bet · GO01FiU20 · 2001-05-31 00:00:00 — Det ärbetydande välfärdsförluster som uppstårhärigenom, dels genom att de som behövertjänster får färre valmöjligheter och ettutbud av tjänster som på ett sämre sättpassar den enskildes behov, dels genomatt de anställda inte får prövamöjligheten att ta ett större ansvar. Dethar visat sig attlångtidssjukskrivningarna ökar kraftigtför främst kvinnor i den offentligasektorn.Starka och självständiga kommunerMed tanke på den roll som kommuner ochlandsting har haft när detgäller vård, skola och omsorg framstårvikten av mångfald och förnyelse inomdessa verksamheter som väsentlig. Medutgångspunkt i det kommunala självstyretbör förtroendevalda i kommuner ochlandsting ha frihet att finansiera deverksamheter som de har ansvar för. Mendet är inte bara resursernas storlek,utan även deras användning som avgörresultat och kvalitet.Tillväxt och ökad sysselsättning äravgörande för att den kommunala ekonominskall utvecklas positivt och ge ökaderesurser. Det är bara den del avtillväxten som beror på attsysselsättningen, i arbetade timmar, ökarsom skapar ett växande utrymme förkommunal verksamhet. Då ökar kommunernasskatteinkomster utan att kostnaderna ökari motsvarande grad.Det bästa sättet att stärka kommunernasekonomi och skapa utrymme för god serviceoch lägre skatter är därför att ha en godtillväxt och ökad sysselsättning som gerfler skattebetalare.Trots att statsbidragen inte utgör denhuvudsakliga finansieringen avkommunernas verksamheter harstatsbidragen och deras utformningbetydelse för den kommunala ekonomin. Detär därför oroväckande att regeringen påområde efter område kringgår kommunernasegna prioriteringar med olika typer avriktade statsbidrag. En alltmerframväxande centralism urholkar detkommunala självstyret och riskerar attminska de enskilda människornas intresseför att engagera sig i den lokalapolitiken.Strukturförändringar har varitnödvändiga bl.a. som en följd av att enbetydande del av saneringen av deoffentliga finanserna skedde via denkommunala verksamheten. Dessa harunderlättats av att statsbidragssystemet1993 i grunden omarbetades genom attspecialdestinerade statsbidrag meddetaljreglering ersattes av statsbidragutan detaljregleringar om hur de skallanvändas. Syftet med att ge statsbidrageni en "påse" till kommunerna var att ökakommunpolitikernas möjligheter att tatill vara de lokala förutsättningarna ochanvända resurserna effektivare. Systemetmed statsbidrag utan detaljreglering harvarit framgångsrikt då det verksamt harbidragit till att effektiviserakommunernas verksamhet. Det är också urdemokratisk synvinkel betydelsefulltgenom att lokala politiska prioriteringaroch val av verksamhetsinriktning blirtydliga för den enskilde kommuninvånaren.Regeringen verkar dock att inteuppskatta vare sig demokratiska ellerekonomiskt rationella aspekter av ettstatsbidragssystem utandetaljregleringar. av riktadebidrag blir alltmer omfattande. Dethandlar om bidrag till kommuner iekonomiska svårigheter eller medstorstadsproblem, bidrag till kommunalabostadsbolag med dålig ekonomi,åldersrelaterade bidrag till skolanvården och omsorgen,kvalitetssäkringsbidrag till förskolanoch statsbidrag till landsting som intesjälva klarat av att korta sina vårdköer.Det tydligaste och mest omdiskuteradeexemplet är ändå regeringens förslag ommaxtaxa i barnomsorgen. Maxtaxaninskränker enskilda familjers valfrihetgenom att göra en barnomsorgsform sågynnad att andra alternativ kvävs.Regeringens underfinansiering avmaxtaxan pekar på ett tydligt behov avatt institutionaliserafinansieringsprincipen genom att läggafast arbetsformer mellanRegeringskansliet ochkommun/landstingsförbund, där varjeproposition som berör kommunsektornberäkningstekniskt studeras innanpropositionen läggs till riksdagen.Det är mycket viktigt att kommunernages den frihet som krävs för att kunnafortsätta ett förändringsarbete sominnebär att medborgarna kan få mer förvarje skattekrona. Statsbidragen börutformas så att de ger rimligamöjligheter för kommuner med olikaförutsättningar att bedriva en verksamhetmed god standard. En annan viktigförutsättning för att kommuner ochlandsting i hela landet skall halikvärdiga förutsättningar att bedriva engod verksamhet är ett väl fungerandeutjämningssystem.Utjämningen skall omfatta alla kommunerpå likvärdiga grunder. Systemet skallinte kompensera för skillnader iservicenivå, kvalitet, avgiftssättningoch effektivitet, utan baseras påmätbara, och för kommunerna opåverkbarafaktorer, som mäter strukturellakostnadsskillnader. Utjämningssystemetsnuvarande tekniska konstruktion lederdock till oönskade effekter, exempelvisnegativa marginaleffekter till följd avde länsvisa skattesatserna ochkompensationsgradens nivå. I ettreformerat system måste denna s.k.pomperipossaeffekt avskaffas, då denupplevs som orättfärdig och inkräktar pådet kommunala självstyret. Deförändringar i utjämningssystemet sombehöver vidtas skall grundas på vunnaerfarenheter och behandlas i enparlamentariskt sammansattutvärdering/beredning.Vi har en annan syn på de kommunalaverksamheterna och den kommunalasjälvstyrelsen än Socialdemokraterna. Vivill föra en politik för självständigaoch starka kommuner. Genom avregleringaroch konkurrensutsättning i förening medtydlig prioritering av kärnuppgifternafinns goda möjligheter att uppnå detta.En socialförsäkringsreformBakgrundDagens socialförsäkringssystem, bortsettfrån det nya pensionssystemet, uppvisarbrister i många avseenden. De är för detförsta inte tillräckligt robusta för attskapa den ekonomiska trygghet som är enviktig del i ett välfärdssamhälle. Dennabrist beror både på politiska ochdemografiska faktorer. har ca600 regeländringar gjorts isocialförsäkringssystemet. Det säger sigsjälvt att system som regelbundetförändras i så hög grad inte kanbetraktas som robusta eller förutsägbara.Därtill kommer den demografiskautvecklingen och en mer rörligarbetsmarknad framöver att ställa heltnya krav på socialförsäkringarna. Blandannat beräknas den s.k. ekonomiskaförsörjningskvoten mellan och2030 öka från 1,17 till 1,40. Det innebäratt 100 sysselsatta personer försörjer140 icke sysselsatta personer förutom sigsjälva , jämfört med 117 personerår 2000. Detta är en mycket kraftigförsämring av den ekonomiskaförsörjningskvoten. De regionalaobalanserna riskerar också attförstärkas. Detta ställer de offentligautgiftssystemen, och inte minstsocialförsäkringarna, inför svårauppgifter.Sveriges befolkning 1970-2030Tusental personerFörändri Förändrinng g2000 1970-2000 2000-20300-19 år 2047 -78 -5208 474 -97Över 1531 417 718Totalt 8786 813 598Källa: ochKonjunkturinstitutet visar dock att detunder , ungefär fram till2010, kommer att vara en lättnad i detekonomiska trycket frånbefolkningsutvecklingen. Detta ger oss enmöjlighet att ändra de offentligasystemen så att de blir mera långsiktigthållbara. Utan förändringar kommer deoffentliga utgifterna att utvecklas som inedanstående diagram. Risken är då storatt panikartade åtgärder kommer attvidtas, vilket naturligtvis på inget sättär bra.Offentliga utgifter exklusive räntorSocialförsäkringssystemet är för detandra inte heller översiktligt.Socialförsäkringarna omfattar ett 50-talolika ersättningstyper. Dessa regleras iett 20-tal olika lagar och administrerasav ett tiotal olika huvudmän. Detta ikombination med den komplexitet som finnsi vissa system och de ständigaförändringar som görs i systemen innebäratt det i princip är omöjligt för vanligamedborgare att förstå och ha tilltro tillsystemen. Legitimiteten undergrävsdärför, vilket i sig delvis förfelarsyftet med de offentligaförsäkringssystemen.För det tredje kan systemetseffektivitet och träffsäkerhet ocksåifrågasättas. Drygt 350 miljarder kronoromfördelas till en administrativ kostnadav ca . Dettakan förvisso anses vara en låg kostnad iförhållande till de belopp som fördelas,men dessutom kostar fusk, överutnyttjandeoch systembrister sannolikt mellan 5 och7 miljarder kronor (RRV1995:32).De generella systemen omfattar inte alla.Det finns således ett stort behov avatt reformera dagenssocialförsäkringssystem. Det behövs tillatt börja med en samordning, renodlingoch förenkling. På den framtidaarbetsmarknaden kommer behoven att imånga avseenden vara annorlunda än i dag.Vi kan redan nu se detta genom attandelen fasta arbeten minskat. Nyaanställningsformer, behov av att växlamellan att vara företagare och anställd,behov av att både män och kvinnor skallkunna förena familjeliv och yrkesliv,behovet av avbrott för studier underarbetslivet m.m. skapar i flera avseendennya förutsättningar och krav på hurarbetsmarknadens institutioner skallfungera. Socialförsäkringarna måstedärför förändras med sikte även på detta.Utgångspunkter och principer för enreformeringBefintliga prognoser överbefolkningsutvecklingen visar, som nämntsovan, att trycket på de offentligafinanserna förbättras något under denärmaste åren. Det är därförutomordentligt viktigt att denna periodutnyttjas för att reformera systemen såatt de är bättre skickade att svara förviktiga välfärdsuppgifter ,när befolkningsutvecklingen medför störrepåfrestningar på de offentligafinanserna.De principer som bör ligga till grundför dessa förändringar återfinns ibetydande grad i den reformering som medbred politisk enighet gjorts avpensionssystemet.· För att stärka systemenslegitimitet handlar det bl.a. om att fåen ökad koppling mellan vad den enskildebetalar respektive vad han eller hon harrätt till, eller får ut, i förmån.·· Socialförsäkringsförmånernamåste lättare kunna följa den enskildeindividen. Inte minst på en mer rörligoch internationaliserad arbetsmarknad ärdetta viktigt.·· Systemen måste vara utformade såatt de klarar olika typer av demografiskaförändringar utan att behöva förändrasgenom nya politiska beslut.·Systemen måste ha goda incitamentinbyggda som stimulerar till arbete ochinte leder till överutnyttjande.Den ökade sjukfrånvaron måste brytasEtt av de mer akuta problemen isocialförsäkringssystemet är, som visatsi avsnitt 2.4, utvecklingen försjukförsäkringen.Den ökande ohälsan i arbetslivet är,förutom det lidande som drabbar denenskilde, ett växande strukturproblem påarbetsmarknaden. Det är främst anställdainom offentliga sektorn som är drabbade.Skillnaderna mellan könen vad gällerantalet sjukskrivningar ökar.Kostnaden för sjukpenning beräknastill öka jämfört med år1997. väntas kostnaderna förförtidspensioneringar öka till följd avatt även antalet personer somförtidspensioneras fortsätter att öka.Det är uppenbart att regeringen inte harkontroll över utvecklingen.Riksförsäkringsverkets s.k. 4 september-undersökning visar att av de som varsjukskrivna denna dag var anställda inomden offentliga sektorn. Det skalljämföras med att sektorn omfattar ca 31 %av arbetsmarknaden. Uppenbart är att deoffentliga arbetsgivarna, generellt sett,har svårigheter att skapa en arbetsmiljösom förebygger stress och minskar ohälsa.Detta drabbar främst kvinnor.Det är främst de långvarigasjukskrivningarna som ökar. Regeringenhar bara försökt möta de ökadeproblemen med utredningar. Utredningarkan behövas för att förändra på långsikt, men många åtgärder som ger snabbaresultat går att göra . Enutredning (Rehabilitering till arbete,SOU 2000:78) gjord av ärredan klar och visar på en rad brister inuvarande system:· Mer än en miljon individer harövervägt att av hälsoskäl förändra sinarbetssituation.·· Sjukfrånvaron ökar kraftigt.·· Många sjukskrivna har ettrehabiliteringsbehov som intetillgodoses.·· Utbudet av rehabilitering ärotillräckligt och ojämnt fördelat.·· Väntetider inom sjukvårdenförsenar rehabilitering.·· Arbetsgivaren behöver stöd irehabiliteringsarbetet.·· Rehabiliteringsansvaret delas avfem parallella sektorer som alla harolika mål, medel och ansvar(arbetsgivaren, hälso- och sjukvården,kommunens socialtjänst,arbetsförmedlingen ochförsäkringskassan).·· De längre sjukfallen innebär attarbetsgivaren skjuter över kostnadernafrån den egna verksamheten till staten.Samtidigt är det på den lokalaarbetsplatsen som det finns möjlighet attförebygga ohälsa. En bra arbetsgivareförhindrar stress och ohälsa, och därförskall bra och lyhörda arbetsgivarepremieras.·· Att minska antaletsjukskrivningsdagar är därför en av deviktigaste sociala åtgärderna som börprägla de kommande årens politik.Därigenom kan personligt lidande minskaoch hälsoläget förbättras somföretagens och statens utgifter kanminska.·· En möjlighet att förbättrasituationen är att i hela landet tillåtafinansiell samordning mellanförsäkringskassorna och sjukvården. Detskulle innebära att försäkringskassornakunde bekosta sjukvårdsinsatser för attsnabbt få resultat som skulle hålla nerelångtidssjukskrivningar. I de områden därdetta varit möjligt på försök harbesparingarna visat sig vara avsevärda.Ett tillämpande i hela landet skulle hapositiva verkningar både på kostnadernaoch inte minst på enskilda människorsliv. Detta skulle varautomordentligt angeläget med hänsyn tillde skenande sjukförsäkrings- ochförtidspensionskostnaderna.Försäkringskassorna bör också kunnabekosta specialistvård utanförlandstingssektorn för att minskaväntetiderna.·· En finansiell samordning ochökad självständighet förförsäkringskassorna kombinerat med ennationell vårdgaranti som garanterar atten rehabiliterings- eller sjukvårdsinsatsutförs inom en given tid skulleväsentligt förbättra hälsoläget, stärkaarbetsutbudet och minska de offentligakostnaderna.·· För att snabbt kunna bryta dennegativa utvecklingen genomrehabiliteringsinsatser behövs även extraresurser för bl.a. försäkringskassorna.·· En stärkt utbildning iförsäkringsmedicin skulle också i vissafall kunna korta sjukskrivningstiderna.·· Det förebyggande arbetet påarbetsplatserna måste ges en högreprioritet. Detta gäller särskilt däroffentlig sektor är arbetsgivare.Möjligheten att påverka den egnaarbetssituationen har en avgörandebetydelse för hälsoläget och vilkenstress man upplever. Just på denna punktär stora delar av den offentliga sektornen dålig förebild genom sina stela ochhierarkiska strukturer.·På lite behöver mergenomgripande förändringar genomföras.Utgångspunkter för en större förändringav rehabiliteringen ochkorttidssjukvården bör bl.a. vara attindividen sätts i centrum, till skillnadfrån dagens system där det ärbyråkratin som står i centrum. Vidare bördet vara en offentlig instans som manvänder sig till och som har hela ansvaretför rehabiliteringen. De förebyggandeinsatserna bör stärkas och utbudet avrehabiliteringsresurser behöver öka.Likaså måste likvärdiga möjligheter tillrehabilitering över landet och mellanolika grupper garanteras samt tydligaredrivkrafter för en snabb och kvalitativrehabilitering skapas.Vi föreslår att tillkännagerför regeringen som sin mening vad vi härframfört om inriktningen av den allmännaekonomiska politiken. Vi tillstyrkerdärmed delvis motionerna Fi17 (m)yrkandena 1, 7 och 10-16, Fi18 (kd)yrkandena 1, 2 delvis och 5, Fi19 (c)yrkandena 1, 6-11 och 13-14, Fi20 (fp)yrkandena 1, 10, 11, 13-16, 18-23 och 25samt Fi33 (m).2.Den ekonomiska och monetära unionen(avsnitt 1.4) (punkt 2) (m, kd, fp)av (), (), (), AnnaÅkerhielm (m), Per (),() och ().Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag underpunkt 2 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager för regeringen somsin mening vad som framförs i reservation2. Därmed bifaller delvismotionerna2000/01:Fi17 av m.fl. (m)yrkande 8,2000/01:Fi18 av m.fl. (kd)yrkande 3 och2000/01:Fi20 av m.fl.(fp) yrkande 17.StällningstagandeVi anser att svenskt företagande behöveren stabil valuta. Den växande osäkerhetenom den svenska kronan försvårar bl.a. förmindre och medelstora företag att vinnamarknader utomlands. En ekonomisk politiksom följs av ett sjunkande värde på densvenska kronan urholkar välfärden ochsnedvrider förutsättningarna för nyttföretagande. Vi anser att euron snarastmöjligt bör bli svensk valuta. Sverigebör därför ,lämpligen efter en folkomröstning, fattabeslut om fullt deltagande i EU:svalutasamarbete. efter ettpositivt beslut bör inträda iERM2.Vi föreslår att tillkännagerför regeringen som sin mening vad vianfört om att möjligt tarfull del i samarbetet om den gemensammavalutan. Vi tillstyrker därmed delvismotionerna 2000/01:Fi17 (m) yrkande 8,2000/01:Fi18 (kd) yrkande 3 och2000/01:Fi20 (fp) yrkande 17.3.Den ekonomiska och monetära unionen(avsnitt 1.4) (punkt 2, motiveringen)(c)av ().StällningstagandeJag anser att finansutskottetsställningstagande under avsnitt 1.4 Denekonomiska och monetära unionen borde haföljande lydelse:För stabiliteten och tillväxten i ochövriga är det av vitalt intresseatt valutaunionen blir en framgång. EMUkommer i hög grad att påverka ochden svenska ekonomin oavsett om Sverigedeltar eller inte.Enligt min mening bör Sverigeemellertid inte delta i EMU:s s.k. tredjeetapp, eftersom nackdelarna med ettsvenskt deltagande överväger fördelarna.EMU är inte i första hand ett ekonomisktprojekt utan EMU är ett politisktprojekt. Därtill kommer att EMU är ett avEU:s mest tydliga överstatliga projekt,vilket minskar medlemsstaternasekonomiska inflytande och ekonomiskaflexibilitet. Vidare begränsas värdet avden gemensamma penningpolitiken i unionenav det faktum att medlemsstaternasekonomier ser olika ut och att ländernabefinner sig i olika konjunkturfaser.Enligt min uppfattning kommer också dengemensamma penningpolitiken att med storsannolikhet tvinga fram mer av gemensamfinanspolitik i unionen.Sverige bör utifrån en trovärdigekonomisk politik stå starkt utanför EMU.Med sunda statsfinanser, en fortsattrörlig men stabil växelkurs, enpenningpolitik som styrs av ettinflationsmål, en reformering avarbetsmarknaden och ett gynnsamtföretagsklimat skapas godaförutsättningar för ekonomisk tillväxt,hållbar utveckling och en möjlighet förSverige att stå utanför EMU.Vi bör noga följa valutaunionensutveckling och återkommande prövaargumenten för och emot ett inträde iEMU. långsiktiga relationer tillEMU bör värderas utifrån vunnaerfarenheter. Om en riksdagsmajoritetavser att aktualisera ett medlemskap iEMU är det min och uppfattningatt frågan skall avgöras av medborgarna ien folkomröstning.Enligt min mening bör såledesavslå motionerna Fi17 (m) yrkande 8,Fi18 (kd) yrkande 3 och Fi20 (fp)yrkande 17.4.Mål för budgetpolitiken (avsnitt 2.2)(punkt 3) (m)av , ,och (allam).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag underpunkt 3 borde ha följande lydelse:Riksdagen fastställer att det långsiktigamålet för det finansiella sparandet skallvara att uppnå balans i den offentligasektorn över en konjunkturcykel. Därmedbifaller motion 2000/01:Fi17 avBo Lundgren m.fl. (m) yrkande 4 ochavslår proposition 2000/01:100 punkt 2samt motionerna2000/01:Fi18 av m.fl. (kd)yrkande 4 och2000/01:Fi20 av m.fl.(fp) yrkande 2.StällningstagandeI likhet med Moderata samlingspartietanser vi att budgetarbetet bör inriktaspå att uppnå balans i de offentligafinanserna sett över en konjunkturcykel.Riksdagen har som långsiktigt mål förbudgetpolitiken lagt fast ett krav påöverskott i de offentliga finanserna på igenomsnitt av BNP över enkonjunkturcykel. Enligt vår mening gårett sådant mål utöver de krav som deoffentliga finansernas stabilitet ställeroch leder till ett offentligtöversparande på bekostnad av enskiltsparande och de tillväxtinriktadereformer som behöver för attkunna uppnå en långsiktigt hög och stabiltillväxt. skall ha ett ökatprivat sparande, inte en ökad kollektivkapitalbildning.Det av oss förespråkade balansmålet börinte omfatta sådant sparande som skerinom PPM-delen av pensionssystemet. Vi ärmedvetna om att EU:s statistikorganEurostat klassificerat detta sparande somoffentligt, men i grunden fungerar detsom ett privaträttsligt sparande ochuppfattas också på det sättet av gemeneman. Detta sparande bör därför interäknas in i riktvärdet förbudgetpolitiken. Om man i enlighet meddetta synsätt exkluderarpremiepensionssparandet från regeringensöverskottsmål skulle detta i realitetenmotsvara under kommande år.I nuvarande konjunkturläge innebär vårtmål överskott i de offentliga finansernaunder . Sådana överskottbidrar också till att den offentligaskuldkvoten minskas och räntebördanbegränsas.Oavsett om premiepensionssparandeträknas in i målet eller ej, bör detfinansiella överskottet enligt vår meningmot denna bakgrund vara högre än vadregeringen har angett för de kommandeåren. För egen del anser vi att det böruppgå till av BNP exklusivepremiepensionsdelen. Ett sådant överskottsvarar väl mot vårt mål om balans överkonjunkturcykeln.Därmed tillstyrker vi motion Fi17 (m)yrkande 4 och avstyrker propositionen(punkt 2) samt motionerna Fi18 (kd)yrkande 4 och Fi20 (fp) yrkande 2.Mål för budgetpolitiken (avsnitt 2.2)(punkt 3) (kd)av och (bådakd).Förslag till riksdagsbeslutVi anser att utskottets förslag underpunkt 3 borde ha följande lydelse:Riksdagen tillkännager som sin mening attregeringen dels bör lägga fram förslag omett kompletterande budgetmål om balans istatens finansiella sparande sett över enkonjunkturcykel, dels bör fullföljaarbetet med den långsiktiga inkomst- ochutgiftsstrategi, , som påbörjades iFinansdepartementet under den förrefinansministerns ledning. Därmedbifaller motion 2000/01:Fi18 avAlf m.fl. (kd) yrkande 4 ochavslår proposition 2000/01:100 punkt 2samtmotionerna 2000/01:Fi17 av Bo Lundgrenm.fl. (m) yrkande 4 och 2000/01:Fi20 avLars m.fl. (fp) yrkande 2.StällningstagandeSom vi påpekar i Kristdemokraternasmotion Fi18 ligger överskotten i denoffentliga sektorn framöverhelt i ålderspensionssystemet medanstatsbudgeten går med underskott.Nuvarande budgetpolitiska överskottsmålger därför inte någon buffert åtstatsfinanserna som det ursprungligen vartänkt. Regeringens avsikt att görastatsfinanserna mer stabila förkonjunktursvängningar har alltså heltmisslyckats.För oss kristdemokrater är sundastatsfinanser av central betydelse förden ekonomiska politiken. Vi anser därföratt det behövs ett kompletterandebudgetmål för statens finansiellasparande. Regeringen bör med hänsynhärtill återkomma till medförslag om ett kompletterande budgetmålom balans i statens finansiella sparandeöver en konjunkturcykel. Regeringen bör idet sammanhanget också lämna förslag om ivilken takt ett sådant mål bör fasas in.Under sin tid som statsråd tog föredetta finansministern till ett arbete med enlångsiktig inkomst- och utgiftsstrategi,. hann dock aldrigslutföra detta arbete. En strategi avdetta slag behövs emellertid om Sverigeskall klara den dubbla utmaning somföljer av dels en ökadinternationalisering, dels dendemografiska utvecklingen.Internationaliseringen tvingar framskattesänkningar, medan den demografiskautvecklingen snarare ställer krav imotsatt riktning. Regeringen bör därföranmodas att fullfölja detta arbete.Därmed tillstyrker vi motion Fi18 (kd)yrkande 4 och avstyrker propositionensförslag samt motionerna Fi17 (m) yrkande4 och Fi20 (fp) yrkande 2.6.Mål för budgetpolitiken (avsnitt 2.2)(punkt 3) (fp)av ().Förslag till riksdagsbeslutJag anser att utskottets förslag underpunkt 3 borde ha följande lydelse:3. fastställer målet för detfinansiella sparandet i den offentligasektorn till av BNP för 2002.Därmed bifaller motion2000/01:Fi20 av m.fl.(fp) yrkande 2 ochavslår proposition 2000/01:100 punkt 2samt motionerna2000/01:Fi17 av m.fl. (m)yrkande 4 och2000/01:Fi18 av m.fl. (kd)yrkande 4.StällningstagandeJag tillstyrker liberalernasförslag att målet för det finansiellasparandet i den offentliga sektorn börsättas högre än de av BNP somföreslås i vårpropositionen. Sedantidigare står bakom detlångsiktiga målet om ett överskott i deoffentliga finanserna på i genomsnitt 2 %av BNP sett över en konjunkturcykel.Skall genomsnittet kunna ligga på dennanivå är det enligt min mening tämligensjälvklart att överskottsmålet bör varahögre i en högkonjunktur för att kunnaväga upp en lägre nivå i enlågkonjunktur. I denna fråga harregeringen aldrig haft någon klarpolitik.Folkpartiet anser att det i likhet medvad som gäller kan vara lämpligtmed ett överskott på av BNP under2002. I vårtbudgetalternativ överstiger för dessa årdet finansiella sparandetgenomsnittsnivån av BNP.