters säkerhetå ena sidan och befolkningars säkerhet å den andra.Denna tanke har fått stöd av bl.a. 1995 och av uttalanden med direkt referenstill Kosovo av FN:s generalsekreterare saknas inte debattörer som haft invändningar motuppfattningen att folkrätten befinner sig i ettövergångsskede och att ny praxis blir bestämmande pålängre sikt för vad som skall anses tillåtligt och intetillåtligt i situationer när mänskliga rättigheterkränks.Sverker , professor i statsvetenskap, är enav skeptikerna. I en artikel i den 20augusti 1999 hävdade han att den "nya" folkrätten kanfå ödesdigra konsekvenser. menar att det somförbryllar är inte hur kriget mot Jugoslavienmotiverades utan tidpunkten för detta åberopande av en"ny", självpåtagen rätt att angripa. Hade de som angrepglömt att tidigare stora kraftmätningar hade utkämpatstill stöd för en gemensam bedömning av konflikter? Vadvar annars poängen med att inrätta och sökavidmakthålla NF och FN efter det att staterna varit såytterst nära att slutligt förgöra varandra?Clinton, Blair, och lät sig enligtGustafsson berusas av idén om att med vapen i handhävda en människorättslig övertygelse. Konsekvensernaav att enbart låta sig vägledas av sin övertygelsebedömdes inte med samma måttstock som självaövertygelsen. kallar detta beteendesamvetspolitik. Han förutspår en växande tendens tillsamvetsbaserad människorättspolitik på vissagodtyckligt valda ställen på jorden och med än den enaän den andra maktgrupperingen som självutnämnd väktareav den "nya" folkrätten.En annan statsvetare, docent , var inne påliknande tankegångar i ett inlägg i Svenska Dagbladetden . Han ställde upp tre kriterierefter vilka man bör kunna skilja legitima aktioner frånillegitima. Det första, att Nato är en sammanslutningav demokratier, är ett oacceptabelt kriterium, eftersomäven demokratier kan styras av maktpolitiska motiv. Detandra kriteriet, en "samvetspolitik" av det slag somåberopades när Nato åberopade den "nya" folkrätten, därdet är det goda syftet som räknas, ger ingenlegitimitet åt militära aktioner som inte är förankradei . Ett tredje kriterium är att manskall utgå från resultaten av en militär aktion;problemet med det är att konsekvenserna endast syns iefterhand. avslutar sitt inlägg: "För om det ärnågot kriget på visar så är det det massivamilitära våldets oanvändbarhet för att värna mänskligarättigheter. Den insikten måste ligga till grund förarbetet att återvinna FN och FN:s legitimitet samtformulera och förankra kriterier för en gemensamfolkrättslig bedömning av konflikter ochkonflikthantering, så att det som hände i Kosovo inteskall hända igen".Den brittiske statsvetaren har i sinbok . Humanitarian inInternational Society (, 2000) jämförtinterventioner av här aktuellt slag under 1970-taletmed liknande interventioner . Denförstnämnda kategorin omfattar intervention idet blivande , i ochTanzanias i . Dessa jämförs med 1990-taletsinterventioner i norra , , Bosnien ochKosovo. Wheeler finner att medan statssamfundet i deförra fallen inte var berett att legitimera ingripandeni termer av skydd för mänskliga rättigheter, rörde sigdiskussionen i de senare fallen alltid kring enhumanitär och människorättslig axel. FN-resolutionernarörande humanitär assistans till förmån förinternflyktingarna i , den svältande befolkningen iSomalia och de utsatta grupperna i Bosnien visade attsäkerhetsrådet var berett att agera inte bara imellanstatliga utan även i interna konflikter. Wheeleranser emellertid inte att Natos agerande i Kosovo ärett exempel på en lyckad humanitär intervention, bl.a.därför att det är oklart om bombningarna tjänade sittuppgivna humanitära syfte och därför att antalet civiladödsoffer blev oväntat stort.Frågor till regeringenUtskottet ställde följande frågor tillregeringen:1. Har svensk krigsmateriel utöver vad som redovisats idet föregående i denna promemoria använts i samband medNatos bombningar av ? (Här åsyftas enpromemoria upprättad vid , daterad 1999-11-30.)2. Har regeringen återkallat eller övervägt attåterkalla tidigare meddelade tillstånd till utförsel avkrigsmateriel till de länder som deltog i Natoskrigföring mot ?3. Om regeringen underlåtit att göra detta, har detvarit försvarligt med hänsyn till riktlinjerna förkrigsmaterielexport och förenligt med de folkrättsligaprinciperna och målen för utrikespolitik?4. Har såvitt regeringen vet nya tillstånd tillutförsel av svensk krigsmateriel destinerad till dekrigförande länderna beviljats bombningarnaav pågick?5. Om tillstånd av det slag som avses i föregåendefråga beviljats, har detta varit försvarligt med hänsyntill riktlinjerna för krigsmaterielexport och förenligtmed de folkrättsliga principerna och målen för Sverigesutrikespolitik?Utrikesdepartementets promemoriaSvar på dessa frågor har givits i en promemoria frånRegeringskansliet, upprättad inom Utrikesdepartementetoch daterad , bilaga A 5.2.Av promemorian framgår bl.a. att export avkrigsmateriel från inte är förknippad medvillkor som begränsar användningen och att en köpare avsvensk krigsmateriel inte är skyldig att informera densvenska regeringen om hur eller i vilken utsträckningdenna materiel används. Regeringen säger sig därförinte ha någon uppfattning om huruvida och i så fall ivilken omfattning svensk krigsmateriel kan ha använts iden här aktuella flygoperationen. Det hålls för troligtatt de s.k. Boforskanoner som enligt pressuppgifterskulle ha utgjort beväpning på flygplan som sattes in iNatos luftkrig mot är tillverkade på licensi av företag där och att de således inte är avsvenskt ursprung.Regeringen har enligt promemorian inte funnit skälatt i något skede Natos operationer pågicki förordningsform lämna några särskilda instruktionertill ISP vad avser exporten till de krigförandeländerna. ISP har inte tillregeringen överlämnat något ärende om återkallelse avtillstånd till export av krigsmateriel till de nämndaländerna.Under den aktuella tiden har ISP utfärdat ett antalutförseltillstånd till de Natoländer som deltog iflygoperationerna mot . Väsentligen hardessa tillstånd avsett reservdelar, ammunition ochandra leveranser som har samband med tidigareexporterad materiel, s.k. följdleveranser.Regeringens bedömning av och dessföljder var enligt promemorian sådan att fortsattexport till de Natoländer som deltog iflygoperationerna mot inte ansågs stridamot lagen om krigsmateriel, de svenska riktlinjerna förkrigsmaterielexport eller mot de folkrättsligaprinciperna och målen för svensk utrikespolitik. Natosagerande i har inte bedömts stå istrid med samlade utrikespolitiska intressen.Regeringen bedömer också att ett ensidigt svensktavbrytande av all export av krigsmateriel till deaktuella Natoländerna skulle få mycket svåra negativakonsekvenser för väsentliga försvars- ochsäkerhetspolitiska intressen.Sammanfattningsvis konstateras i promemorian attvarken den samlade utrikes- eller försvars- ochsäkerhetspolitiska bedömningen talade mot fortsattexport.Utrikesutskottets yttrande· har beslutat att inhämta ettyttrande i det här aktuella ärendet frånutrikesutskottet i den del som avser defolkrättsliga aspekterna av Natos krigshandlingarriktade mot .