bet · GO01UU4 · 2001-03-27 00:00:00 — De EU-mekanismer som är underuppbyggande syftar till att skapa förmåga att agerai kriser som är relevanta i ett EU-perspektiv;syftet är däremot inte att dubblera Nato.Enligt utskottets uppfattning är den rådandeordningen tillfyllest för att tillgodose Sverigesintressen.Därmed avstyrks motionerna 2000/01:U412 (m) yrkande4 och 2000/01:U413 (fp) yrkande 4.I den enskilda motionen 2000/01:U609 (s) begärs attSverige i EU och andra internationella forum bördeklarera att militär- och säkerhetspolitiskainsatser i suveräna stater bara kan komma i frågaunder synnerligen speciella omständigheter ochendast om de aktuella aktionerna är sanktionerade avFN.Med anledning härav noterar utskottet inledningsvisatt frågan om s.k. humanitär intervention i suveränastater har varit föremål för en omfattandeinternationell debatt utifrån förslagen iCarlsson-Ramphal-rapporten .Sverige lägger traditionellt stor vikt vidvåldsförbudet i FN:s stadga, och betonar detvåldsmonopol som givits till . ger säkerhetsrådet befogenheter att ingripaom det anser att hot föreligger mot internationellfred och säkerhet (art. 39). Dessa begrepp harsuccessivt tolkats allt vidare, och de anses i daginbegripa folkmord och folkfördrivning. Det måste isammanhanget dock understrykas att FN:s säkerhetsrådi första hand är ett politiskt organ. Problemet ärofta att någon eller några av de fem permanentamedlemmarna använder eller hotar att använda sittveto. När FN har misslyckats att förhindra brott motmänskligheten och folkmord - t.ex. i - harorsaken varit bristande politisk vilja.FN-stadgan har visat sig vara ettflexibelt instrument, som givit världssamfundetmöjligheter att ingripa i de fall den politiskaviljan funnits.Det råder ingen tvekan om att en förskjutning iavvägningen mellan människors säkerhet och staterssuveränitet har ägt rum efter det kalla kriget.Denna utveckling måste välkomnas. Utskottet menardock att detta inte ger anledning till att omvärderaFN:s avgörande roll när det gäller ansvaret förinternationell fred och säkerhet. Rätten att beslutaom våldsanvändning bör förbli hos säkerhetsrådet.Den viktigaste uppgiften är i stället att påverkasäkerhetsrådets arbetssätt så att vetot inte användsannat än i undantagsfall. Med ett bättre fungerandesäkerhetsråd skulle tendensen att enskilda ellergrupper av stater använder våld utan säkerhetsrådetsmedgivande kunna stävjas. Likaså skulle ett merbeslutsfähigt säkerhetsråd kunna ingripa tidigareoch kraftfullare vid humanitära kriser. En annanviktig lärdom av kriget i Kosovo är att instrumentenför att förebygga konflikter måste utvecklas.Utskottet noterar också med anledning av motionenatt det bredare säkerhetspolitiska begreppetnaturligen har medfört att det spektrum av medel somkommer till användning när det gäller insatser isuveräna stater är tämligen brett och kan omfatta såvitt skilda ting som biståndsåtgärder, sanktioneroch militära ingripanden. Det ligger då i sakensnatur att sådana insatser kan vila på olikafolkrättsliga grunder och ibland t.ex. förutsättamedverkan från den berörda staten. har enutvecklad och väl känd syn på vilkaförutsättningarna måste vara för olika åtgärder.Genomgående i denna är kravet på respekt förfolkrätten och beaktandet av FN:s centrala rollhärvidlag.Enligt utskottets uppfattning kan motion2000/01:U609 (s) besvaras med vad som här anförts.I motion 2000/01:U412 (m) yrkande 5 framhålls attdet är viktigt att regeringen noggrant utvärderar desäkerhetspolitiska konsekvenserna för av deamerikanska förberedelserna för att upprätta ettnationellt missilförsvar.De amerikanska planerna att upprätta ettmissilförsvar som skall täcka hela det nationellaterritoriet (National Missile Defence, NMD) står,även om det är oklart hur det skullekomma att utformas, i strid med det s.k. (Anti-Ballistic Missile) som slöts mellanSovjetunionen och 1972 och som förbjödanvändning av missilförsvar utöver två (senare en)städer eller anläggningar i vardera landet. För attgenomföra sina planer krävs att kommer överensmed om att införa ändringar i ABM-avtaleteller, alternativt, drar sig ur avtalet.Både och har inbjudit Nato tillsamarbete och samordning på området missilförsvar.Det rör sig därvidlag framför allt om olika typer avicke-strategiska missilförsvar (TMD), som kanmonteras på fartyg eller andra mobila enheter. ÄvenUSA och har bilateralt diskuterat samarbeteom utveckling och användning av TMD-system. Dessasamtal har förts men förefaller haintensifierats och gjorts mer publika i och medBushadministrationens tillträde.EU har i olika sammanhang understrukit vikten avett bevarat , eftersom detta spelar enviktig roll för att undvika att ge upphov tillosäkerhet beträffande den strategiska balansen ochdärmed motivera en ny kapprustning.Enligt vad utskottet erfarit följer regeringenkontinuerligt den politiska utvecklingen ochforskningen kring nya missilförsvarssystem i ljusetav deras effekter på nedrustning och icke-spridningsamt mot bakgrund det svenska försvarets behov ochdet europeiska samarbetet. Frågan om NMD har ocksåvarit föremål för försvarsberedningens överväganden.Regeringen står bakom EU:s syn men har samtidigtgjort klart att kärnvapennedrustning, som är enskyldighet enligt icke-spridningsfördraget (NPT),aldrig får villkoras vid oförändrad strategiskbalans. Regeringen har också vid upprepadetillfällen uttryckt sin oro över de konsekvenser somett ensidigt agerande av i samband medupprättandet av ett nationellt missilförsvar skullekunna få på i synnerhet och pånedrustning och icke-spridning i allmänhet. Av dennaanledning har regeringen uppmanat att integenomföra projektet.Kapprustning på missilområdet har också endestabiliserande effekt inom ramen för regionalakonflikter, exempelvis i och Sydasien.Utskottet delar därför oron inför spridningen avmissiler, särskilt ballistiska missiler medkapacitet att bära massförstörelsevapen, och anseratt sådana hot bör mötas framför allt genominternationellt samarbete och inom ramen förmultilaterala instrument med internationellakontrollmekanismer.Enligt utskottets uppfattning kan motion2000/01:U412 (m) yrkande 5 besvaras med vad som ovananförts.I motion 2000/01:U414 (kd) yrkande 4 framhålls attdet finns många hot som inte är av direktsäkerhetspolitisk natur. Även om faktorer sommiljöhot, sjukdomar m.m. inte ingår i det vidgadesäkerhetsbegreppet, finns det behov avunderrättelsetjänster som också bevakar sådanaområden, eftersom de indirekt kan hota säkerhetenoch leda till krav på deltagande i internationellafredsfrämjande insatser.Utskottet noterar med anledning av detta yrkandeatt de problem motionärerna pekar på i vissaavseenden faller under begreppet early warning ochatt betydande ansträngningar, inte minst från svensksida, läggs ned på arbetet med att förbättrametodiken på området, något som också framgår ikonflikthanteringsavsnittet i detta betänkande. Iandra fall finns redan internationella organ somfyller den av motionärerna efterfrågade funktionen.Exempelvis spelar ()denna roll vad avser sjukdomar.Utskottet vill emellertid i sammanhanget också pekapå den betydelse det öppna samhället och fria medierhar för att upptäcka och påtala förhållanden som iförlängningen direkt eller indirekt kan hotasäkerheten.Enligt utskottets uppfattning kan motion2000/01:U414 (kd) yrkande 4 besvaras med vad somovan anförts.Motionärerna bakom motionerna 1999/2000:U412 (m)yrkande 1 och 2000/01:U416 (m) kräver att en tillsätts, med uppgift attutreda säkerhetspolitiska agerande från1969 fram till det att revs 1989.Utformandet av den svenska säkerhetspolitiken efterandra världskriget har varit föremål för omfattandestudier. En särskild kommission -- har (SOU 1994:11). Regeringenhar tillsatt vissa utredningar om bl.a. ubåtsfrågan.Ett antal statsvetare, historiker och juristerbedriver inom ramen för forskningsprogrammet det (SUKK) forskning om svensksäkerhetspolitik i modern tid. Studier har ävengenomförts vid Försvarshögskolan.Mot bakgrund av att vissa uppgifter om svensktmarint samarbete med Natoländer förekommit imassmedier redovisade försvarsminister vonSydow i kammaren regeringens syn påubåtsfrågan. Försvarsministern framförde då attregeringen avsåg att ge ambassadör iuppdrag att utreda det politiska och militäraagerandet i ubåtsfrågan fram till i dag.Utredaren skall också utvärdera vilken påverkantidigare kommissioner och utredningar har haft förbåde politiska och militära ställningstaganden.Regeringen offentliggjorde vid samma tillfällehuvuddelen av och hela Lars-ErikLundins tidigare sekretessbelagda utredningar omubåtsfrågans hantering och svensktsäkerhetspolitiskt agerande under 1980- och 1990-talen.Ubåtsfrågan präglade till stor del den svenskasäkerhetspolitiska debatten - densenare delen av det . Mångaspekulationer - politiska och militära - ochuttalanden om enskilda händelser har under årenförekommit. har drygt ett årtionde gått sedandet fick sitt slut. Utskottet menar attdet nu bör finnas goda förutsättningar att bringaklarhet rörande svenskt politiskt och militärtagerande under dessa år. Utskottet välkomnar därföratt regeringen avser att tillsätta en oberoendeutredning.Det är angeläget att sätta ubåtsfrågan i sittsäkerhetspolitiska sammanhang. Den granskning av densvenska säkerhetspolitiken utförde slutade vid 1969.Utskottet vill gärna se en öppen diskussion om densvenska säkerhetspolitiken även under senareårtionden och ser därför ett intresse i attambassadör utredning, genom ett vidgat uppdragav , kompletteras med en allmänsäkerhetspolitisk granskning av svenskt politisktoch militärt agerande . Föratt tillgodose behovet av parlamentarisk insyn menarutskottet att det är viktigt att partierges möjlighet att följa utredningsarbetet t.ex.genom att en parlamentarisk referensgrupp knyts tillutredningen i denna del. När det gäller granskningenav den svenska säkerhetspolitiken under det kallakrigets senare del menar utskottet att ambassadörEkéus bör få biträde av en grupp experter.Utskottet kan konstatera att det pågår ettomfattande akademiskt forskningsarbete om Sverigeunder det , något som bedöms vara avvärde i sammanhanget. Likaså har de offentliggjordautredningarna bidragit till att kasta ytterligareljus på ubåtsfrågan och svensk säkerhetspolitikunder den senare delen av det . Envidgad utredning, enligt utskottets förslag, kommerockså att innebära en viktig granskning av svensksäkerhetspolitik som inte tidigarefullständigt belysts.Det är utskottets bedömning att ambassadör tillsammans med föreliggande utredningaroch den omfattande akademiska forskningen på områdetsammantaget kan förväntas ge en klargörande bild avdet svenska säkerhetspolitiska agerandet under åren1969-1989. Givetvis finns möjligheter att vid senaretillfälle, om behov skulle föreligga, belysa svensksäkerhetspolitik i andra former än de ovan nämnda.Utskottet konstaterar att utgångspunkterna i detmoderata förslaget inte är förutsättningslösa.Innebörden av motionen är att resultaten av som föreslårföregrips. Utskottet avstyrker därför motionens kravpå en ny neutralitetskommission.Motionerna 1999/2000:U412 (m) yrkande 1 och2000/01:U416 (m) avstyrks således.5.3.2 Deltagande i internationell fredsfrämjandeverksamhetMotionernaKristdemokraterna menar i motion 1999/2000:U416 (kd)att det tog alltför att förbereda densvenska fredsfrämjande insatsen i Kosovo. Det är avavgörande betydelse att det finns beredskap ochkompetens för insatser med mandat grundat på kapitel VII. måste därför fortsättaatt utveckla sin förmåga att delta i bådefredsbevarande och fredsframtvingande insatser,kräver motionärerna i yrkande 1.Erfarenheterna från Kosovoinsatsen pekar också påatt den politiska beslutsprocessen behöver ses över,menar motionärerna i yrkande 6. Den förberedandeorganisationen är inriktad på att en fredsfrämjandestyrka skall kunna sändas i väg med kort varsel. Detär då viktigt att brist på politisk beslutsförmågainte försenar insatserna.Kristdemokraterna anför i yrkande 7 att det börinrättas en fast struktur med angivna medel för densamlade fredsfrämjande verksamheten underutgiftsområdena 5, 6 och 7. Det kan även varabefogat att inrätta en beredskapskredit förfredsfrämjande insatser. Motionärerna anser vidare iyrkande 8 att en utvärdering av finansieringen av defredsfrämjande insatserna bör göras i ljuset averfarenheterna från Kosovoinsatsen.I yrkande 9 framför motionärerna att deltagandet iinternationella fredsfrämjande operationer inte fårurholka det nationella totalförsvaret. Medel tillfredsfrämjande bör öronmärkas, så att de intedrabbar andra nödvändiga verksamheter.Kristdemokraterna menar i yrkande 10 att det finnsskäl att se över hela strukturen för den samladefredsfrämjande verksamheten som finansierasöver utgiftsområdena 5, 6 och 7. Med nuvarandeordning överlappar departementens ansvarsområdendelvis varandra, och det är ofta otydligt var detpolitiska ansvaret ligger. Vidare, anförmotionärerna i yrkande 11, behövs en bättresamordning mellan olika involverade insatser, civilaoch militära.I yrkande 12 kräver att det, somen del av den ovan nämnda strukturöversynen, utredshur återbetalningen från FN av kostnader fördeltagande i fredsfrämjande insatser hanteras i densvenska statsbudgeten. Återbetalningen från FN ärfördelad mellan missionskostnader ochmaterielkostnader.Miljöpartiet menar i motion 1999/2000:Fö36 (mp)yrkande 6 att måste bygga upp en civilkrishanteringsförmåga att sätta in innan kriserutvecklats till väpnade konflikter. Förebyggandepolitik är den mest effektivakrishanteringsförmågan. Den svenskatotalförsvarspolitiken domineras dock av denmilitära verksamheten. anser attsärskilda institutioner för tidig förvarning ochkonfliktförebyggande bör inrättas.Det finns, enligt motion 2000/01:U217 (kd) yrkande4, ett behov av att internationellafredsarbete effektiviseras. anseratt detta bör ske genom att ett kombinerat civiltoch militärt fredscentrum inrättas i ; därförslagsvis Sida, Försvarsmakten (), Polisen,, , , frivilligahjälporganisationer, näringslivet,arbetsgivarorganisationer och fackligaorganisationer m.fl. finns verksamma.Det behöver, enligt motionen, också utbildas en nygeneration ledare inom dagens multifunktionellafredsfrämjande verksamhet, liksom inom det globalautvecklingsarbetet. Länkat till den föreslagna nyamyndigheten, Freds-centrum i , bör en FN-skola upprättas för att utbilda svenskar som villarbeta internationellt i den nya globala miljön. Enbred utbildning bör då främjas, inkluderande frågorsom mänskliga rättigheter, miljö, bistånd,militär/civil samverkan samt organisation, ledarskapoch management (yrkande 18).Vänsterpartiet framhåller i motion 2000/01:U402 (v)att det är väsentligt att flytta fokus från senarefaser av kriser till de tidiga varningssignalerna,att fördjupa och bredda kunskapen om konflikter ochatt utveckla metoder och medel. Därför bör densvenska regeringen både nationellt ochinternationellt verka för att konfliktförebyggandeåtgärder prioriteras framför militära aktioner inomall säkerhetspolitisk verksamhet (yrkande 1).I yrkande 4 i samma motion begär motionärerna attregeringen skall verka för att jämställdhetsarbeteskall inkluderas vid varje internationelltförsvarssamarbete där deltar.EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikbetonar starkt den militära krishanteringen.Vad gäller den civila delen av krishanteringen berörden endast polisiära insatser. Den europeiskakrishanteringen sker på bekostnad avkonfliktförebyggande arbete och icke-polisiär civilkrishantering. Den utveckling vi ser nu står i stridmed det nya och utvidgade säkerhetsbegreppet, somuttryckligen beaktar andra aspekter än den militära.Därför bör endast delta i EU:s civila del avkrishanteringen (yrkande 8).Moderaterna betonar i motion 2000/01:U412 (m)yrkande 6 att den senfärdighet som regeringenuppvisade i Kosovo inte får upprepas. Den svenskastyrkan skulle ha varit på plats , meni verkligheten tog det närmare fem månader.Regeringen måste, enligt motionärerna, aktivt vidtaåtgärder för att skapa en trovärdigsnabbinsatsförmåga.Erfarenheterna inte minst från visar attmilitära insatser måste kompletteras medåteruppbyggnadsinsatser och demokratiuppbyggnad föratt uppnå varaktig fred i konfliktdrabbade regioner.Sverige bör hålla en högre beredskap när det gällercivila insatser, inte minst vad gäller poliser.Genom en dimensionering av svensk polis som ocksåtar hänsyn till behoven av poliser i internationelltjänst kan detta uppnås. Med en ökad kapacitetskulle i ökad utsträckning kunna bidra tillatt fylla det säkerhetsgap som ofta uppstår mellanmilitära och civila insatser (yrkande 7).I motion 2000/01:U413 (fp) yrkande 5 framhållsbetydelsen av svenskt deltagande i formandet av eneuropeisk krishanteringsförmåga för såväl civil sommilitär krishantering. Enligt motionärernasuppfattning blir det alltmer uppenbart att EU:sgemensamma säkerhetspolitik inte bara kommer atthandla om civil krishantering. måste därförpå alla sätt medverka i ansträngningarna att byggaupp en krishanteringsförmåga också med militäramedel.I yrkande 9 understryks behovet av ökade satsningarpå internationella fredsbevarande och fredsfrämjandeinsatser. Motionärerna menar att förutsättningarmåste skapas för internationella insatser av enstorleksordning två till den nuvarande.EU bör, enligt motion 2000/01:U414 (kd), inom ramenför den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikenupprätta en effektiv krishanteringsförmåga, medsåväl civila som militära inslag. Gemensamma styrkorskall snabbt kunna sättas in vid konflikter inomEuropa och, efter beslut av ellerutifrån folkrättsligt godtagbara kriterier, ävenutanför . För att detta skall kunna fungeraeffektivt måste den säkerhetspolitiska samordningeninom EU förbättras, såväl vad gäller den militärasom den civila krishanteringsförmågan. börvara med i den framväxande gemensammaförsvarspolitiken i EU, vilket innebär utveckling avoch deltagandet i den europeiskakrishanteringsförmågan (yrkande 12).Utskottets övervägandenKristdemokraterna menar i motion 1999/2000:U416 (kd)yrkandena 1, 6-10 och 12 att bör stärka sinförmåga att snabbt kunna bidra till internationellafredsfrämjande operationer och föreslår bl.a. enöversyn av statens budgetering för detta. Dennaförhöjda internationella förmåga får dock inteurholka det nationella försvaret.I motion 2000/01:U413 (fp) yrkande 5 framhållsbetydelsen av svenskt deltagande i formandet av eneuropeisk krishanteringsförmåga för såväl civil sommilitär krishantering. måste på alla sättmedverka i ansträngningarna att bygga upp enkrishanteringsförmåga också med militära medel, sägsdet, och i yrkande 9 i samma motion understryksbehovet av ökade satsningar på internationellafredsbevarande och fredsfrämjande insatser.Motionärerna menar att förutsättningar måste skapasför internationella insatser av en storleksordningtvå till den nuvarande.Utskottet konstaterar inledningsvis att det råderbred enighet om att som solidarisk aktör idet internationella samarbetet - och även avsäkerhetspolitiskt egenintresse - måste ta sittansvar för att stärka den internationella förmågantill krishantering. Den genomgripandeomstrukturering som det svenska försvaret förnärvarande genomgår syftar bl.a. till att stärkaSveriges internationella förmåga, och strävan är atthuvuddelen av det svenska försvaret skall kunnadelta i internationell verksamhet. Den förhöjdainternationella förmågan står inte i motsättningtill det nationella totalförsvaret.Av tradition är en konstruktiv ochnyskapande aktör i internationellt samarbete, ochgenom åren har ca 80 000 svenskar deltagit ifredsfrämjande insatser världen över, som militärpersonal, civilpoliser eller observatörer. I destora fredsfrämjande insatserna på västra harSverige givit substantiella bidrag, både på denmilitära och den civila sidan.Riksdagen beslutade om svensktdeltagande i den internationella fredsstyrkan iKosovo, och den svenska bataljonen var på plats inovember . Utskottet delar motionärernasuppfattning att det i fallet Kosovo tog längre tidän önskvärt mellan beslut och utsändande av densvenska styrkan. Överväganden med anledning häravgörs senare i detta betänkande. Det kan emellertid isammanhanget framhållas att den svenska bataljonen iKFOR sedan den kommit på plats utför det krävandeuppdraget på ett allmänt uppskattat sätt.När det gäller finansieringen av svenskt deltagandei internationella fredsfrämjande insatser, harriksdagen på förslag från regeringen i statsbudgetenanvisat medel via utgiftsområde 6, anslaget A 2Fredsfrämjande truppinsatser, och via utgiftsområde5, anslaget B 4 Fredsfrämjande insatser. Eftersominternationella insatser är en av totalförsvaretshuvuduppgifter anvisas medel för deltagande medtrupp i sådana via utgiftsområde 6, medan deltagandesom inte avser väpnad trupp finansieras viautgiftsområde 5. Utskottet finner således att detfinns en struktur för hur svenskt deltagande iinternationella insatser skall finansieras.Samtidigt kan en viktig erfarenhet från det svenskadeltagandet i Kosovo vara att det i händelse av nya,tillkommande uppgifter är viktigt att den politiskaviljan att snabbt ställa ett svenskt bidrag tillförfogande motsvaras av tillräcklig snabbhet ochflexibilitet i budgetsystemet. Utskottet noterar isammanhanget att Försvarsdepartementet har tillsatten utredning om den svenska insatsen i Kosovo ochatt utredaren föreslagit vissa förändringar.Utskottet har tidigare, i sitt yttrande(1999/2000:UU4y) till försvarsutskottet medanledning av proposition 1999/2000:30, berört fråganom storleken av internationella militära insatseroch därvid anfört bl.a. följande:Utskottet noterar att Försvarsmakten fått i uppdragatt ge konkreta förslag på hur den internationellainsatsförmågan kan höjas ytterligare. Utskottetutgår från att regeringen i lämplig form redovisarvilka åtgärder den avser vidta för att höjaFörsvarsmaktens internationella förmåga ochberedskap.Riksdagen har också tidigare behandlat ett yrkandefrån , liknande yrkande 9 i motion2000/01:U413 (fp), om internationella militärainsatser och därvid gjort följande ställningstagande(bet. 1999/2000:FöU2):Utskottet konstaterar att regeringen föreslår enhöjd ambitionsnivå för den svenska internationellaförmågan, men att det återstår attfastställa hur denna skall förverkligas. Iutskottets beredningsarbete har det nämligen visatsig att det finns en diskrepans mellan de ipropositionen uttryckta politiska ambitionerna attkunna delta i internationell fredsfrämjandeverksamhet och de realistiska möjligheterna tillsådant deltagande. Förmågan att delta är sålundaberoende av ett flertal faktorer som t.ex.finansiering, personalförsörjning,materielförsörjning, logistik ochutbildningsförhållanden.Utskottet har också noterat att det föreligger enmålkonflikt i närtid mellanökade ambitioner för den internationellaverksamheten och behovet att ge Försvarsmakten en nyinriktning. Utskottet ser dock positivt på attregeringen ger hög prioritet åt arbetet att höjaSveriges förmåga och beredskap att delta iinternationella fredsfrämjande insatser. Planeringenmåste emellertid utgå från realistiskaförutsättningar. Vidare anser utskottet att det ärmindre lämpligt att låsa målet för vårt deltagandetill ett visst antal bataljoner, som inte är någotentydigt begrepp. Mot bakgrund av det anfördaavstyrker utskottet partimotion Fö28 (fp) yrkande 8,som föreslår väsentligt större insatsmöjligheter änregeringen gör i propositionen.Försvarsutskottet gjorde ett ställningstagande medsamma innebörd i sitt betänkande 2000/01:FöU1.Utrikesutskottet har ingen annan uppfattning än denav försvarsutskottet tidigare redovisade.Återbetalning från FN av kostnader för deltagande ifredsfrämjande insatser bokförs på statsbudgetensintäktssida. Huvudregeln för den svenskastatsbudgeten är bruttobudgetering, i enlighet medbudgetlagen. Medel för deltagande i internationellafredsfrämjande insatser anvisas via utgiftsområdena5 och 6. Utgiftsområde 7 kan komma i fråga endast isådana fall kostnaderna kan redovisas sominternationellt utvecklingsbistånd enligt kriterierfrån DAC.