bet · GO01UU4 · 2001-03-27 00:00:00 — Motionärerna menar att bör arbeta föratt FN skall anta de förslag som /lagt fram,vilka bl.a. innebär att ändras, så att FNges möjlighet att ingripa när grova kränkningar avde mänskliga rättigheterna äger rum i enskildaländer.Folkpartiet anför vidare i motionens yrkande 7 attfolkrättens grundregel att våld endast fårtillgripas i självförsvar eller efter beslut av FN:ssäkerhetsråd bör kompletteras med ett slagsnödvärnsrätt. En sådan skulle innebära att en gruppav stater i obestridligt klara fall av folkmord,efter det att alla andra möjligheter uttömts, skulleha folkrättslig grund att ingripa med våld. I sådanafall skulle det åligga staterna i fråga attrapportera ingripandet till säkerhetsrådet, på sammasätt som föreskriver i fall då ettmedlems- land handlar i självförsvar (yrkande 8).I motion 1999/2000:U23 (kd) yrkande 10 lyfterKristdemokraterna fram Natos bombningar överJugoslavien 1999 som en internationell humanitärintervention som genomfördes utan bemyndigande avFN:s säkerhetsråd. betonar att denfolkrättsliga rätten att besluta om när våld kananvändas måste ligga hos FN:s säkerhetsråd.Samtidigt får inte låsningar i säkerhetsrådetförhindra omvärlden från att ingripa för attförhindra folkmord. Regeringen bör därför tydliggörasin ståndpunkt när det gäller humanitärainterventioner och verka för att det inom FN inledsen diskussion om vilka kriterier som bör gälla videventuella framtida insatser. skall kunna överta ansvaret förfred och säkerhet då säkerhetsrådet misslyckats börutredas ytterligare, anförs det i yrkande 11.Folkpartiet menar i partimotion 1999/2000:U206 (fp)yrkande 10 att händelserna i Kosovo har visat att demänskliga rättigheterna är överordnadenationsgränserna. Kränkningar av mänskligarättigheter kan inte längre rättfärdigas som inreangelägenheter. I /föreslås ändringar av med innebörden att FN inte skall kunnaförhålla sig passivt när grova kränkningar avmänskliga rättigheter eller etnisk rensning ägerrum. Motionärerna menar att förslagen bör fåSveriges fulla stöd.I motion 1999/2000:U607 (m) yrkande 1 anförs attingripande från det internationella samfundet påhumanitära grunder blivit alltmer accepterat.Moderaterna menar dock att bör ta initiativtill att folkrättens utveckling förtydligas, genomen förändring av så att ingrepp för attförhindra folkmord eller folkfördrivning anges somskäl för tvångsåtgärder.I den enskilda motionen 1999/2000:U615 (kd) hänvisastill /förslag om ändringar av för att möjliggöra s.k. humanitärintervention. bör med stöd av sitt godaanseende verka i FN för att folkrätten skallutvecklas på detta område, så att förföljda folk ochetniska minoriteter kan garanteras skydd frånmaktfullkomliga härskare.Motionärerna bakom motion 1999/2000:U650 (kd)yrkande 1 menar att det efter FN:s misslyckande attförhindra folkmordet i borde prövas om intebegreppet "genocide" - folkmord - är otillräckligtför att förpliktiga FN att ingripa i händelse avfolkmord. I yrkande 2 anförs att det bordeundersökas om det bredare begreppet "democide", sominbegriper en regims mördande oavsett om det rör sigom folkmord eller ej, skulle föra frågan framåt.Folkpartiet framhåller i motion 2000/01:U206 (fp)att kränkningar av mänskliga rättigheter inte fårrättfärdigas som "en stats inre angelägenhet". Detär därför en utmaning att hitta en formulering somger säkerhetsrådet möjlighet att agera även vidinomstatliga konflikter utan att inkräkta alltförmycket på staters suveränitet. Motionärerna menaratt FN inte kan förhålla sig passivt när grovakränkningar av mänskliga rättigheter, etniskrensning, förföljelse, massmord etc. äger rum medhänvisning till att det rör sig om ett lands inreangelägenhet (yrkande 13).En utvecklad folkrätt med människan i centrum börenligt motion 2000/01:U217 (kd) yrkande 7eftersträvas. Framväxten av en utveckladmellanstatlig rätt, folkrätten, främst , har skapat normer stater och folk emellaninom en lång rad olika områden, bl.a. vad gällermänskliga rättigheter och humanitär rätt.Under senare år har staters ansvar alltmerkombinerats med överstatliga organ, mer avinternationella normer och spelregler samt enväxande universell jurisdiktion. Då folkrättenutvecklas handlar det främst om att "vikta om" olikaredan accepterade folkrättsliga principer.Grundläggande mänskliga rättigheter bör värderashögre än principer om staters suveränitet. I vissafall bör även nya moderna folkrättsliga principersom följer med denna utveckling, t. ex. sådana omhumanitär intervention, skrivas ner i bindandedeklarationer.Centerpartiet framhåller i motion 2000/01:U404 (c)att det inte kan uteslutas att nya situationeruppstår, då grova kränkningar av mänskligarättigheter inträffar. För att förhindra detta fårinte respekten för nationell suveränitet stå ivägen. Världssamfundet bör då ha rätt att ingripa,även i interna konflikter, för att värna universellamänskliga rättigheter. bör därför iinternationella forum, såsom EU och FN, driva på föratt legitimera och reglera en humanitärnödvärnsrätt, s.k. humanitär intervention, och verkaför en förändring av i enlighet meddetta. I extrema lägen där grundläggande värden stårpå spel och alla andra vägar uttömts, skall militäraingripanden från det internationella samfundets sidakunna tillåtas (yrkande 14).Folkrätten står inför en utmaning, enligt motion2000/01:U630 (kd), och behöver vidareutvecklas,bl.a. vad gäller humanitär intervention. En sådanutveckling måste emellertid förena en rätt tillregionala ingripanden med en bevarad auktoritet förFN som organisation.Sverige har ett gott anseende i internationellasammanhang vad gäller demokrati och mänskligarättigheter. Det är därför angeläget att Sverigeinom FN verkar för en reformerad folkrätt och bättreförutsättningar för humanitära interventioner(yrkande 6).Utskottets övervägandenFolkrätten slår fast alla staters rätt tillsjälvbestämmande och suveränitet, vilket bl.a.framgår av artikel 2:7. Det generellavåldsförbudet är också grundläggande i FN-stadgan.Förutom i fall av självförsvar är det endast FN:ssäkerhetsråd som kan besluta om undantag frånförbudet att bruka våld.Natos militära ingripande 1999 motFörbundsrepubliken (FRJ) aktualiseradefrågan om det internationella samfundets rätt attingripa med våld mot ett enskilt land för attförhindra folkfördrivning och grova kränkningar avde mänskliga rättigheterna. När det stod klart attRyssland och inte skulle bifalla försök att fåFN:s säkerhetsråd att reagera mot presidentMilosevics etniska rensning i Kosovo, ställdes inteminst övriga medlemmar i säkerhetsrådet infördilemmat mellan å ena sidan våldsförbudoch en betoning av säkerhetsrådets auktoritet, och åandra sidan nödvändigheten av att förhindra enhumanitär katastrof.Ett antal länder ansåg att det var omöjligt attförhålla sig passiva till den etniska rensning ochde grova övergrepp som Milosevicregimen begick motkosovoalbanerna. Majoriteten av FN:s medlemsstaterhar genom bl.a. folkmordskonventionen åtagit sig attförhindra folkmord och bestraffa de skyldiga.Åtagandena att respektera de mänskliga rättigheternaär universella och får inte känna någranationsgränser.När Nato inledde bombningar mot FRJuttalade förståelse för aktionen, somsyftade till att förhindra den pågående etniskarensningen och ge de kosovoalbanska flyktingarnamöjlighet att återvända till sina hem.Statsministern sade dock att det var svårt att finnaen entydig folkrättslig grund för insatsen, och hanbeklagade att det inte hade varit möjligt att samlavärldssamfundet bakom ett mandat i FN:ssäkerhetsråd. Även FN:s generalsekreterare uttalade förståelse för Natos handlande, ochsade att "det fanns tillfällen då våldsanvändningkunde vara ett legitimt sätt att uppnå fred". Attett ryskt resolutionsförslag om att bombningarnaskulle avbrytas röstades ned i säkerhetsrådet visadeockså på världssamfundets inställning till Natosagerande. Utskottet har i sitt utlåtande1999/2000:UU1u till närmareredogjort för sin syn på Natos krigshandlingar motFRJ.I dag kan det konstateras att Natos insats uppnåddesitt primära syfte: de flesta kosovalbanskaflyktingarna har kunnat återvända till sina hem. Detär dock lång väg att gå innan fred och försoningkommer att råda i provinsen. KFOR-styrkan har fåttägna stor kraft åt att skydda den serbiskabefolkningen och andra minoriteter från förföljelse.Vidare var kriget i Kosovo en mänsklig tragedi sominte hade behövt inträffa. Det var ett misslyckande för hela detinternationella samfundet, och därmed även förSverige, att man inte kunde förhindra de etniskarensningarna och förebygga krigsutbrottet.I motionerna 1998/99:U12 (m) yrkande 4 och1999/2000:U607 (m) yrkande 1 begärs att , motbakgrund av Natos ingripande i Kosovo, skall verkaför en förändring av , så att folkmord ochfolkfördrivning skall kunna utgöra grund föringripande. Motionärerna bakom motionerna1999/2000:U22 (fp) yrkande 1, 1999/2000:U206 (fp)yrkande 10 och 1999/2000:U615 (kd) menar att bör förändras för att möjliggöra s.k.humanitär intervention, i enlighet med förslagen iCarlsson/. anför vidare i motion1999/2000:U22 (fp) yrkande 7 att folkrättensgrundregel att våld endast får tillgripas isjälvförsvar eller efter beslut av FN:s säkerhetsrådbör kompletteras med en nödvärnsrätt. I sådana fallskulle det åligga staterna i fråga att rapporteraingripandet till säkerhetsrådet, på samma sätt somFN-stadgan föreskriver i fall då ett medlemslandhandlar i självförsvar (yrkande 8). I motion1999/2000:U23 (kd) yrkande 10 menarKristdemokraterna att regeringen bör verka för attdet inom FN inleds en diskussion om vilka kriteriersom bör gälla vid eventuella framtida humanitärainsatser. Möjligheten att generalförsamlingen skallkunna överta ansvaret för fred och säkerhet dåsäkerhetsrådet misslyckats bör utredas ytterligare,anförs det i yrkande 11. I motion 2000/01:U206 (fp)framhålls att säkerhetsrådet bör ges möjlighet attagera även vid inomstatliga konflikter utan attinkräkta alltför mycket på staters suveränitet ochatt grova kränkningar av mänskliga rättigheter intekan accepteras med hänvisning till att det rör sigom ett lands inre angelägenhet (yrkande 13), och imotion 2000/01:U217 (kd) yrkande 7 anförs attgrundläggande mänskliga rättigheter bör värderashögre än principer om staters suveränitet.Möjligheten till humanitär intervention bör, enligtmotionärerna, skrivas ner i bindande deklarationer.I motion 2000/01:U404 (c) framhålls attvärldssamfundet bör få ha rätt att ingripa, även iinterna konflikter, för att värna universellamänskliga rättigheter. bör därför driva påför att legitimera och reglera en humanitärnödvärnsrätt, s.k. humanitär intervention, och verkaför en förändring av i enlighet meddetta. I extrema lägen där grundläggande värden stårpå spel och alla andra vägar uttömts, skall militäraingripanden från det internationella samfundets sidakunna tillåtas (yrkande 14). Enligt motion2000/01:U630 (kd) är det angeläget att inomFN verkar för en reformerad folkrätt och bättreförutsättningar för humanitära interventioner(yrkande 6).När skrevs var det främst mellanstatligakonflikter, som det , man tänktepå. ger stadgan utrymme för säkerhetsrådetatt agera också i interna konflikter. Under desenaste decennierna har det förts en debatt i FN omhuruvida kränkningar av de mänskliga rättigheternatillhör en stats inre angelägenheter. En allt störrekrets medlemsländer har ställt sig bakom synen attde mänskliga rättigheterna är universella ochokränkbara och att övergrepp måste beivras var de änbegås. De olika former av MR-mekanismer som haretablerats medför insyn i enskilda stater och har defacto gjort förment interna rättighetsfrågor tillinternationella angelägenheter.När grova kränkningar och brott mot mänsklighetensker i ett enskilt land, är frågan vilka medelomvärlden förfogar över när den ser sig tvungen attingripa.Utskottet kan inledningsvis konstatera att FN:ssäkerhetsråd i en rad fall med stöd av FN:s stadgaingripit, både med sanktioner och våld, mot folkmordoch folkfördrivning. När säkerhetsrådet inte harförmått att agera för att säkra internationell fredoch säkerhet har tidigarefattat beslut enligt den s.k. "Uniting for Peace"-resolutionen som bl.a. i samband med gavmandat åt världssamfundet att ingripa medvåldsmedel.Natos ingripande mot FRJ:s övergrepp i Kosovoaktualiserade frågan om vilken rätt enskilda statereller en grupp av stater har att ingripa för attförhindra folkfördrivning och grova kränkningar motde mänskliga rättigheterna i situationer dåvärldssamfundet inte kunnat samla sig bakom ettbeslut i FN. Natoländerna angav humanitära ochmoraliska motiv för sitt ingripande mot FRJ. Vidareåberopades en rad säkerhetsresolutioner som rördeKosovo, vilka indirekt och sammantaget av vissaNatoländer sades utgöra en folkrättslig grund för devidtagna åtgärderna.En förändring av folkrätten kan ske antingen genomändringar av eller genom en förändradsedvanerätt. En ändring av kräver bl.a.att två tredjedelar av medlemsstaterna ratificerarförslaget, där-ibland de fem permanenta medlemmarna avsäkerhetsrådet, något som för dagen ter sig närmastomöjligt att uppnå. Sedvanerätten utvecklas genomatt nya regler accepteras av en överväldigandemajoritet av världens stater. På denna punkt kan mankonstatera att Natos ingripande i Kosovo åtminstonetemporärt mötte förståelse hos delar avvärldssamfundet.Sverige lägger traditionellt stor vikt vidvåldsförbudet i FN:s stadga och betonar detvåldsmonopol som givits till . ger säkerhetsrådet befogenheter att ingripaom det anser att hot föreligger mot internationellfred och säkerhet (art. 39). Dessa begrepp harsuccessivt tolkats allt vidare, och de anses i daginbegripa folkmord och folkfördrivning.Det måste dock understrykas att iförsta hand är ett politiskt organ. Problemet ärofta att någon eller några av de fem permanentamedlemmarna använder eller hotar att använda sittveto. När FN har misslyckats att förhindra brott motmänskligheten och folkmord - t.ex. i - harorsaken varit bristande politisk vilja. FN-stadganhar visat sig vara ett flexibeltinstrument, som givit världssamfundet möjligheteratt ingripa i de fall den politiska viljan funnits.Sålunda har säkerhetsrådet i ett antal fallauktoriserat våld för att skydda civilbefolkning motumbäranden och övergrepp mot de mänskligarättigheterna, bl.a. i och Somalia.Sedan flera år pågår det ett förändringsarbete inomFN. Förhandlingar om reformer av säkerhetsrådet försinom en arbetsgrupp i vilken - genom sintidigare FN-ambassadör - haft en ledande roll som enav två viceordförande. Under sitt medlemskap isäkerhetsrådet 1997-1998 hävdade ocksåkonsekvent att rådet borde göra en vid tolkning avbegreppet "hot mot internationell fred ochsäkerhet".Argumentet för att arbeta för en förändring av är att det bör finnas en folkrättslig grundsom världssamfundet kan agera på i situationer somden i Kosovo, i vilka låsningar uppstått isäkerhetsrådet och FN med följd att nödvändigabeslut stoppas. Att förändra är dock enuppgift som skulle ta i anspråk betydande tid ochkraft. Utskottet är av den meningen att detviktigaste i dagens läge är att utveckla och stärkaFN:s och särskilt säkerhetsrådets förmåga att i tidkunna fatta kraftfulla beslut. Att explicitformulera undantagsregler som ger enskilda ellergrupper av länder rätt att ingripa i det fall FNinte förmår att agera, skulle undergräva detreformarbete som pågår inom FN. Att utan stödi delegera FN:s våldsmonopol tillregionala organisationer skulle vidare riskera attregionalisera folkrätten och etablera olika normerför olika delar av världen. Det bör dock isammanhanget noteras att kapitel VIIIger möjlighet till ingående av regionala avtal ellerbildande av regionala organ för behandling av sådanaangelägenheter rörande upprätthållandet avinternationell fred och säkerhet som lämpar sig förregionala åtgärder, under förutsättning av att dessaavtal eller organ och deras verksamhet är förenligamed FN:s ändamål och grundsatser (artikel 52).Säkerhetsrådet skall, när så är lämpligt, användasådana regionala avtal eller organ förtvångsåtgärder under dess myndighet. bemyndigande får dock, med några istadgan specificerade undantag, tvångsåtgärder ejföretas enligt regionala avtal eller av regionalaorgan.Det råder ingen tvekan om att en förskjutning iavvägningen mellan människors säkerhet och staterssuveränitet har ägt rum efter det kalla kriget.Denna utveckling måste välkomnas. Utskottet menardock att detta inte ger anledning till att omvärderaFN:s avgörande roll när det gäller ansvaret förinternationell fred och säkerhet. Rätten att beslutaom våldsanvändning bör förbli hos säkerhetsrådet.Den viktigaste uppgiften är i stället att påverkasäkerhetsrådets arbetssätt så, att vetot inteanvänds annat än i undantagsfall. Med ett bättrefungerande säkerhetsråd skulle tendensen attenskilda eller grupper av stater använder våld utansäkerhetsrådets medgivande kunna stävjas. Likasåskulle ett mer beslutsfähigt säkerhetsråd kunnaingripa tidigare och kraftfullare vid humanitärakriser. En annan viktig lärdom av kriget i Kosovo äratt instrumenten för att förebygga konflikter måsteutvecklas.Med vad som ovan anförts anser utskottet attmotionerna 1998/99:U12 (m) yrkande 4, 1999/2000:U22(fp) yrkandena 1, 7 och 8, 1999/2000:U23 (kd)yrkandena 10 och 11, 1999/2000:U206 (fp) yrkande 10,1999/2000:U615 (kd), 1999/2000:U607 (m) yrkande 1,2000/01:U206 (fp) yrkande 13, 2000/01:U217 (kd)yrkande 7, 2000/01:U404 (c) yrkande 14 samt2000/01:U630 (kd) yrkande 6 kan besvaras.När det gäller frågan om att introducera ett vidarebegrepp än folkmord, vilket föreslås i motion1999/2000:U650 (kd) yrkandena 1 och 2, konstaterarutskottet att brott mot mänskligheten ochkrigsförbrytelser i folkrättslig mening betraktassom lika allvarliga. Exempelvis jämställer stadgan iden de trebrottstyperna. Folkmord innebär att förövaren måsteha uppsåtet att förgöra en viss grupp helt ellerdelvis. Brott mot mänskligheten är ett vidarebegrepp. Som det definieras i den internationellabrottmålsdomstolens stadga krävs det att gärningarna- mord, tortyr, deportering, svält, våldtäkt etc. -sker i vidsträckt omfattning eller på ettsystematiskt sätt.Utskottet ställer sig därför tveksamt till om nyabrottsrubriceringar skulle stärka skyddet för demänskliga rättigheterna. Enligt ärgrunden för att säkerhetsrådet skall kunna ingripa ien intern konflikt att denna kan betraktas som etthot mot internationell fred och säkerhet.Folkmordskonventionen förpliktigarkonventionsparterna - inte FN som sådant - attförhindra och bestraffa folkmord. I detta syfte kande enligt konventionen vända sig till FN. Gränsernahar tänjts för vad som menas med hot motinternationell fred och säkerhet. Människors skyddoch rättigheter har kommit att få en merframträdande plats jämfört med staters säkerhet,vilket är en utveckling som arbetat för. Desenaste decenniet har dock visat att det ytterst ärdet internationella samfundets politiska vilja somavgör om ingripande mot brott mot mänskligheten skereller ej.Med vad som ovan anförts anses motion 1999/2000:U650(kd) yrkandena 1 och 2 kunna besvaras.5.1.1.4 DödsstraffetMotionernaI flerpartimotion 1999/2000:U621 (v, kd, c, fp, mp)yrkande 8 påpekas att FN:s vid desssenaste session återigen antog en resolution somuppmanade alla länder att avskaffa dödsstraffet.Trots detta har användandet av dödsstraffet ökat imånga länder. måste därför fortsätta arbetetmot dödsstraffet, såväl bilateralt som i FN, EU,och . I yrkande 9 efterfrågassärskilda ansträngningar mot avrättningar avminderåriga, något som sker i bl.a. och Kina.I den enskilda motionen 1999/2000:U634 (s) yrkande 1anförs att alltfler länder i avskaffatdödsstraffet sedan det slut.Opinionsundersökningar visar dock att en delsvenskar förespråkar dödsstraff. Motionären menaratt detta understryker behovet av fortlöpandeopinionsbildning i frågan. Om utvecklingen i Europahar varit positiv har steg tillbaka tagits i andradelar av världen, i synnerhet i , ,och . I yrkande 2begärs därför att i olika internationellaorgan fortsätter att agera mot dödsstraffet.Miljöpartiet pekar i motion 1999/2000:U635 (mp) påatt frågan om dödsstraffets avskaffande harbehandlats i FN . tillhördede länder som lade fram ett tilläggsprotokoll tillkonventionen om mänskliga rättigheter, vilket binderländer att avskaffa dödsstraffet. har 40stater ratificerat protokollet. menaratt det nu vore lämpligt att FN kallar till enkonferens om ett generellt moratorium föranvändandet av dödsstraffet.Utskottets övervägandenUtskottet konstaterar att sedan många åragerar för ett totalt och globalt avskaffande av detinhumana dödsstraffet. Förbud mot dödsstraffet utgören prioriterad uppgift i arbetet med att främja ochöka respekten för de mänskliga rättigheterna.Antalet stater som avskaffar dödsstraffet ellerbegränsar dess tillämpning växer , mensamtidigt har dess användning i vissa länder ökat.I avvaktan på att dödsstraffet avskaffas världenöver, verkar också för att desstillämplighet och verkställande så långt som möjligtinskränks och att det endast utdöms och verkställsmed iakttagande av de begränsningar som finns i deninternationella rätten. Exempelvis har Sverigedeltagit aktivt i utarbetandet av den resolution omdödsstraffet som antagits av FN:s detre . I resolutionen uppmanas allastater som fortfarande tillämpar dödsstraffet attinföra ett moratorium. Trots detta steg framåt ärfrågan om dödsstraffets avskaffande fortfarandekontroversiell, och tillräckligt stöd för att ordnaen särskild föreligger för närvarandeinte. Inriktningen bör därför vara att etablerafrågan om dödsstraffet på FN:s dagordning.Sverige har varit pådrivande inom EU för att antagemensamma riktlinjer för unionens fortsattaagerande när det gäller dödsstraffet. Riktlinjernahar bl.a. resulterat i att EU gjort ettfyrtiotal gemensamma framställningar till förmån förenskilda dödsdömda i olika stater. Även i arbetet iregionala organisationer såsom och Europarådethar varit aktivt. Utskottet har ocksånoterat att utrikesministern i sina anföranden tillFN:s och variten av de få som omnämnt den ökande användningen avdödsstraffet i och Förenta staterna.Utskottet ställer sig bakom regeringens engagemangi frågan om dödsstraffets avskaffande. Utskottet ochandra företrädare för verkar också iinternationella sammanhang, bl.a. i ochOSSE:s parlamentariska församling, för attåterstående länder skall avskaffa dödsstraffet elleråtminstone förklara moratorium för dessverkställande.Det kan konstateras att det arbete som bedrivs inomEuroparådet har haft en påtagligt positiv effekt.Av de 44 medlemsländerna är det nu endast Albaniensom inte undertecknat sjätteprotokoll för avskaffande av dödsstraffet. Utskottetvälkomnar att , , ,och harratificerat protokollet.Utskottet finner det särskilt anmärkningsvärt attdet i en demokrati som utdöms ochverkställs dödsstraff mot minderåriga och mentalthandikappade. Företrädare för den amerikanskaregeringen och kongressen framhåller ofta attdödsstraffets tillämpning i de flesta fall tillhördelstaternas kompetens. Under sin resa tillNordamerika tog utskottettillfället i akt att samtala meddelstatsparlamentariker i och direkt tilldessa framföra sitt avståndstagande fråndödsstraffet. är den delstat i somgenomför flest avrättningar och har vid fleratillfällen avrättat minderåriga och mentaltefterblivna.Utskottet instämmer i åsikten att ettopinionsbildande arbete för avskaffande avdödsstraffet även bör bedrivas i . Isammanhanget är det en tillgång att samtligariksdagspartier är eniga i frågan och om dessbetydelse.Med vad som ovan anförts anses motionerna1999/2000:U621 (v, kd, c, fp, mp) yrkandena 8 och 9samt 1999/2000:U634 (s) yrkandena 1 och 2 kunnabesvaras. Motion 1999/2000:U635 (mp) avstyrks medhänvisning till vad utskottet anfört.5.1.1.5 Internationell rättskipningMotionernaI den enskilda motionen 1998/99:U627 (kd) yrkande 1läggs ansvaret för krigen i ochKosovo på president . Densärskilda krigsförbrytartribunalen i har dockhittills endast dömt underlydande till de högstansvariga.