bet · GO01AU10 · 2001-05-10 00:00:00 — Bland annat kommer det att finnas ettförslag om en trepartsdialog mellan regeringen/destatliga verken, arbetsgivare och arbetstagare därdet övergripande målet är att komma fram till ettåtgärdsprogram för att på lång sikt råda bot på dennegativa stressen i arbetslivet. Några frågor sombedöms vara lämpliga att ta upp i dennatrepartsdialog är individuellt anpassadearbetstider, inflytande, delaktighet,kunskapsspridning och certifiering avarbetsmiljöarbetet. Enligt uppgift kommer gruppenockså att föreslå en översyn av vissa bestämmelser iarbetsmiljölagen och medbestämmandelagen. Utskottetkan också nämna att regeringen gavStatskontoret i uppdrag att utreda hur ett mereffektivt utnyttjande av företagshälsovård skallkunna medverka till att förebygga ohälsa påarbetsplatserna. Med detta kan utskottet konstateraatt det redan pågår ett brett upplagt arbete påområdet. Något uppdrag till regeringen att tillsättaen utredning kan inte anses erforderligt. Motion A13yrkande 2 avstyrks.Ny regel i LAS om rätt att stannakvar i anställningenUtskottets förslag i korthetI enlighet med principerna i det nyaålderspensionssystemet som bygger på den s.k.livsinkomstprincipen skall det göras möjligtför arbetstagare att arbeta . Utskottet tillstyrker regeringensförslag att detta skall genomföras med en nytvingande regel i LAS som ger arbetstagarenrätt att stanna kvar i anställningen till 67års ålder. Enligt en övergångsbestämmelseskall kollektivavtal som ingåtts föreikraftträdandet gällautan hinder av den nya regeln, dock längsttill och med utgången av . Dettainnebär att utskottet avstyrkerVänsterpartiets motion om avslag påpropositionen i denna del. Utskottet kan inteheller biträda motion där manförordar en annan modell för att genomföramöjligheten att arbeta längre.Jämför reservation 2 (v).PropositionenRegeringen konstaterar att parterna inte har försöktreglera frågan om möjlighet att kvarstanna ianställningen till , trots att fråganvarit aktuell och diskuterats vid flera tillfällensedan början av 1990-talet. Regeringen ser detdärför som nödvändigt att nu genomföra förändringengenom lagstiftning. Regeringen framhåller att denvid flera tillfällen har klargjort att frågan om enmöjlighet att stanna kvar i anställningen till 67års ålder är bäst lämpad att lösas genomkollektivavtal.Arbetstagare skall ges ökat anställningsskyddgenom att det införs en tvingande reglering i LAS.Den nya regeln, 32 a §, innebär att en arbetstagareskall ha rätt att kvarstå i anställningen tillutgången av den månad då han eller hon fyller 67 år.Möjligheten för arbetstagaren att arbeta till och därmed kunna utöka pensionen skall vara enrättighet för den enskilde individen. Det är alltsåinte fråga om en skyldighet att arbeta till dennaålder. kommer det inte att vara möjligtatt träffa överenskommelse, vare sig genomkollektivavtal eller enskilt avtal, om skyldighetatt lämna anställningen . Detkommer däremot att vara möjligt att träffa avtal omålder för när arbetstagaren har rätt att lämnaanställningen med pension.För arbetstagaren innebär regleringen en möjlighettill uppsägning när han eller hon inte längre villkvarstå i anställningen. För arbetsgivaren innebärden att det ställs krav på saklig grund omarbetsgivaren anser att arbetstagaren av åldersskälinte bör kvarstå i anställningen. Till skillnad frånvad som gäller enligt kollektivavtal eller dens.k. PISA-förordningen om ålder för avgång får enbedömning göras av varje enskild arbetstagaresarbetsförmåga i det fall att arbetsgivaren inteönskar att arbetstagaren skall kvarstå ianställningen.I frågan hur en reglering skulle förhålla sig tillEuroparådets sociala stadga resp. vissa (Internationella arbetsorganisationen)gör regeringen bedömningen att en helt tvingandelagstiftning inte skulle strida mot dessainternationella åtaganden.Några undantag från den tvingande regeln skallinte kunna göras. På det sättet skall det tydligtframgå att det är fråga om en rättighet förarbetstagaren. Det innebär att varje arbetstagare,även om det gäller lägre ålder föravgångsskyldighet än , får en möjlighet attsjälv avgöra om han eller hon vill utnyttja sittanställningsskydd och tjäna in pension under längretid än vad som är möjligt . Möjligheten attgöra undantag för vissa yrkesgrupper med lägre ålderför avgångsskyldighet avvisas bl.a. med hänvisningtill svårigheter att utforma en sådan reglering.Den nya tvingande lagregeln föreslås träda i kraftden . Med hänvisning till att det ärangeläget med ett tämligen snabbt genomslag för dennya regleringen och för att undanröja den osäkerhetsom kan finnas om avtalens löptider föreslås att dentvingande bestämmelsen gäller framförkollektivavtalsreglering från och med den 1 januari2003. De kollektivavtal som reglerartidpunkten för avgångsskyldighet och som inte löptut vid utgången av kommer därmed att saknaverkan i den delen. En motsvarandeövergångsbestämmelse föreslås i fråga om denförutnämnda PISA-förordningen.Den särskilda övergångsbestämmelsen tar bara siktepå kollektivavtal. Någon övergångsbestämmelse ifråga om enskilda avtal om ålder föravgångsskyldighet som träffats före ikraftträdandetbör inte införas enligt propositionen. Dessa avtalgäller alltså även efter ikraftträdandet.MotionernaTvå motioner avser denna del av propositionen.Moderaterna förordar i kommittémotionen A16 en annanmodell för att genomföra en högre ålder föravgångsskyldighet medan ikommittémotionen A17 (yrkande 1) yrkar avslag påpropositionen i denna del. Motion So539 av KennethJohansson m.fl. (c) från den allmänna motionstiden2000 efterlyser ändringar i de arbetsrättsligareglerna för att göra det möjligt att delta iarbetslivet till (yrkande 7).Vänsterpartiet, som hänvisar till synpunkter somframkommit vid remissbehandlingen, anser att denmetod som regeringen valt innebär attkollektivavtalets ställning ifrågasätts. Partietsäger sig vara oroligt för det nya pensionssystemetseffekter för stora grupper löntagare som riskeraratt få en dålig pension, men anser inte attlösningen på problemet är att riva uppkollektivavtalen. I motionen pekar man på de tvistersom den nya regleringen kan leda till - det bliringen värdig avgång när arbetsgivaren tvingas drafram allt negativt om den anställde. Även anställdamed anställningsstöd, lönebidrag och skyddat arbeteriskerar sådana tvister. Partiet pekar också påkonsekvenserna på kulturområdet när det blirdomstolens sak att avgöra om konstnärensprestationer är så dåliga att det finns saklig grundför uppsägning.Moderaterna instämmer i de syften som ligger tillgrund för propositionen och anser liksom regeringenatt åldern för avgångsskyldighet bör höjas till 67år. Det är enligt motionen viktigt att den som kan,vill och orkar ges rätten att arbeta ytterligare ettpar år. Partiet beklagar att frågan inte har kunnatlösas avtalsvägen och delar regeringens uppfattningatt det nu är nödvändigt med lagstiftning. Däremotanser att regeringen givitlagstiftningen en mindre lämplig utformning. Partietser stora fördelar med den lösning som presenteradesi departementspromemorian (Ds 1999:39), dvs. enlagregel som innebär att avtal som föreskriver enavgångsskyldighet skall saknaverkan i den delen och att det enligt dessa avtal istället skall gälla en avgångsskyldighet vid fyllda67 år. Skälen är enligt motionen följande. För detförsta påverkar en sådan lagändring bara dearbetstagare som egentligen åsyftas, nämligen de sommed nu gällande avtal är tvingade att avgå vid 65års ålder. Däremot berörs inte de yrkeskategoriersom har en enligt avtal tidigare avgångsskyldighet,såsom militärer, brandmän, flygledare och visskonstnärlig personal. Det blir därmed ett mindreingrepp i kollektivavtalen än enligt regeringensförslag. För det andra är det en fördel att man meden sådan regel undviker att skriva in tidpunkten föravgångsskyldighet i lagen om anställningsskydd. Mankan därmed behålla den avtalsfrihet som råderbeträffande möjligheten att träffa såvälkollektivavtal som andra avtal om avgångsskyldighet.Det blir bara i åldersskiktet 65 till somavtalsfriheten inskränks. Partiet konstaterar attregeringens modell innebär att det blir förbjudetinte bara att träffa kollektivavtal om en annantvingande avgångsålder än , utan också attträffa enskilda avtal mellan arbetstagare ocharbetsgivare med sådant innehåll. Propositionenleder även till en kraftigt höjd ålder föravgångsskyldighet för grupper som , på godagrunder, har avtal om lägre avgångsålder än 65 år.Regeringens lagförslag tvingar fram en ordning därlångvariga anställningsförhållanden måste brytasgenom uppsägning, vilket i sin tur ytterst ledertill tvister i domstol.UtskottetRättsliga utgångspunkterDet förenklade förfarandet enligt 33 § LAS i sambandmed avgång med pension är ett undantag från lagenshuvudregel att en anställning som gäller tillsvidare bringas att upphöra genom uppsägning (4 §andra stycket). Bakgrunden är kravet i 7 § att enuppsägning från arbetsgivarens sida skall varasakligt grundad. Som huvudprincip gäller att ålderinte i och för sig utgör saklig grund föruppsägning, men ålder utgör däremot grund förpensionering när den för yrket gällandepensionsåldern har uppnåtts. Genom att knytaupphörandet av anställningen till åldern föravgångsskyldighet enligt avtal eller till denkompletterande åldersregeln behövs alltså enligtnuvarande reglering ingen saklig grund-prövning föranställningens upphörande i dessa fall.Vad avser frågan om en ny lags tillämplighet påäldre rättsförhållanden innebär de allmännaprinciperna i svensk rätt på civilrättens område attmateriella regler normalt blir tillämpliga endast påsådana rättsförhållanden som uppkommer efter den nyalagens ikraftträdande. Tvingande regler har iblandfått slå igenom även på bestående rättsförhållanden,men där har den största restriktivitet iakttagits(prop. 1975/76:105). På arbetsrättens område harman dock ibland låtit dispositiva lagregler fåretroaktiv verkan på ingångna avtal. Så skedde bl.a.vid införandet av medbestämmandelagen 1975 och ifråga om 1979 års jämställdhetslag men däremot intei samband med anställningsskyddslag. Vidgenomförandet 1993 av förlängda avtalstider förviss-tidsanställning vid arbetsanhopning och förprovanställning föreskrevs att kollektivavtal somingåtts före ikraftträdandet skulle vara utan verkantill den del som avtalet innehöll bestämmelser omkortare avtalstider, såvida inte avtalet tillkommiti syfte att göra avsteg från de nya reglerna. Ilagstiftningsärendet uttalade Lagrådet, vilketåtergavs av arbetsmarknadsutskottet vid behandlingenav förslagen, att det numera fick anses vara stadgadlagstiftningspraxis på det arbetsrättsliga områdetatt dispositiva lagregler ges retroaktiv inverkan påäldre avtalsbestämmelser, under förutsättning attdet befinns angeläget att de nya lagreglerna får ettsnabbt genomslag på hela arbetsmarknaden.Den sistnämnda metoden för att genomföra nylagstiftning kritiserades 1994 i ett enhälligtyttrande av , som uppmanade regeringenatt avstå från lagstiftning som på dettasätt ingriper i kollektivavtalen.StällningstagandeUtskottet tar först upp yrkande imotion A17 om avslag på förslaget om ändring i LAS ifråga om ålder för avgångsskyldighet. Partietskritik går ut på att man, genom att göra den nyalagregeln tvingande och genom att de kollektivavtalsom står i strid med den nya bestämmelsen efter entid blir ogiltiga, bryter mot svensk tradition ochmot ILO-konventioner.Utskottet vill till en början understryka denviktiga principen i det nya pensionssystemet att detskall vara möjligt att påverka pensionens storlekgenom arbete under betydligt än tidigare.Frågan är enligt utskottets mening av stor dignitetoch av stort samhällsintresse. För att dennamöjlighet skall bli verklig för en större gruppmåste vissa hinder minska. De nuvarandeåldersgränserna för avgångsskyldighet ikollektivavtalen är ett sådant hinder.Liksom regeringen anser utskottet att frågan ärbäst lämpad att lösas genom kollektivavtal, och detär därför att beklaga att parterna inte gjort någraförsök att reglera frågan trots att den varitaktuell och diskuterats . Det ärriktigt som framhåller att man iSverige låtit arbetsmarknadens parteravtala om villkoren på arbetsmarknaden och atttvingande lagstiftning har undvikits. Denna principär dock inte utan undantag. Vissa regler harparterna inte rätt att förfoga över. Det gällergrundläggande principer som arbetstagarbegreppet,kravet på saklig grund för uppsägning och skyddetmot vissa former av diskriminering.Ingrepp i gällande kollektivavtal bör enligtutskottets mening undvikas så långt som möjligt.Även ingrepp i enskilda avtal bör undvikas. Ienlighet med de allmänna principerna för nylagstiftnings inverkan på redan ingångna avtal bordedärför en reglering inte få effekt på gällandekollektivavtal utan få genomslag när tiden föravtalen löpt ut. Utskottet kan dock liksomregeringen konstatera att kollektivavtalen kan varaformulerade på många olika sätt och med olikaförlängningsklausuler som kan göra det svårt attutläsa när avtalen löper ut. Om man ansluter sigtill pensionssystemets principer och till att detskall vara möjligt för den enskilde att kunna arbetai högre ålder blir det därför ofrånkomligt att i detläge som råder sätta avtal åt sidan som begränsardenna möjlighet och rättighet för den enskildearbetstagaren. Utskottet vill understryka att detfortfarande kommer att vara möjligt att i avtalbestämma ålder för när en arbetstagare har rätt attavgå med pension.När det gäller förslag i motion A16om hur den höjda åldersgränsen bör åstadkommas villutskottet framföra följande.Det kan diskuteras hur en möjlighet förarbetstagaren att stanna kvar i anställningen bästgenomförs i lagstiftningen, det visar inte minst deolika modeller som beskrivits i 1999 årsdepartementspromemoria. Att beakta i sammanhanget ärhur lagstiftningen förhåller sig till deinternationella konventioner som är bundetav och som berörs i propositionen, dvs. Europarådetssociala stadga och nr 98 omtillämpning av principerna för organisationsrättenoch den kollektiva förhandlingsrätten resp. nr 154om främjandet av kollektiva förhandlingar.Moderaternas förslag, som motsvarar det ovan vid5) beskrivna alternativet att ändra avtalen genomlag, tar enbart sikte på sådana avtal somföreskriver avgångsskyldighet och innebär att avtalen skall vara utan verkani den delen. I stället skall avgångsskyldighet gällafrån den dag arbetstagaren fyller . Fördelenmed en sådan modell skulle vara dels att den barapåverkar dem som med nu gällande avtal är tvingadeatt avgå vid men inte de yrkeskategorier somhar en avtalad tidigare avgångsskyldighet, dels undviker att i lagen skriva in själva tidpunktenför avgångsskyldigheten. På detta sätt menarModeraterna att ingreppet i kollektivavtalenminimeras.Utskottet delar regeringens bedömning att en helttvingande lagstiftning torde stå i bättreöverensstämmelse med internationella åtaganden änett ingrepp i gällande kollektivavtal på det sättsom förordas i departementspromemorian och iModeraternas motion. Det finns skäl att uppmärksammaatt detta även var den svenska ILO-kommitténsuppfattning under remissbehandlingen. Även om ensådan reglering i viss mening blir mer ingripande idet rådande systemet kan den rimligen inte antasstrida mot de internationella åtagandena. Som sägs ipropositionen kan avsikten med konventionerna intevara att en stat i och med ratificeringen för allframtid avhänder sig möjligheten att lagstifta inomett område som varit lämnat åt parterna attreglera. Det skulle i så fall innebära att en statfråntogs möjligheten att lagstifta även i en frågaav mycket starkt intresse. T.ex. skulle ett krav ilag på saklig grund för uppsägning kunna få ståtillbaka för en äldre avtalsreglering med avvikandeinnehåll.Det finns skäl att uppmärksamma att detlagstiftningsärende som 1994 föranledde kritik frånILO skilde sig från det nu behandlade ärendet. Detvar den gången inte fråga om att införa tvingandelagstiftning utan om att ändra dispositivlagstiftning. Övergångsbestämmelsen innebar attkollektivavtal som ingåtts före ikraftträdandetundanröjdes till den del de innebar kortareavtalstider än de nya lagreglerna medgav. Detuttalade syftet var att lagändringarna skulle fåsnabbt genomslag. Om avtalen däremot hade tillkommitför att utgöra avsteg från de nya reglerna skulle degälla.Även om bedömningen är att den nu föreslagnaregleringen inte strider mot kandet naturligtvis inte med säkerhet sägas att detförhåller sig så. Med anledning av den tveksamhetsom Lagrådets yttrande ger uttryck för villutskottet som sin mening uttala att de eventuellabetänkligheterna mot att låta den nya lagstiftningensätta ingångna avtal åt sidan i vart fall borde blimindre med den av regeringen föreslagna modellen,som innebär att avtalet ersätts av en rättighet förarbetstagaren att vara kvar i anställningen, än medden alternativa metod som förespråkar.I sammanhanget finns det också skäl attuppmärksamma att sett det som en bristatt departementspromemorians förslag skulle uteslutavissa grupper från möjligheten att vara kvar ianställningen, vilket skulle stå i strid medbestämmelserna i rekommendation nr 162angående möjlighet till flexibel pensionsålder. Enannan fördel med en tvingande regel utan undantag äratt ingen yrkesgrupp särbehandlas i förhållande tillnågon annan.Såväl som framhålleratt en tvingande reglering av åldern föravgångsskyldighet kommer att medföra tvister näranställningsförhållanden måste brytas genomuppsägning . Utskottet anser liksomregeringen att denna konsekvens måste accepteras,men som sägs i propositionen är det svårt att bedömai vilken utsträckning detta kommer att bli fallet.Redan med nuvarande reglering kan det dock uppkommafall när saklig grund-frågan ställs på sin spets iförhållande till äldre personer, t.ex. om enarbetsgivare har försummat att tillämpa densärskilda avgångsregeln. Liksom i andrauppsägningsfall får det ankomma på domstolarna attnärmare utveckla innebörden av kravet på sakliggrund i de fall som kommer under deras prövning.Sammanfattningsvis kan utskottet inte biträda varesig yrkande om avslag påpropositionen i denna del eller förslagom en alternativ regel. Motionerna A17 yrkande 1(v) och A16 (m) avstyrks därmed.När det gäller själva tidpunkten förikraftträdandet delar utskottet regeringensuppfattning att det är angeläget med ett tämligensnabbt genomslag för den nya regleringen. Från ochmed ingången av kommer möjligheten attarbeta till att ha direkt betydelse förden som omfattas av det nya pensionssystemet.Utskottet finner det rimligt att den tvinganderegleringen gäller framförkollektivavtalsregleringen från och med den 1januari 2003.Som redovisats ovan avser den särskildaövergångsbestämmelsen bara kollektivavtal. Avsiktenär att enskilda avtal om ålder för avgångsskyldighetsom träffats före lagens ikraftträdande skall gällaäven fortsättningsvis i enlighet med de allmännaprinciperna i svensk rätt att materiella reglernormalt blir tillämpliga endast på rättsförhållandensom uppkommer efter den nya lagens ikraftträdande(propositionen s. 32 resp. 45).Utskottet vill göra några påpekanden.Rätten att kvarstå i anställningen till åldergäller enligt den nya paragrafen "om inte annatföljer av denna lag". I propositionen exemplifierasdetta med att det föreligger saklig grund föruppsägning eller grund för avskedande. Utskottetvill i tydlighetens intresse tillägga att rätten attstanna kvar till självfallet inte hellergäller om arbetstagaren har en tillåtentidsbegränsad anställning med kortare avtalstid.33 § skall enligt propositionen alltjämt varadispositiv för parterna. Enligt den nya lydelsen avparagrafens första stycke kan arbetsgivaren tillämpadet förenklade förfarandet vid utgången av den månaddå arbetstagaren fyller , inte som förnärvarande även när arbetstagaren uppnår åldern föravgångsskyldighet enligt avtal. Det finns enligtutskottets mening skäl att klargöra attdispositiviteten inte kan utnyttjas för att avtalaom en lägre ålder för det förenklade förfarandet.Detta skulle ju i så fall stå i strid med dentvingande regleringen i 32 a §.Med det anförda ställer sig utskottet bakomregeringens förslag om rätt att stanna kvar ianställningen till . Utskottet anslutersig också till förslaget i fråga om sådanavgångsskyldighet som följer av den s.k. PISA-förordningen. Motion So539 yrkande 7 (c) får ansestillgodosedd med utskottets ställningstagande.Andra ändringar i lagen omanställningsskyddUtskottets förslag i korthetUtskottet tillstyrker regeringens förslag omförstärkt anställningsskydd för äldre.Åldersgränsen för när avtal om tidsbegränsadanställning skall vara tillåtet höjs från 65till . Åldersgränsen för när enarbetstagare bara har rätt till en månadsuppsägningstid höjs på motsvarande sätt. Denhögre åldersgränsen skall även gälla i frågaom tidpunkten för när en arbetstagare intelängre har företrädesrätt i samband medturordning m.m.Utskottet avstyrker yrkandeom avslag på förslaget om tidsbegränsadanställning.Utskottet avstyrker även ett förslag frånVänsterpartiet om att upphävaturordningsundantaget för företag med färreän tio anställda. Detsamma gällerVänsterpartiets yrkande om att återinförakravet på centralt fackligt godkännande avvissa turordningsavtal för äldre. Jämförreservationerna 3 (v), 4 (s, v) och 5 (v).PropositionenI propositionen föreslås vissa andra ändringar ilagen om anställningsskydd till följd av den nyabestämmelsen i 32 a § om rätt att kvarstå ianställningen till 67 år.För närvarande gäller enligt 5 § att det ärmöjligt att träffa avtal om tidsbegränsadanställning efter det att arbetstagaren har uppnåttden ålder som medför skyldighet att avgå medålderspension. Om någon sådan avgångsskyldighet intefinns är detta möjligt sedan arbetstagaren fyllt 67år. Enligt förslaget i propositionen slopasanknytningen till avgångsskyldigheten. I enlighetmed att det fortsättningsvis inte blir möjligt attträffa avtal om avgångsskyldighet ålderföreslås att möjligheten att avtala om tidsbegränsadanställning skall gälla personer som fyllt 67 år.Regeln skall även fortsättningsvis vara dispositiv.Den skall liksom övriga förslag träda i kraft den 1september . Någon särskild övergångsbestämmelseföreslås inte.Enligt nuvarande reglering i 33 § tredje styckethar en arbetstagare som fyllt eller uppnåttåldern för avgångsskyldighet enligt avtal ettsvagare anställningsskydd såtillvida attarbetstagaren inte har rätt till längreuppsägningstid än en månad och inte hellerföreträdesrätt i samband med turordning viduppsägning på grund av arbetsbrist (22 §), vidåteranställning (25 §) eller vid anställning medhögre sysselsättningsgrad (25 a §) och inte hellerden särskilda företrädesrätt som kan tillkommaarbetstagare med nedsatt arbetsförmåga (23 §).Regeringen föreslår att den nu berörda åldersgränsenhöjs till . Bestämmelsen skall ävenfortsättningsvis vara dispositiv för parterna.MotionVänsterpartiet yrkar i sin motion A17 avslag påförslaget om höjd ålder för möjligheten att träffaavtal om tidsbegränsad anställning. I motionenhänvisas till att en bestämmelse som anknyter tillålder kan leda till att den som pensioneras tidigarefår svårare att få arbete (yrkande 3).Regeringsförslaget om att undanröja kollektivavtalentillsammans med andra regler i lagen innebär enförsvagning av anställningsskyddet för de äldre.Därför bör turordningsundantaget för små företagundanröjas (yrkande 2) och kravet på centraltgodkännande för avsteg från turordningslistan viduppsägning av personer återinföras(yrkande 4).UtskottetUtskottet kan först konstatera att den föreslagnahögre åldern för möjligheten att träffa avtal omtidsbegränsad anställning innebär ett förstärktanställningsskydd. Att ett starkt anställningsskyddskulle kunna leda till tveksamhet för arbetsgivareatt anställa är i och för sig inget nytt. En höjdgräns till kan medföra att arbetsgivare drarsig för att tillsvidareanställa pensioneradepersoner som är yngre än så. Som framhålls ipropositionen finns det även andra situationer därtidsbegränsade anställningsavtal är tillåtna ochskulle kunna användas för personer .