bet · GO01KU17 · 2001-05-15 00:00:00 — I de fall ett reellt hotexisterar finns ett visst skydd.Emellertid kan det vara svårt för depersoner på myndigheternas personalavdelningarsom skall tillämpa sekretessbestämmelsen att idet enskilda fallet bedöma om det finns fog föratt anta att uppgifterna om den anställde är ibehov av ett sekretesskydd. De måste ju på egenhand försöka bedöma avsikterna hos den som begäratt få ut en uppgift om en tjänstemanstelefonnummer eller adress. Om det inte finnsnågot i uppträdandet hos den som vill ha reda pådessa uppgifter eller någonting annat som tyderpå att han har en avog inställning tilltjänstemannen, kan den handläggare på myndighetensom skall pröva frågan om utlämnande med dennuvarande sekretessbestämmelsen inte hemlighållade begärda uppgifterna. Det torde också merasällan förekomma att den som är ute iotillbörliga syften redan då denna begäruppgifterna självmant redogör för sina syften.- - -Regeringen delar den grundläggande bedömningensom har gjorts att man skall vararestriktiv vid införande av sekretess på områdendär sekretess inte har gällt.Myndigheternas personaladministrativa verksamhetär ett sådant område där det sedan gammalt gällten långtgående offentlighet. Denna offentlighetmåste dock få inskränkas om det är påkallat medhänsyn till de anställdas och deras familjerstrygghet. infördes också vissabegränsningar. Mot bakgrund av de synpunkter somframförts under remissbehandlingen gör regeringenemellertid den bedömningen att skyddet för deanställdas integritet ytterligare bör förstärkas.En regel om utvidgad sekretess inom dettaområde måste emellertid begränsas till uppgifteroch områden där behovet av skydd framstår somsärskilt stort. Främst är det skyddet föruppgifter om bostadsadresser och hemtelefonnummersom bör stärkas. Skyddet bör även omfatta adressoch telefonnummer till sommarbostaden. Rättentill insyn i myndigheternas verksamhet kräverförst och främst att var och en kan få ta del avsådant som rör anställdas tjänst, tjänsteutövningoch att den anställde kan nås på arbetsplatsen.Något starkare intresse av att allmänheten skallkunna nå tjänstemannen i hemmet, om intetjänstemannen själv vill det, finns normalt inte.Att införa bättre sekretesskydd för uppgift omadress och telefonnummer är ett enkelt sätt attbättre skydda anställda och deras familjer inomutsatta områden mot hot och trakasserier, även omman inte bör göra sig överdrivna föreställningarom skyddets effekter därför att det är fråga omuppgifter som oftast finns t.ex. itelefonkataloger. För att bestämmelsen skall fåavsedd effekt bör därför även personnummer kunnaomfattas av sekretess inom denpersonaladministrativa verksamheten.Att låta en regel om sekretess för bl.a.adresser omfatta alla offentligt anställda kandock inte anses vara i överensstämmelse med denrestriktiva inställning som skall gälla vidinförande av sekretess i personaladministrativverksamhet. Bestämmelsen bör därför begränsastill att gälla endast hos sådana myndigheter därdet finns ett mera påtagligt behov avsekretessskydd. Som exempel kan nämnas polis-,åklagar- och kronofogdemyndigheter samtmyndigheter inom . För atttillgodose kravet på att sekretess endast skallgälla inom områden där ett verkligt behov finnsbör det uttryckligen regleras i vilkamyndigheters personaladministrativa verksamhetsekretess för uppgifterna kan gälla. Eftersomkretsen av myndigheter kan komma att förändrasöver tiden är det mindre lämpligt att ge dennareglering i lag. Det bör därför överlämnas tillregeringen att i sekretessförordningen föreskrivahos vilka myndigheter sekretess kan gälla. Isekretesslagen bör dock anges att sekretessendast skall gälla hos sådana myndigheter därpersonalen särskilt kan riskera att utsättas förvåld eller annat allvarligt men. Endast uppgifterhos sådana myndigheter där de anställda på grundav arbetets karaktär regelmässigt utsätts för hotoch trakasserier skall kunna skyddas.För att skyddet skall bli tillfredsställandebör en sekretessbestämmelse utformas med ettomvänt skaderekvisit. Endast om det står klartatt uppgiften kan lämnas ut utan fara för att denanställde eller någon honom närstående lider menskall uppgiften få röjas. Vid en begäran omutlämnande kommer den tjänsteman som har attpröva framställningen att behövafråga vad uppgiften skall användas till. Ingethindrar dock att det efterfrågas om det behövsför att göra sekretessbedömningen. En bestämmelsemed nu föreslaget innehåll kan tas in i fjärdestycket i 7 kap. 11 §. Någon inskränkning imeddelarfriheten föreslås inte.I departementspromemorian Sekretessen för passfotonm.m. (Ds 2000:57) föreslås en rad ändringar isekretesslagen. Bland annat attfolkbokföringssekretessen enligt 7 kap. 15 §sekretesslagen skall skärpas för uppgifter i form avfotografier av enskilda. Enligt förslaget skallsekretessen gälla om det kan antas att den enskildeeller någon honom närstående lider men om uppgiftenröjs. Kravet på att det måste föreligga en särskildanledning för ett sådant antagande skall alltså tasbort enligt förslaget.Frågan om sekretess för fotografier i pass-respektive körkortsregistret bereds, enligt vadutskottet inhämtat från ,vidare i Regeringskansliet.Utskottets ställningstagandeEnligt utskottet bör frågans beredning iRegeringskansliet i och för sig avvaktas. Samtidigtanser utskottet att denna beredning bör skeskyndsamt så att ställning kan tas till frågan.Utskottet avstyrker motion K316.Samarbete mellan myndigheterUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motionen om ändring isekretesslagen för att underlätta samarbetemellan myndigheter.MotionenI motion 2000/01:Ju929 av m.fl. (m)hemställs att beslutar om ändring isekretesslagen i enlighet med vad som anförs imotionen (yrkande 6). Sekretesslagen får, enligtmotionärerna, inte försvåra samarbetet mellanmyndigheter. Moderata samlingspartiet har upprepadegånger påtalat att större ansträngningar måste görasför att minska ungdomsbrottsligheten och för atthindra att unga människor fastnar i kriminalitet.Bland annat har partiet återkommande föreslagit enändring i sekretesslagen i syfte att underlättasamarbetet mellan berörda myndigheter. Enligtmotionärerna har ingenting mer hänt än attregeringen aviserat att en översyn av sekretesslagenkommer att vara klar . Regeringensagerande är, enligt motionärerna, besynnerligteftersom det redan finns ett lagförslag som innebäratt uppgifter hos om ungdomar ochderas närstående skall kunna lämnas till polisen omdet finns en påtaglig risk att den unge skulle begåbrott och uppgifterna dessutom kunde antas bidratill att förhindra brott. Enligt motionärerna är dethög tid att regeringen avkrävs ett förslag somundanröjer nuvarande hinder för effektivtbrottsförebyggande samarbete mellan myndigheterna.Gällande bestämmelser, m.m.Gäller sekretess enligt sekretesslagen för uppgiftsom förekommer hos viss myndighet, får uppgiftenenligt 1 kap. 3 § inte röjas för annan myndighet iandra fall än som anges i sekretesslagen eller iförordning till vilken sekretesslagen hänvisar. Vadsom sägs om myndighet samt i särskilda bestämmelserom överföring av sekretess mellan myndigheter gällerockså i förhållandet mellan olika verksamhetsgrenarinom samma myndighet när de är att betrakta somsjälvständiga i förhållande till varandra. Av 1 kap.5 § framgår emellertid att sekretessen inte hindraratt en uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt föratt den utlämnande myndigheten skall kunna fullgörasin verksamhet. Bestämmelsen skall tillämpasrestriktivt och kan inte åberopas för att hjälpa enannan myndighet att fullgöra sin verksamhet (prop.1979/80:2 del A s. 465 och 494).Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen hindrar intesekretess att uppgift lämnas till annan myndighet omuppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning.Bestämmelser om sådan uppgiftsskyldighet förmyndigheterna på vårdområdet finns i ett flertalförfattningar. Undantag gäller också enligt 14 kap.2 § för vissa angivna fall då uppgifter får lämnastrots sekretess. Härutöver får enligt 14 kap. 3 §sekretessbelagd uppgift lämnas till myndighet, omdet är uppenbart att intresset av att uppgiftenlämnas har företräde framför det intresse somsekretessen skall skydda. Detta gäller emellertidinte i fråga om sekretess enligt 7 kap. 1 §, dvs.området för hälso- och sjukvårdssekretess. Skälettill detta är att vården bygger på att den enskildeskall känna förtroende för dem som har hand omvården. En konsekvens är att samråd med andramyndigheter i princip inte skall ske utan denenskildes samtycke (jfr prop. 1981/82:186 s. 14 f.).Det finns, som angetts ovan, åtskilligaförfattningar som föreskriver att uppgifter skalllämnas från en hälso- och sjukvårdsmyndighet tillandra myndigheter. Sådana föreskrifter innebär attuppgifterna får lämnas utan hinder av sekretess. Somexempel kan nämnas lagen (1998:531) omyrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens områdeenligt vilken uppgift om huruvida någon vistas på ensjukvårdsinrättning skall lämnas ut, om uppgiften iett särskilt fall begärs av en domstol,åklagarmyndighet, polismyndighet,kronofogdemyndighet eller skattemyndighet. Uppgiftsom behövs för en rättsmedicinsk undersökning ellersom råd för vissa rättsliga,sociala och medicinska frågor behöver för sinverksamhet skall också lämnas ut. Även uppgift somVägverket behöver för prövning av någons lämplighetatt ha körkort eller traktorkort skall lämnas tillverket.När frågan om sekretess mellan myndigheterövervägdes i samband med sekretesslagens tillkomstanförde departementschefen sammanfattningsvis attsekretessen mellan myndigheter borde regleras på iprincip samma sätt som sekretessen i förhållandetill enskilda. Han förutsatte dock att frågan intefått sin slutliga lösning genom den nyasekretesslagen (prop. 1979/80:2, del A, s. 90-91).Efter sekretesslagens tillkomst har det skett storaförändringar när det gäller myndigheternasorganisation. Det gäller främst de förändringar somföljde efter det att den fria kommunalanämndorganisationen infördes . För närvarandepågår en försöksverksamhet med samtjänst vidmedborgarkontor, som innefattar samverkan mellanflera myndigheter. Den skall pågå till utgången avjuni 2002. Vidare kan nämnas den möjlighet sominfördes för kommuner ochlandsting att samverka i gemensamma nämnder.I promemoria Sekretess vid samarbetetmot ungdomsbrott och ekobrott (Ju 1994:E) föreslogsbl.a. att det i 14 kap. 2 § sekretesslagen (SekrL)skulle införas ett nytt stycke, som innebar attsocialtjänstsekretessen inte hindrar att uppgifterom ungdomar och deras närstående lämnas till poliseni vissa fall. Sådana uppgifter skulle få lämnas, omdet finns en påtaglig risk att den unge skall begåbrott och uppgifterna dessutom kan antas bidra tillatt förhindra brott. Syftet med den föreslagnaändringen anges vara att underlätta socialtjänstensoch polisens brottsförebyggande insatser när detgäller ungdomar.I promemorian anförs att kontakter som har tagitsi ärendet med Riksåklagaren, ochKriminalvårdsstyrelsen bekräftar att det förekommersamarbetsproblem mellan framför allt polisen ochsocialtjänsten och att de sekretessbestämmelser somär tillämpliga för de olika myndigheterna är en avanledningarna till detta. Det är framför alltpolisen som - i arbetet med ungdomar som är på vägin i kriminalitet - vill få uppgifter dels om denunges personliga förhållanden, dels om vilkaåtgärder har genomfört eller avseratt genomföra. Med dessa uppgifter som underlaganser polisen att man lättare skulle kunna förhindraatt en underårig fortsätter en utveckling motbrottslighet och missanpassning.Enligt promemorian synes det huvudsakliga skälettill de problem som påtalats vara den långtgåendesekretessen inom . Det omvändaskaderekvisitet som gäller på områdemedför att uppgifter om en enskilds personligaförhållanden inte kan lämnas ut utan dennessamtycke, om inte uppgifterna är helt harmlösa. Såsnart uppgifterna kan leda till ingripanden ellerandra åtgärder som den enskilde uppfattar somnegativa för honom föreligger hinder mot att lämnaut dem. I promemorian anförs vidare att detemellertid inte är uteslutet att lämna utsekretessbelagda uppgifter till andra myndigheter,eftersom vissa undantag finns. En föreskrift i enlag eller förordning att uppgifter skall lämnas annan myndighet gäller sålunda framförsekretessen (14 kap. 1 § SekrL). När det gälleradressuppgifter finns en föreskrift om attsocialtjänsten måste lämna ut uppgifter till bl.a.polisen om huruvida någon vistas i ett hem för vårdeller boende (66 § socialtjänstlagen). Ett annatundantag är att misstankar om brott, som finns hossocialtjänsten, får lämnas ut om misstankarna gällerantingen brott för vilket inte är stadgat lindrigarestraff än fängelse eller brott enligt 3, 4och 6 kap. mot någon som inte (14 kap. 2 § SekrL). Det kanske viktigasteundantaget torde enligt promemorian vara det sominnebär att den enskilde själv har rätt att förfogaöver den sekretess som gäller i hans intresse. Hankan samtycka till att uppgifter om honom lämnas uttill andra myndigheter (14 kap. 4 § SekrL).Enligt promemorian är utrymmet för socialtjänstenstjänstemän att lämna ut uppgifter, även om manbeaktar undantagsbestämmelserna, mycket begränsat.Vidare anförs i promemorian att bakgrunden till denlångtgående sekretessen inom socialtjänstområdet ärden avgörande betydelse det har försocialtjänstmyndigheterna att den enskilde kan kännasig förvissad om att de uppgifter han lämnar inteblir kända för andra än dem som handlägger hansärende. Socialtjänstlagens grundläggande principerom frivillighet och självbestämmande har haft enavgörande betydelse för reglernas utformning.Lagstiftaren har i tidigare lagstiftningsärendeniakttagit stor återhållsamhet och undvikit attinföra mer generella begränsningar i sekretessentrots att det stått klart att den restriktivasekretesslagstiftningen kan medföra problem vidsamarbetet mellan olika myndigheter.Justitiedepartementets promemoria Ju 1994:E harremissbehandlats. Samtliga remissinstanser utom tretillstyrkte förslaget. Promemorieförslaget har intelagts till grund för något lagförslag.Regeringen beslutade att enkommitté skulle tillkallas med uppgift att bl.a.göra en allmän översyn av sekretesslagen (dir.1998:32). Kommittén skall enligt direktiven utredabl.a. förutsättningarna för att öka möjligheternaatt lämna sekretessbelagda uppgifter mellan och inommyndigheterna i syfte att förbättraförutsättningarna för deras samverkan.Utgångspunkten skall vara att sekretessbelagdauppgifter inte får spridas i onödan och att de skallfå ett tillräckligt starkt sekretesskydd hosmottagarna, så att de negativa konsekvenserna avuppgiftsutlämnandet minimeras.Kommittén skall ta reda på vilka uppgifter polisenbehöver från och andra myndigheterför att kunna förebygga ungdomsbrott. Kommitténskall vidare redogöra för vilka av dessa uppgifterpolisen kan få del av inom ramen för nuvarandebestämmelser, bl.a. genom att ta del averfarenheterna från samverkansprojekt på lokal nivå,och därefter redovisa vilken effekt återståendeuppgifter kan få för polisens brottsförebyggandearbete. Kommittén skall bedöma i vilken utsträckningnyttan av en begränsning av sekretessen ibrottsförebyggande syfte uppväger den skada somdetta kan innebära om det medför svårigheter isocialtjänstens allmänna klientsamarbete och när detgäller kontakten mellan enskilda och de andramyndigheter som kan vara aktuella. Kommitténsslutsatser skall utmynna i en rekommendation omhuruvida det bör införas någon lättnad isocialtjänstsekretessen eller andra ändringar avsekretessbestämmelserna och, om det förordas, hurden eller dessa bör utformas. Utredningsarbetetskall vara avslutat senast den 30 juni 2002.Utskottets tidigare behandlingUtskottet behandlade i betänkande 1999/2000:KU17 enmotion med samma yrkande som det nu aktuella.Utskottet ansåg att de frågor som togs upp imotionen ryms inom det uppdrag som har fått. Enligt utskottetborde resultatet av kommitténs uppdrag inteföregripas. Utskottet avstyrkte därför motionen.Utskottets ställningstagandeOffentlighets- och sekretesskommittén skall bl.a.utreda förutsättningarna för att öka möjligheternaatt lämna sekretessbelagda uppgifter mellan och inommyndigheterna i syfte att förbättraförutsättningarna för deras samverkan. Resultatet avkommitténs arbete bör enligt utskottet inteföregripas. Utskottet avstyrker därför motion Ju929.ObduktionsprotokollUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker motionen om attobduktionsprotokoll efter det att enstatschef eller statsminister mördats skallvara offentligt.MotionenI motion 2000/01:K216 av ()hemställs att tillkännager för regeringensom sin mening vad som i motionen anförs om viktenav öppenhet och offentlighet av obduktionsprotokolldå en statschef eller statsminister mördas (yrkande1), att begär att regeringen återkommermed förslag som medför att offentligheten, i denmening som framförs i motionen, stärks då statschefeller statsminister mördats (yrkande 2) och attriksdagen tillkännager för regeringen som sin meningatt obduktionsprotokoll skalloffentliggöras (yrkande 3). En statsministers ellerstatschefs död är inte enbart enfamiljeangelägenhet, utan en nationell angelägenhet.Ett mord på en statschef eller statsminister är iännu högre grad något som berör ett helt land, demänniskor som bor och verkar i landet. Mordet påOlof är fortfarande olöst.Obduktionsprotokollet har hemligstämplats, medundantag för utvalda delar. Skälet för atthemligstämpla obduktionsprotokoll kan grundas på attfamiljen så önskar eller på grund av rättsligtmotiverade skäl. Enligt motionären är det orimligtatt offentlighet av obduktionsprotokoll förhindraspå grund av att familjen så önskar. Det ärinte heller rimligt att av påstådda rättsligtmotiverade skäl, , låta hemligstämpelnligga över demokratins krav på öppenhet. Tvärtomborde det i en öppen demokrati vara självklart attobduktionsprotokoll efter ett mord på en statschefeller en statsminister skall vara offentligt i allasina delar så fort det är möjligt. Enligt motionärenär det väl uppenbart så att mordet på enstatsminister i modern tid knappast varit något somfunnits i tankarna när regelverk och praxis vadgäller t.ex. sekretess av obduktionsprotokoll vuxitfram. Regeringen bör därför ges i uppdrag att seöver regelverken och återkomma till medförslag som innebär att offentlighetskravet ökar.Gällande bestämmelser, m.m.Enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gällersekretess för uppgift som hänför sig till bl.a.förundersökning i brottmål om det kan antas attsyftet med beslutade eller förutsedda åtgärdermotverkas eller den framtida verksamheten skadas omuppgiften röjs.Enligt 9 kap. 17 § första stycket punkt 1sekretesslagen gäller sekretess för uppgift omenskilds personliga och ekonomiska förhållanden iutredning enligt bestämmelserna om förundersökning ibrottmål, om det inte står klart att uppgiften kanröjas utan att den enskilde eller någon honomnärstående lider skada eller men. Av 9 kap. 18 §samma lag framgår att sekretess i förevarande fallupphör om uppgifterna lämnats till domstol medanledning av åtal. Sekretess upphör emellertid inteom uppgiften finns i handling som har erhållits frånannan myndighet där sekretess gäller för uppgiften.Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess irättsmedicinsk undersökning för uppgift om enskildshälsotillstånd eller andra personliga förhållanden,om det inte står klart att uppgiften kan röjas utanatt den enskilde eller någon honom närstående lidermen.Regeringsrätten har i flera avgöranden prövat fråganom utlämnande av obduktionsprotokoll gällandestatsminister avgörande RÅ 1990 not. 106 hade en person hosRikspolisstyrelsen begärt att, ur förundersökningenrörande mordet på statsminister , få tadel av obduktionsprotokollet. Kammarrätten skrev isitt avgörande, i vilket Regeringsrätten inte gjordenågon ändring, att med hänsyn till att sekretessgäller enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen hos denmyndighet från vilken obduktionsprotokolleterhållits och då det kan antas att de närståendetill lider men om uppgifterna iprotokollet röjs finner kammarrätten att hinder förutlämnade föreligger enligt 9 kap. 17 §sekretesslagen.Utskottets ställningstagandeBestämmelser i sekretetesslagen om sekretess medhänsyn till skyddet för enskilds förhållande avpersonlig karaktär gäller till förmån för allapersoner. Utskottet, som ser ett stort värde idetta, avstyrker motion K216.ForskareUtskottets förslag i korthetUtskottet avslår motionerna som gällerforskningsprogrammet om militärunderrättelse- och säkerhetstjänst. Jämförreservationen.MotionerI motion 2000/01:K251 av ()hemställs att begär att regeringen läggerfram förslag till sådan ändring av lagstiftningenatt berörda forskare kan få relevant information urSäpos och . Följetongen om regeringensoch det socialdemokratiska partiets ständigamörkanden i frågan om övervakning och registreringav vanliga medborgare verkar, enligt motionären,aldrig ta slut. Antingen bör frågan redas ut en gångför alla genom att ändra de lagar som hindrarforskarna från att få del av relevant arkivmaterial.Alternativt skall inga pengar anslås till den härtypen av forskning. Regeringen bör, enligtmotionären, uppmanas att stå vid sitt ord att geforskarna tillgång till behövligt källmaterial. Vivet att många människor utsatts för kränkandegranskning och att övertramp har begåtts i denövervakning som myndigheterna ägnat sig åt. Därförär det, enligt motionären, angeläget att få klarheti vad som skett, så att vi kan lära av historien ochlämna den bakom oss.I motion 2000/01:K291 av . (v) hemställs att tillkännager förregeringen som sin mening att de forskare som fåttuppdrag inom forskningsprogram om militärunderrättelse- och säkerhetstjänst bör placeras ihögsta möjliga av de tre säkerhetsklasser som angertillgången till sekretessbelagt material (yrkande2), att regeringen bör överväga möjligheterna attgenom ändring av gällande regler, eller genomsärskilda direktiv, förkorta handläggningstidernavid den militära underrättelse- ochsäkerhetstjänsten vid Försvarsmaktens högkvarter förärenden som rör forskningsprogrammet (yrkande 3),att regeringen bör ge enhetliga direktiv för lagringoch förvaring av hemliga uppgifter samt derashantering efter forskningsprogrammets slutförande(yrkande 4), att tidsgränserna bör preciseras då detgäller tillgången till arkvimaterial för forskareinom forskningsprogrammet (yrkande 5) och attpersoner som företräder den verksamhet somforskningen gäller bör lösas från tystnadspliktgentemot forskare inom forskningsprogrammet (yrkande6). När MUST-programmet initierades lovade deansvariga statsråden att forskarna i MUST-programmetskulle få tillgång till arkiven och få möjlighet attgenomföra intervjuer med berörda personer utanhinder av sekretesslagen. I sin dokumentation av dehittillsvarande erfarenheterna från programmet visaremellertid professor , ordförande iprogramgruppen för MUST, på de stora svårigheter somforskarna mött i kontakterna med och denmilitära underrättelse- och säkerhetstjänsten vidförsvarsmaktens högkvarter. Väntetider på beställtmaterial visades sig vara långa och sökvägarnabegränsade. Myndigheternas hållning i fråga om vadsom kunde lämnas ut var mycket restriktiv. Dedokument som lämnades ut hade utsorterats,förhandsgranskats och i många fall försetts medstrykningar. Intervjuer med företrädare förverksamheten var omöjliga att få till stånd medhänvisning till tystnadsplikten. Regeringsuppdragetsvaga senare tidsgräns orsakade också problem, delsdärför att vissa av programmets frågeställningarkrävde tillgång till senare material, dels därföratt själva vagheten visade sig vara en stötesten ikontakten mellan forskare och myndigheterna. För attförbättra forskarnas arbetsvillkor och inteytterligare försena forskningsuppdraget ansermotionärerna att regeringen bör vidta föreslagnaåtgärder.BakgrundDen uppdrog regeringen(U97/4479/F) åt () att genomföra ett särskiltforskningsprogram om militär underrättelse- ochsäkerhetstjänst i enlighet med vad som angavs iden till beslutet fogade bilagan.Forskningsprogrammet skall enligt beslutet pågåunder längst och genomföras inom en totalkostnadsram om högst .