bet · GO01KUU1 · 2001-04-26 00:00:00 — Enligt artikel 287 i EG-fördragetskall medlemmarna av gemenskapens institutioner ochmedlemmarna av kommittéer samt tjänstemän och övrigaanställda i gemenskapen, även efter det att derasuppdrag upphört, vara förpliktade att inte lämna utupplysningar som omfattas av tystnadsplikt, särskiltuppgifter om företag, deras affärsförbindelser ellerderas kostnadsförhållanden.Genom beslutades att tillsättaen ombudsman för att utreda klagomål om misskötselinom EU. Bestämmelsen om ombudsmannen finns nu iartikel 195 i EG-fördraget.Institutionernas nuvarande bestämmelser m.m.Redan i anslutning till slutakten tillMaastrichtfördraget hade införts en förklaring(nr 17) om rätten till tillgång till information.Till följd av den förklaringen har rådet ochkommissionen antagit en uppförandekodex omallmänhetens tillgång till rådets och kommissionenshandlingar.Med denna uppförandekodex som utgångspunkt harrådet och kommissionen därefter var för sig antagitbestämmelser i ämnet. Även flera av de särskilda EU-organen har antagit regler om handlingsoffentlighet.Rådet antog en arbetsordning sominnebär att omröstningsresultatet ochröstmotiveringar i rådet normalt skall görastillgängliga för allmänheten när rådet uppträder iegenskap av lagstiftare, liksom bl.a. när rådetantar en gemensam ståndpunkt. Vidare skall vissariktlinjedebatter vara offentliga och sändas ut viaaudiovisuella medel. Rådets överläggningar omfattasi övrigt av sekretess, såvida rådet inte beslutarannat.Sedan den 1 januari 1999 finns ett via Internetallmänt tillgängligt register över handlingar somoffentliggjorts av rådet. För tillgången till rådetshandlingar gäller rådets beslut /23/EG omförbättrad information om rådetslagstiftningsverksamhet och det offentliga registretöver rådets handlingar. För vissa handlingar som rörområdet för militär och icke-militär krishanteringinom ramen för en förstärkt europeisk säkerhets- ochförsvarspolitik gäller andra regler.Kommissionens öppenhetsförslagKommissionen lade fram ettförslag till och rådetsförordning om allmänhetens tillgång tillEuropaparlamentets, rådets och kommissionenshandlingar[3].Informella överläggningar har pågått mellan de treinstitutionerna för att försöka nå fram till enrättsakt som kan antas i enighet. Europaparlamentetskall enligt planerna besluta om sittställningstagande till förslaget den 3 maj 2001.3 Utvidgningen3.1 De politiska och formella förutsättningarnaDe sex länder som grundade ursprunget till dagens EUvar, som nämnts ovan: , , , , ochLuxemburg. Det dåvarande EG utvidgades medStorbritannien, och , medGrekland, med och samt år1995 med , och . ärsåledes 15 länder medlemmar i till de nu pågåendeutvidgningsförhandlingarna är ochSovjetunionens upplösning och de central- ochösteuropeiska staternas demokratisering och övergångtill marknadsekonomi. Flertalet länder i Central-och satte upp måletatt bli medlemmar i . Som ettled i den alleuropeiska integrationsprocessen sominträtt efter 1989 hade dessaländer upprättat relationer med EU genom att ingåfrihandelsavtal, s.k. Europaavtal, varigenom vägenöppnades för ett fullvärdigt medlemskap i . Dennaalleuropeiska integrationsprocess fortsätter ocksågenom att EU inleder och utvecklar sina förbindelsermed övriga länder i genomstabiliserings- och associeringsavtal och s.k.partnerskaps- och samarbetsavtal.Medlemskapsförhandlingarna omfattar tio central-och östeuropeiska stater, nämligen ,, , , , ,, , och samtdessutom och . Därutöver har EU erkäntTurkiets status som kandidatland, menmedlemskapsförhandlingar har inte inletts.Utvidgningsprocessen bygger på de villkor somuppställs i Unionsfördraget samt de beslut somfattas mellan EU:s stats- och regeringschefer vidEuropeiska rådets möten med början 1993 i Köpenhamn.Före Amsterdamfördragets ikraftträdande gälldeformellt som enda villkor för ansökan om medlemskapi unionen att den ansökande staten är europeisk.Enligt Unionsfördraget gäller numera att varjeeuropeisk stat som respekterar principerna omfrihet, demokrati och respekt för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna fåransöka om att bli medlem i unionen (artikel 49 och6.1 i Unionsfördraget). Det slås alltså i fördragetformellt fast att en europeisk stat som interespekterar de grundläggande principerna inte hellerkan bli medlem av unionen.Samtliga kandidatländer är medlemmar i har anslutit sig till den europeiskakonventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna.Vid Europeiska rådets möte i 1993beslutades ett antal kriterier, vilka skulle utgöragrundprinciper för den fortsattautvidgningsprocessen och för beviljande avmedlemskap i unionen. Enligt dessa s.k.Köpenhamnskriterier förutsätter medlemskap att detansökande landet har uppnått en institutionellstabilitet som garanterar demokrati, respekt förlagarna, mänskliga rättigheter och att minoritetersrättigheter respekteras och skyddas, en fungerandemarknadsekonomi liksom förmåga att mötakonkurrenstryck och marknadskrafter inom unionen.Medlemskap förutsätter också att landet kan klaraatt åta sig de förpliktelser som medlemskap innebärinbegripande anslutning till målen vad gällerpolitisk, ekonomisk och monetär union.En grundläggande politisk förutsättning förmedlemskap är att kandidatlandet accepterar EU:sgemensamma regelverk sådant det gäller vidanslutningen, genomför det i sin nationellalagstiftning och ser till att det efterlevs. Dettaställer i sin tur krav på att landet i fråga har enväl fungerande offentlig förvaltning och ett välutvecklat rättsväsende. Ett nytt medlemsland kan fåviss tid på sig för att anpassa den nationellarätten till unionsrätten genom s.k.övergångsbestämmelser och vissa undantag.3.2 FörhandlingarnaFörhandlingarna förs formellt som bilateralaförhandlingar i form av regeringskonferenser mellanmedlemsstaterna (EU-15) och respektive kandidatland.Inför de egentliga förhandlingarnas början görkommissionen tillsammans med respektivekandidatlands förhandlingsdelegation en genomgång(s.k. screening) av EU:s gällande regelverk på varjesamarbetsområde i syfte att identifiera områden därkandidatlandet kan ha svårigheter att anpassa sinlagstiftning till EG-rätten.Förhandlingarna är indelade i 31 sakområden("kapitel") som öppnas successivt när båda parter ärredo för det. Därvid presenterar kandidatlandet sinförhandlingsposition, dvs. i praktiken begäran omvad som enligt EU:s uppfattning kan varaövergångsbestämmelser, men inte undantag, frånenskilda delar av . För EU:s delutarbetar därefter kommissionen förslag tillförhandlingspositioner. Förhandlingarna sker påministernivå eller på ställföreträdarnivå. EU:sordförandeland leder förhandlingarna. Allamedlemsstater har rätt att vara representerade. Närman anser att inget återstår att förhandla om inomett visst "kapitel" stängs detta preliminärt. Ingaöverenskommelser är definitiva förränförhandlingarna om samtliga kapitel slutförts -"inget är klart förrän allt är klart".När förhandlingarna på alla sakområden (kapitel)är avslutade färdigställs ett utkast tillanslutningsfördrag mellan de nuvarandemedlemsstaterna och ansökarlandet/-länderna. I dettaskall också fastställas "villkoren för att upptassom medlem", men också "de anpassningar av fördragensom unionen bygger på, som därigenom blirnödvändiga".För EU:s del beslutar rådet om godkännande avutkastet. Ett sådant beslut fattas med enhällighet.Innan detta kan ske, skall dock kommissionen yttrasig, och ge sitt samtycke.Europaparlamentet fattar sitt beslut med absolutmajoritet av sina ledamöter. För medlemsstaterna ochansökarländernas del beslutar respektive landsregering om undertecknande.Sedan anslutningsfördraget undertecknats skall det"föreläggas samtliga avtalsslutande stater förratifikation i överensstämmelse med deraskonstitutionella bestämmelser". Detta innebär ipraktiken att alla berörda staters parlament skallbehandla och godkänna fördraget innan det kan trädai kraft. I en del av kandidatländerna kommer ocksåfolkomröstningar att hållas inom ramen förratifikationsprocessen.Efter det att förhandlingarna avslutats kommer detsåledes att gå innananslutningsfördraget har hunnit ratificeras avsamtliga berörda stater. Dessutom kan man avpraktiska skäl vilja lägga till för att detskall träda i kraft vid t.ex. ett årsskifte.3.3 UtvidgningsprocessenVid Europeiska rådets möte i i december 1994antogs en strategi för att förbereda länderna iCentral- och för medlemskap. Strateginbygger på Europaavtal, förmedlemskapsstöd och ens.k. Strategin har senareförstärkts med nya element, och länderanpassats.Vidare har särskilda strategier avseende ,och utarbetats. Kommissionenpresenterade i dokumentet Agenda 2000 isamlad form sina yttranden (avis) övermedlemskapsansökningarna.Vid Europeiska rådets möte i i december1997 fattades en rad viktiga beslut för hurutvidgningsprocessen skulle gå till. Det beslutadesatt samtliga tio ansökarländer från Central- ochÖsteuropa samt var välkomna att bli medlemmari EU så snart de uppfyllde villkoren för medlemskap.Vidare beslöts att kommissionen skulle upprättaregelbundna rapporter över de framsteg som gjordes ikandidatländerna samt en förmedlemskapsstrategi föratt hjälpa kandidatländerna att bättre förbereda sigför medlemskapets krav. och bidrogstarkt till beslutet att alla ansökarländerinkluderades i utvidgningsprocessen från dess start.I mars 1998 inleddes utvidgningsprocessen församtliga kandidatländer, Vidare inleddes formelltförhandlingarna i form av bilateralaregeringskonferenser med , , ,, och ; den s.k. Luxemburg-gruppen.Kommissionen presenterade underhösten 1998 sina årliga rapporter om varjekandidatlands framsteg mot anslutning. Avsikten medrapporterna är att indikera vad som återstår innanrespektive kandidatland uppfyllerKöpenhamnskriterierna.Vid Europeiska rådets möte i idecember 1999 beslutades att förhandlingar skulleinledas med återstående sex kandidatländer:Lettland, , , , ochRumänien, den s.k. Helsingforsgruppen. fickstatus som kandidatland men har inte ansettsaktuellt för förhandlingar så länge inte kriteriernaför demokrati och mänskliga rättigheter äruppfyllda. Vid mötet fastställdes också principen omdifferentiering, vilket innebär att varje land skallbedömas på sina egna meriter. I februari 2000inleddes formellt förhandlingarna i form avbilaterala regeringskonferenser medHelsingforsgruppen.Tillsammans med sin tredje årliga rapport omrespektive kandidatlands framsteg mot anslutningpresenterade kommissionen ettstrategipapper, med en tentativ tidtabell (roadmap)för återstoden av förhandlingarna. För Sverigesordförandeperiod och för de båda följande (Belgiensoch ) anges vilka kapitel som skallprioriteras vad gäller att anta EU:s gemensammaförhandlingspositioner, och att preliminärt "stänga"kapitlet i fråga.Sammanfattningsvis anger kommissionen att dennatidtabell innebär att EU och de kandidatländer somkommit längst, skulle ha diskuterat allafrågor/sakområden senast , och attförhandlingarna med dessa länder skulle kunnaavslutas under loppet av . Dessa två elementsammantagna kan sägas innebära att man uppfylltmålsättningen från ,nämligen att vid slutet av vara redo attvälkomna nya medlemsstater. uttrycker mani slutsatserna från Europeiska rådets möte i ,där man ställer sig bakom kommissionens tidtabellförhoppningen att de nya medlemsstaterna skall kunnadelta i nästkommande val till , somhålls i juni 2004.Det svenska ordförandeskapet har särskiltprioriterat frågan om utvidgning av EU.4 De särskilda framtidsfrågornaDe fyra frågor som nämns i förklaringen frånEuropeiska rådets möte i redovisas här iföljande ordning: förenkling av fördragen,avgränsningen av EU:s och medlemsstaternasbefogenheter, rättighetsstadgans ställning och denationella parlamentens roll.4.1 Förenkling av fördragenInför den senaste regeringskonferensen om ändring avfördragen verkade kommissionen starkt för enomarbetning av fördragen. [4]På uppdrag av kommissionens då utnämndeordförande utarbetade en expertgrupp -tre "vise män", bestående av ,och , en rapportom utvidgningens institutionella följder,Dehaenerapporten. I rapporten, som överlämnades tillkommissionen , föreslogs bl.a. att denuvarande fördragstexterna skall delas upp i tvådelar: dels ett grundfördrag som innehåller mål,principer och allmän politisk vägledning,medborgarnas rättigheter och den institutionellaramen, dels en eller flera separata texter sominnehåller de övriga bestämmelserna i de nuvarandefördragen, däribland de som rör särskildapolitikområden. Grundfördragets bestämmelser skulle,liksom , endast kunna ändras genom enhälligtbeslut i en regeringskonferens och efterratifikation av varje medlemsstat. De övrigabestämmelserna skulle kunna ändras genom ettrådsbeslut - på grundval av en ny förstärktkvalificerad majoritet eller enhällighet, beroendepå frågans art - och med samtycke avEuropaparlamentet - eventuellt med en särskildmajoritet.Fördelarna med en sådan förändring skulle enligtrapporten vara följande. Det nuvarande behovet av ständiga ändringar avfördragen skulle minska kraftigt. Den grundläggande institutionella strukturenskulle bli läsligare, begripligare och merlättförståelig för allmänheten. Ett ändringsförfarande skulle införas, vilketåtminstone delvis skulle bygga på en form avmajoritetsomröstning, med deltagande avEuropaparlamentet.Kommissionen beställde en studie av om en sådanomarbetning av fördragen är genomförbar från engrupp forskare under ledning av professor vid iFlorens. Institutet lade fram sin rapport tillkommissionen den 15 maj 2000.I sitt meddelande , Ettgrundfördrag för Europeiska unionen, ansågkommissionen generellt - utan att uttala sig ominnehållet i och räckvidden för bestämmelserna iutkastet till grundfördrag och bilagorna till detta- att Amatorapporten visade att en omredigering avfördragen är genomförbar.Kommissionen påpekade att unionens ochgemenskapens primärrätt består av ett tiotal fördragoch ett stort antal protokoll och att de fyragrundfördragen har fler än 700 artiklar, varav vissaär av grundläggande och andra av teknisk natur. Alladessa bestämmelser är frukten av femtio årseuropeisk integration, och de utgör en komplex ochföga sammanhängande helhet, och det är av stor viktatt unionen har grundtexter som så logiskt och exaktsom möjligt återspeglar den balans som deneuropeiska integrationen bygger på.Amsterdamfördraget och utarbetandet avkonsoliderade versioner av Unionsfördraget och EG-fördraget har enligt kommissionen bidragit till attförenkla fördragen. Däremot har detta inte kunnatlösa problemen med att fördragen innehåller bådebestämmelser av grundläggande natur och bestämmelserav teknisk natur och att de viktigastebestämmelserna är spridda i olikafördrag.Kommissionen påpekar att möjligheten harundersökts att slå samman fördragen och att en vissrationalisering bedöms möjlig. Genom att upphävaöverflödiga bestämmelser i olika fördrag och ordnabestämmelserna i en logisk följd skulle fördragenbli mer lättlästa. En sådan sammanslagning skulledock leda till mycket långa och komplexa fördrag,och fördragen skulle fortfarande blanda bestämmelserav olika stor vikt. Redan en sammanslagning av EU-och EG-fördragen skulle ge ett fördrag med 361artiklar.I Amatorapporten drogs slutsatsen att det ärrättsligt genomförbart att omredigera fördragen utanatt gällande rätt ändras.I rapporten valdes att låta arbetet gälla bara EU-och EG-fördragen. Unionsfördraget föreslås bliersatt av grundfördraget om Europeiska unionen.Detta grundfördrag omfattar alla de bestämmelser iEU- och EG-fördragen som betraktas somgrundläggande, arrangerade i logisk ordning. Debestämmelser i det nuvarande Unionsfördraget sominte införs i grundfördraget (dvs.tillämpningsbestämmelserna för den gemensammautrikes- och säkerhetspolitiken och förpolissamarbete och straffrättsligt samarbete) förstill två särskilda protokoll som bifogasgrundfördraget. EG-fördraget, utom de bestämmelsersom införs i grundfördraget, skulle antingenfortsätta existera eller bifogas grundfördraget iform av ett särskilt protokoll med samma status somde två nämnda protokollen.Kommissionen stödde den angivna metoden menuteslöt inte att omredigeringen av fördragen kundeutvidgas till att omfatta hela primärrätten.Omredigeringen borde omfatta även anslutningsakternaoch protokollen till dem, i den mån de fortfarandeär relevanta. Kommissionen erinrade om att EKSG-fördraget löper ut och anser att ävenEuratomfördraget bör undersökas.Valet av vilka artiklar som skall införas igrundfördraget måste givetvis göras med störstaomsorg. Enligt Amatorapporten bör i grundfördragetpresenteras huvudmålen för vart och ett av unionenspolitikområden. Kommissionen erinrade om att tillskillnad från en författning, som förutom attbeskriva medborgarnas grundläggande fri- ochrättigheter begränsar sig till att definiera deoffentliga myndigheternas organisation ochbehörighet, beskriver fördragen om upprättandet avgemenskaperna och unionen, ibland detaljerat, målenför den politik som de europeiska institutionernaskall föra. De olika politikområdena utgör såledesen del av den grundläggande pakten mellan unionensmedlemsstater.Till bestämmelser i grundfördraget ominstitutionernas sammansättning och funktion samt omomröstningsförfaranden skulle enligt kommissionenkunna läggas exempelvis bestämmelser om domstolensbehörighet, om medbeslutandeförfarandet eller omslutande av internationella avtal. Kommissionenansåg dessutom att bestämmelserna om fördragensgeografiska tillämpning, om den språkliga ordningenoch om institutionernas säte bör ingå igrundfördraget.Kommissionen påpekade att Amatogruppen hadesträvat efter att omredigera fördragen utan attändra gällande rätt men att de begränsningar somföljer av det kravet gjorde grundtexten något tung.Det berodde särskilt på att tillämpningsområdet förvissa bestämmelser som kommer från EG-fördragetmåste begränsas när de överförs till grundfördraget.Kommissionen ansåg att en omredigering av fördragenäven bör omfatta mindre justeringar för attförbättra texternas kvalitet utan att ändra derasallmänna balans. Målet att respektera gällande rättförblev dock av avgörande betydelse förkommissionen.Kommissionen föreslog att regeringskonferensenskulle uttala sig om huruvida det är lämpligt attinleda en omredigering och förenkling av fördragen,särskilt mot bakgrund av det tekniska arbete somutförts vid iFlorens och det arbete för att slå samman fördragensom utförts i överensstämmelse med förklaring nr 42till Amsterdamfördraget. Mot bakgrund av de snävatidsramarna ansåg kommissionen inte att det varrealistiskt att den pågående regeringskonferensenutförde denna omredigering av fördragen. Detpolitiska intresset av omredigeringen motiveradedock att den pågående regeringskonferensenfastställde ett förfarande och en tidsplan förarbetet. Detta arbete fick under alla omständigheterinte på något sätt hindra utvidgningsprocessen.I den förklaring om unionens framtid som konferensenantog i är frågan om förenkling av fördragen enav dem som nämns och bör ingå i processen medbredare och djupare diskussion om den framtidautvecklingen.4.2 EU:s och medlemsstaternas befogenheterSamarbetet inom gemenskapen vilar på principen omtilldelade befogenheter, dvs. de gemensammainstitutionerna har de befogenheter sommedlemsstaterna har beslutat att tilldela dem. Dessabefogenheter framgår mer eller mindre tydligt avfördragen. Av detta följer att institutionernaprincipiellt endast kan tillerkännas ytterligarebefogenheter genom att medlemsstaterna kommeröverens om det i ett nytt fördrag som antingenlägger nya samarbetsområden till de existerandeeller utvidgar gemenskapskompetensen inom detidigare samarbetsområdena.EG-fördraget begränsar gemenskapens handlande påolika sätt. Det fastslås i artikel 5 att gemenskapenskall handla inom ramen för de befogenheter som denhar tilldelats och de mål som har ställts upp förden genom fördraget. Denna s.k. legalitetsprincipinnebär att gemenskapens institutioner kan handlaendast när en befogenhet uttryckligen ges ifördraget. Institutionerna kan alltså inte självabestämma sin egen kompetens. Unionen har ingen egenbeslutsrätt i grundlagsfrågor. Den har ingen egengrundlag, ingen "kompetens-kompetens", och kan inte"själv" omstrukturera sina befogenheter utan ärberoende av medlemsstaterna, som måste vara överens.Det fastslås vidare att gemenskapen inte skallvidta någon åtgärd som går utöver vad som ärnödvändigt för att uppnå målen i fördraget.Principen innebär i korthet att institutionerna intefår ålägga enskilda rättssubjekt förpliktelserutöver vad som är absolut nödvändigt för att uppnåmålet med en reglering och att även sådanaförpliktelsers inverkan inte får stå imissförhållande till nyttan av regleringen. Dettabrukar kallas för proportionalitetsprincipen.I EG-fördraget finns också en bestämmelse omsubsidiaritetsprincipen. Principen innebär attgemenskapen, på de områden där den inte ensam ärbehörig, skall vidta en åtgärd endast om och i denmån som målen för den planerade åtgärden inte itillräcklig utsträckning kan uppnås avmedlemsstaterna och åtgärden därför, på grund av sinomfattning och sina verkningar, bättre kan uppnås pågemenskapsnivå. - Viktiga beslut om den närmaretillämpningen av subsidiaritetsprincipen hadefattats vid i idecember 1992.Med tillämpning av de nämnda principerna kanlagstiftning antas på områden där behörighetenenligt fördraget delas mellan gemenskapen ochmedlemsstaterna.Genom Amsterdamfördraget finns också ett protokollom tillämpningen av subsidiaritets- ochproportionalitetsprinciperna. Där anges attgemenskapens åtgärder skall begränsas till frågorsom har gränsöverskridande aspekter eller som inte itillräcklig utsträckning hanteras på nationell nivå.Gemenskapen skall endast lagstifta i den mån det ärnödvändigt, och de åtgärder som gemenskapen vidtarskall lämna så mycket utrymme som möjligt för beslutpå nationell nivå. Gemenskapens institutioner skallnoga pröva om och motivera varför åtgärder skallvidtas på gemenskapsnivå.Även i artikel 1 i Unionsfördraget finns ettuttalande som ansluter till subsidiaritetsprincipen.Där sägs att fördraget markerar en ny fas iprocessen för att skapa en allt fastaresammanslutning mellan de europeiska folken, därbesluten skall fattas så öppet och så näramedborgarna som möjligt.Förändringar av kompetensfördelningen mellanmedlemsstaterna och gemenskapen fordrar således iprincip fördragsändringar. Det betyder att enutvidgning av samarbetet till nya områden eller enökad kompetens för EG-institutionerna på tidigaresamarbetsområden kräver att fördragen ändras.Även inom de existerande fördragens ram finns dockmöjligheter till förändring. Artikel 308 i EG-fördraget (tidigare artikel 235) innehåller ettbemyndigande för rådet att på förslag frånkommissionen och efter att ha hört Europaparlamentetmed enhällighet vidta de åtgärder som behövs för attförverkliga gemenskapens mål inom den gemensammamarknadens ram även när uttryckligt stöd i fördragetsaknas, s.k. fördragsutfyllnad.I sin rapport lagstiftning 2000 gårkommissionen igenom hur subsidiaritetsprincipen hartillämpats i praktiken, bl.a. med exempel påformuleringar från motiveringarna i olikalagstiftningsförslag.4.3 Grundläggande rättigheterEuropakonventionenEn av viktigaste uppgifter är attvidmakthålla och vidareutveckla de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna. Somett led i detta arbete utarbetades år 1950Europakonventionen till skydd för dessa rättigheteroch friheter. Bland dessa kan nämnas rätten till livoch personlig frihet, till respekt för privatliv,till tanke- och yttrandefrihet och rätten tilldomstolsprövning. Konventionen har senarekompletterats med elva tilläggsprotokoll till skyddför ytterligare rättigheter.Genom stärkandet av demokrati, respekt för demänskliga rättigheterna och rättsstatens principerkonsolideras den värdegemenskap som utgörEuroparådets främsta kännetecken.Konventionen kan tillträdas endast av medlemmar iEuroparådet.En rättslig kontroll av de skyddade rättigheternaär ett centralt element i konventionen. Enskildamedborgare har rätt att klaga hos ,när de anser att deras rättigheter har kränkts.