bet · GO01FiU23 · 2001-05-08 00:00:00 — man börjadedå styra räntenivån genom att tillförabanksystemet mer eller mindre likviditet istället för som tidigare ha styrt genom att drain mer eller mindre likviditet med hjälp avriksbankscertifikat. Detta skifte från inlåningtill utlåning har positivt påverkat Riksbankensresultat och därmed även nivån påinleveranserna.Genom att variera de veckovisa repornasstorlek fångar upp förändringar ilikviditetsläget i banksystemet. över enlängre period har dock möjlighet attsjälv bestämma vilken genomsnittlig omfattningsom de penningpolitiska reporna skall ha.Riksbanken har sett det som angeläget attvolymen på reporna är så stor att man undvikeratt transaktionerna skiftar mellan ut- ochinlåning i från till enannan. Banken har därför valt att ha enförhållandevis hög volym på reporna, och volymenhar vid bokslutstillfället under de fyra senasteåren varierat mellan 36 och 46 miljarder kronor.Denna volym svarar på andra sidan avbalansräkningen mot ett eget kapital av sammaomfattning.Omständigheter som dessa har bidragit till attunderlaget för inleveranser blivitmer svårtolkat, och finansutskottet har därförvid de båda senaste årens granskning pekat påbehovet av fördjupade analyser från Riksbankenssida. Och i sitt nu framlagda förslag tillfördelning av vinst ger fullmäktigeett något fylligare underlag för sitt förslag.Frågan kom också att beröras vid den utfrågningsom utskottet hade med riksbankschefen den 27mars.Utskottet vill för egen del framhålla följande idenna fråga. Det är en självklar utgångspunktatt skall ha ett så stort egetkapital att den kan fullgöra sina penning- ochvalutapolitiska åligganden på ett trovärdigt ochsjälvständigt sätt. Det egna kapitalet skallockså säkerställa stabila inleveranser och geRiksbanken möjlighet att möta kraftigafluktuationer i resultatet.Insatt i ett större sammanhang måste manemellertid också beakta att det kapital somRiksbanken förvaltar kan användas på ett annatsätt, och så länge avkastningen på dennaalternativa användning är större än denavkastning som kan uppnå, finns detskäl att pröva om kostnaderna för Riksbankensfonduppbyggnad framstår som rimliga och vilkamöjligheter det finns att begränsa kostnadernautan att bankens självständighet ochtrovärdighet urholkas.En naturlig grund för en sådan bedömning äratt ställa den avkastning som egetkapital ger mot kostnaderna för statsskulden. Igenomsnitt har en lägre avkastning påsina tillgångar än vad som motsvarar kostnadernaför statsskulden. Det kan således varaekonomiskt fördelaktigt att omfördela resurserfrån till staten i den mån detta inteinkräktar på självständighet ochförmåga att agera i penning- och valutapolitiskaavseenden.När de nuvarande riktlinjerna förvinstdisposition lades fast bedömderiksbanksledningen att banken var välkapitaliserad men att ytterligare fonderingarbehövdes. Under de som riktlinjernadärefter tillämpats, har bankens eget kapitalinklusive årets resultat mer än fördubblats ochökat . Heladenna ökning på har ipraktiken infallit efter det att kronan släpptesfri . Som delvis redan har berörts ärdet framför allt tre faktorer som har bidragittill uppbyggnad av det egna kapitalet, nämligenden från början förutsatta reguljäraavsättningen motsvarande i genomsnitt avöverskottet, den fallande kronkursen samt enbokföringsmässig omvärdering av Riksbankensguldinnehav.Efter det att kronan släpptes fri har dessvärde fallit med fram till detsenaste . Ökningen av det egnakapitalet beror till på dennakronförsvagning. Detta något paradoxalaförhållande sammanhänger med att när kronanförsvagas ökar utländska tillgångari värde mätt i kronor och därmed även det egnakapitalet. I den mån inte räknar medatt kronan skall återta sitt ursprungliga värdekan det ifrågasättas om det är nödvändigt attbibehålla hela denna överkonsolidering. Utgårman från den reala jämviktskurs som Riksbankenanvänder sig av i sina inflationsrapporteruppgår överkonsolideringen enbart av dennaanledning till mellan 10 och 15 miljarderkronor.Sedan 1998 bokförs innehav av guldtill marknadsvärde. Guldtillgångarna, somtidigare förts upp med ett fast värdepå i runt tal , kom efter den dågjorda uppskrivningen att redovisas till ettbetydligt högre belopp. Efter uppskrivningenökade guldinnehavet nominellt med 12,7 miljarderkronor, och inklusive en fortsatt värdestegringunder 1999 och 2000 har denna i och för sig rentbokföringsmässiga invärdering medfört att detegna kapitalet ökat med . Riksbankensfysiska innehav av guld har under dessa år varitoförändrat 185,4 ton.Resterande av ökningen av det egnakapitalet sammanhänger med de reguljäraavsättningarna till dispositionsfond ochresultatutjämningsfond.Syftet med det nuvarande vinstdelningssystemethar varit att ge statsverket stabilainleveranser och att realt vidmakthållaRiksbankens eget kapital. Systemet har fungeratväl när det gäller stabiliteten iinleveranserna. Men på grund av kronfallet ochinvärderingen av guldet har inte bararealt vidmakthållit det egna kapitalet utanockså kraftigt förstärkt det.Följande exempel belyser det förhållandet. Somtidigare nämnts har i princip hela ökningen avdet egna kapitalet infallit efter det att kronansläpptes fri. Vid utgången av uppgickRiksbankens eget kapital inklusive åretsresultat till . Omräknat tilldagens penningvärde motsvarar det drygt 66miljarder kronor, vilket kan jämföras medmotsvarande eget kapital vid utgången av 2000 pådrygt 125 miljarder kronor.Kronfallet och de årliga omvärderingarna avguldtillgångarna har dessutom medfört attRiksbankens reguljära inleveranser tillstatsverket inte kommit att motsvara avbankens resultat. Under perioden 1993-2000uppgick resultat förebokslutsdispositioner till sammanlagt 115miljarder kronor. Av detta belopp har ellerskall sammanlagt levererasin till statsverket som reguljär utdelning. Detmotsvarar av resultatet. Om ävenfullmäktiges nu föreslagna engångsutdelning på20 miljarder kronor beaktas i detta sammanhangkommer sammanlagt av bankens resultatatt ha levererats in till statsverket underdenna period.I sin framställning uppger att detsamlade egna kapitalet måste vara så stort attdet kan säkra bankens verksamhet. Tre typer avsvängningar skall kunna hanteras utan attinleveranserna till staten påverkas, nämligensvängningar i valutareserven, svängningar iräntan samt kostnader i samband med attRiksbanken ger nödkrediter ilikviditetsstödjande syfte. Vad händer om dessasvängningar skulle samverka fullt ut?Att eget kapital ökat kraftigtunder senare år beror som nämnts i storutsträckning på att kronan försvagats. Om kronanskulle förstärkas och dess värde skulle återgåtill en från jämviktssynpunkt mer rimligväxelkurs skulle, enligt vad självuppger i anslutning till fullmäktiges förslag,en sådan återhämtning motsvara en förlust på irunt tal 19 miljarder kronor.Valutareserven är främst placerad i utländskastatsobligationer, vilket medför attvinster/förluster uppkommer när marknadsräntanändras. Enligt kan det inte uteslutasatt räntenivån kan öka ,vilket enligt banken skulle motsvara enresultatförlust på omkring 15 miljarder kronor.Eftersom resultatförändringar av detta slag interäknas bort från underlaget för inleveransertill staten kommer , trots negativtresultat, att i ett sådant läge få leverera inen utdelning till staten. Det är en konsekvensav att inleveranserna baseras på ettfemårsgenomsnitt av bankens resultat. Igenomsnitt uppgår resultat tillungefär , och vid en störreränteuppgång skall alltså utöverresultatförlusten på kunnaklara en inleverans på i runt tal 8 miljarderkronor.Riksbankens behov av nödkrediter ilikviditetsstödjande syfte preciseras inte ifullmäktiges framställning till . Detkan konstateras att numera i principendast ger nödkrediter till solida företag ochatt ställer höga krav påsäkerheter i sin utlåning via repor.Tagna tillsammans uppgår alltså de avRiksbanken kvantifierade, potentiellaförlusterna som mest till drygt 40 miljarderkronor. Till detta kommer eventuellanödkrediter. Det bör också noteras att förlusterfrån ränterörelser är orealiserade och tastillbaka när räntenivåerna normaliseras. Vidaregäller att effekten av olika resultatpåverkandeåtgärder fördelas , och settöver hela drabbar enresultatförsämring till staten och till20 % Riksbanken.Internationellt sett har en starkställning. eget kapital är iförhållande till nettovalutareserven större änflertalet andra jämförbara länder, och betydligtstörre än i exempelvis våra grannländer Norgeoch Danmark.Sammanfattningsvis finner utskottet attRiksbanken har en god kapitalstyrkebalans, såvälinternationellt sett, som sett i ljuset av depenning- och valutapolitiska åligganden sombanken har. Kreditriskerna i Riksbankensverksamhet är också mindre än de var . Mot denna bakgrund finns detenligt utskottets mening utrymme för Riksbankenatt göra ytterligare en extraordinäröverföring till statsverket. Utskottet delarfullmäktiges uppfattning att man vid en prövningav hur stort eget kapital som skallha måste tillgodose behov avstabilitet och trovärdighet i sin verksamhet.Med hänsyn till detta har utskottet kommit framtill att det borde vara möjligt för Riksbankenatt tillföra statsverket istorleksordningen i extrautdelning utöver den på sedvanligt sättberäknade reguljära inleveransen. Ett förslagtill slutlig nivå på denna extra inleverans börutarbetas av fullmäktige mot bakgrund av deomständigheter som föreligger vid dennatidpunkt. Därmed torde man ha uppnått enlångsiktigt väl avvägd konsolideringsnivå, ochutskottet anser i det läget att det inte ärmotiverat att ompröva de nuvarande principernaför vinstdelning. De bör därför tills vidarebehållas.Vad utskottet här har framhållit om betydelsenav att på ett trovärdigt ochsjälvständigt sätt skall kunna fullgöra sinapenning- och valutapolitiska åligganden, om enextra utdelning i anslutning till 2001 årsbokslut och om att nuvarande principer förvinstdelning tills vidare bör behållas börriksdagen som sin mening ge till känna förfullmäktige i Riksbanken.Tillsättning av ledamot iriksbanksdirektionenUtskottets bedömning i korthetEnligt utskottet kan det i vissasammanhang vara ofrånkomligt att det tartid att rekrytera och anställa en ledamotav direktion. Utskottetkonstaterar också att direktionen enligtriksbankslagen är beslutsför när minsthälften av ledamöterna deltar isammanträdena. Någon allvarlig olägenhetav att direktionen januaritill bestått av fem i ställetför sex ledamöter har därför inteuppstått.Jämför reservation 6 (m, kd, c, fp).Redogörelse för ärendetEnligt 9 kap. 12 § regeringsformen skallRiksbanken ledas av en direktion som utses avfullmäktige. Enligt 1 kap. 4 § riksbankslagenskall direktionen bestå av sex ledamöter somutses för av sex år.Kerstin Hessius utsågs tillledamot i riksbanksdirektionen för enmandatperiod . Den 27 september 2000meddelade riksbanksfullmäktigesordförande att hon inte stod till förfogande föromval när mandatperioden gick ut den 31 december2000.Vid ett extra fullmäktigesammanträde den 18oktober 2000 beslutade fullmäktige att föreslåriksdagen att riksbankslagen ändrades så attantalet ledamöter i direktion frånden fastställs till högst sex ochlägst tre ledamöter (förslag 2000/01:RB3). Omriksdagen antog förslaget avsåg fullmäktige attunder inleda en översyn om hur mångaledamöter direktionen bör ha och presentera sinabedömningar för förehöstriksdagen 2001.Finansutskottet och avstyrktefullmäktiges förslag med motiveringen att detför närvarande inte fanns några starka skäl attändra riksbankslagen vad gäller antaletledamöter i direktionen. Utskottets betänkande(bet. 2000/01:FiU14) justerades den 30 november2000, och beslut fattades i kammaren den 12december 2000.Vid sammanträde beslutadefullmäktige att utse ,landshövding i , till ny ledamot iRiksbankens direktion efter utsågs för en mandatperiod fr.o.m. . Fyraledamöter i fullmäktige reserverade sig motbeslutet, bl.a. med motiveringen att utnämningenav bröt mot den samsyn som råtti fullmäktige när det gäller kriterierna för valav direktionsledamot.Den 2 februari 2001 meddelar fullmäktigesordförande via ett pressmeddelande att KristinaPersson tillträder sin befattning den 1 maj2001. Vid möte beslutadefullmäktige att ändra mandatperioden förKristina till fr.o.m. den 1 maj2001. I protokollet från sammanträdet förklarasförändringen med att majoriteten i beslutet den26 förutsatte att en övergångsperiod skulle kunna delta idirektionens sammanträden och parallellt därmedavveckla sitt uppdrag som landshövding iJämtlands län. I protokollet anförs vidare:Efter detta beslut har det, efter kontaktermed ,framkommit att ett sådant förfarande inte ärpraktiskt möjligt ens för en kortareövergångsperiod. Enligt 11 § lagen (1994:260)om offentlig anställning kan ha två statliga anställningar samtidigt.Hon har därför inte tillträtt tjänsten den 1februari 2001.Fyra ledamöter av fullmäktige reserverade sigmot fullmäktiges beslut bl.a. med motiveringenatt beslutet innebär att riksbankslagenåsidosätts genom attdirektionen då endast kommer att bestå av fem istället för sex ledamöter.Finansutskottets ställningstagandeEftersom den tidigare landshövdingen i Jämtlandslän, , tillträdde sin befattningsom vice riksbankschef och ledamot avRiksbankens direktion bestoddirektionen under perioden januari till april2001 av fem ledamöter i stället för sex somanges i riksbankslagen.Enligt utskottets mening är det viktigt attriksbankslagen följs. En viss förskjutning avanställning av ledamot av direktionen kan dockvara ofrånkomlig bl.a. eftersom det kan ta tidatt rekrytera en person till en sådan viktigbefattning samt att den rekryterade kan behövatid för att avsluta tidigare engagemang.Utskottet kan konstatera attdirektionen enligt riksbankslagen 3 kap. 3 § ärbeslutsför när minst hälften av ledamöterna,dvs. minst tre ledamöter, deltar i direktionenssammanträden. Någon allvarlig olägenhet av attdirektionen bestått av fem istället för sex ledamöter kan därför, enligtutskottets mening, inte anses ha uppkommit.Som framgår av fullmäktiges protokoll från den14 tillträdde sin tjänst utan dettaskedde i stället . Någon oklarhetom hennes tjänsteutövning borde därmed intekunna uppstå, varken i eller vidLänsstyrelsen i Jämtland.Lagregleringen av de offentligautfrågningarna om RiksbankenUtskottets förslag i korthetOffentliga utskottssammanträden reglerasav föreskrifterna i 4 kap. 12 §riksdagsordningen med tillhörandetilläggsbestämmelser. Någon särskildreglering av de offentligautskottsutfrågningarna medriksbankschefen är enligt utskottetsmening inte erforderlig. Utskottetavstyrker motionerna.Jämför reservation 3 (m, kd, fp).MotionernaI motion Fi202 av och () anförs att rätt attavhålla utfrågning med representanter förRiksbanken bör stadfästas (yrkande 2). Enligtmotionärerna finns det i riksdagsordningen ingenregel som garanterar allmänhetens insyn genomoffentliga utfrågningar, ej heller omRiksbankens skyldighet att delta.I motion Fi203 av m.fl. (m)anförs att det ifinansutskottet funnits delade meningar omhuruvida en utfrågning av riksbankschefen skallgöras offentligt eller ej. För att säkerställaallmänhetens insyn bör, enligt motionärerna,rätten att avhålla offentligautskottsutfrågningar med riksbankschefen skrivasin i riksbankslagen. Som förebild kan användasartikel 13, moment 3, andra stycket iAmsterdamfördraget, där det föreskrivs att ECB:sordförande och övriga direktionsledamöter påbegäran av eller på egetinitiativ kan höras av Europaparlamentetsbehöriga kommittéer. Enligt motionärerna voredet särskilt värdefullt att få fastslaget atträtten att föranstalta om utskottsutfrågning ärömsesidig (yrkande 1).Finansutskottets ställningstagandeUtskottet behandlade liknande yrkanden om deoffentliga utskottsutfrågningarna i sittyttrande till medanledning av proposition 1997/98:40 omRiksbankens ställning (yttr. 1997/98:FiU1y) ochi betänkandet om penningpolitiken ochRiksbankens förvaltning 1999 (1999/2000: FiU23).Utskottet anförde vid bägge tillfällena attoffentliga utfrågningar av riksbankschefen, ilikhet med andra offentligautskottssammanträden, regleras av föreskrifternai 4 kap. 12 § riksdagsordningen med tillhörandetilläggsbestämmelser. Någon särskild regleringav de offentliga utskottsutfrågningarna medriksbankschefen var enligt utskottets meninginte erforderlig.Enligt utskottets mening finns det ingenanledning att nu ompröva dettaställningstagande. Utskottet vill i sammanhangettillägga att utskottet under riksmötena /96till 2000/01 hållit sammanlagt 14utskottsutfrågningar med riksbankschefen. Avdessa har elva varit offentliga och tre interna.Med det anförda avstyrker utskottet motionernaFi202 (fp) yrkande 2 och Fi203 (m) yrkande 1.Offentliggörandet av direktionensprotokollUtskottets förslag i korthetDet är viktigt att offentliggörandet avdirektionens protokoll sker på sådantsätt att det stärker den demokratiskainsynen i verksamhet.Offentliggörandet av protokollenutvecklas på ett positivt sätt, ochutskottet ser inte skälatt i riksbankslagen reglera denna fråga.Motionerna avstyrks.Jämför reservation 4 (m, v, fp).MotionernaI motion Fi202 av och () anförs att Folkpartietliberalerna vid införandet av riksbanksreformenmenade att öppenhet bordetillförsäkras genom en regel om offentligaprotokoll från riksbanksdirektionen. Direktionenhar efter reformen valt att på eget initiativoffentliggöra protokollen, med viss fördröjning.För att säkerställa denna ordning för framtidenbör, enligt motionärerna, den nu tillämpadepraxisen införas i riksbankslagen (yrkande 1).I motion Fi203 av m.fl. (m)anförs att Moderata samlingspartiet i sambandmed riksbanksreformen krävde att det i lagskulle föreskrivas att direktionenssammanträdesprotokoll skulle offentliggöras.Riksdagens majoritet beslutade emellertid attdet borde ankomma på direktionen att bestämma ivilken form protokollen skulle görastillgängliga. har efter reformenfrivilligt valt att, med allt kortarefördröjning, offentliggöra protokollen. För attge stadga åt detta förfarande bör, enligtmotionärerna, den nu i praxis tillämpadeordningen förankras i riksbankslagen (yrkande2).Finansutskottets ställningstagandeUtskottet behandlade ett liknande motionsyrkandei betänkandet om penningpolitiken ochRiksbankens förvaltning (bet.1999/2000:FiU23).Utskottet vill, precis som i förra åretsbehandling, anföra att sedan den nyariksbankslagen trädde i kraft den 1 januari 1999har valt att frivilligt, med visstidseftersläpning, publicera protokoll fråndirektionens sammanträden. Anledningarna tillatt i den nya riksbankslagen intetvingades att offentliggöra protokollen var atten sådan regel bl.a. skulle innebära ett klartavsteg från de principer som sekretesslagenbygger på.För att stärka den demokratiska insynen harordförande och vice ordförande iriksbanksfullmäktige enligt riksbankslagen rättatt närvara och yttra sig vid direktionenssammanträden. För att det skall fungera måstedirektionens möten präglas av en öppendiskussion där olika meningar om ekonomin ochpenningpolitikens inriktning kan brytas. Det ärangeläget att offentliggörandet av protokolleninte leder till att diskussionen på debeslutsfattande direktionsmötena urvattnas genomatt olika ståndpunkter och ställningstagandenformas redan före dessa möten.Utskottet har granskat direktionenspenningpolitiska protokoll för 1999 och 2000.Granskningen visar att debatten om detekonomiska läget och inriktningen av penning-och räntepolitiken varit mycket öppen och fri.Av protokollen framgår hur diskussionen förtsoch hur argumenten vägts. Sammantaget har elvareservationer från olika direktionsmedlemmarpublicerats, både mot majoritetens beslut omreporäntan och de prognoser som redovisas iinflationsrapporterna. avlämnadesfyra reservationer under totalt 19penningpolitiska sammanträden och under 2000avlämnades sju reservationer under sammanlagtåtta penningpolitiska sammanträden.Enligt utskottets mening utvecklasoffentliggörandet av protokollen på ett positivtsätt. prövar sig fram vad gällermötenas uppläggning, form och protokollensinnehåll och publicering. Som framgår av tabell3 har tiden mellan direktionens sammanträden ochprotokollens offentliggörande stadigt minskatunder . vartidseftersläpningen i genomsnitt ,dock sjönk eftersläpningen kraftigt under andrahalvan av 1999. dröjde det igenomsnitt innan protokollenoffentliggjordes. och första halvåret2000 var grundregel att depenningpolitiska protokollen skulle publiceras30-40 arbetsdagar eller efter mötena.Nu arbetar efter modellen attprotokollen skall publiceras cirka två veckoreller efter direktionenssammanträden.Det är viktigt att offentliggörandet avdirektionens protokoll sker på ett sådant sättatt det stärker den demokratiska insynen iRiksbankens verksamhet. I en situation däroffentliggörandet av protokollen efter hand skermed allt kortare fördröjning ser utskottet inteskäl att i riksbankslagen reglera denna fråga.Med det anförda avstyrker utskottet motionernaFi202 (fp) yrkande 1 och Fi203 (m) yrkande 2. **FOOTNOTES**[1]: En repa - från engelskans repurchaseagreement, dvs. återköpsavtal - är ett köpav värdepapper med ett avtal omatt köpet skall gå tillbaka efter ettbestämt antal dagar till ett i förvägöverenskommet pris. Om banksystemet har ettunderskott på likviditet tillför Riksbankenlikviditet genom de veckovisa reporna, dvs.Riksbanken köper värdepapper. Ombanksystemet i stället har ett överskott pålikviditet, dränerar Riksbankenöverskottslikviditeten genom att ge utriksbankscertifikat.För närvarande har banksystemet som helhet ettunderskott av likviditet, och tillfördärför likviditet i de veckovisa reporna. uppgick denna repoutlåninginklusive finjusteringar till ca 43 miljarder kronor.Tabell 3. Antal dagar mellan direktionens möten ochprotokollens publicering--------------------------------------|Direktionens |Antal arbetsdagar|| |efter ||samman- | ||trädesdatum |det att de penning-|| |politiska || | || |protokollen || |offentliggjorts |----------------------------------------------------------------------------|| 45 |--------------------------------------|| 37 |--------------------------------------|| 25 |--------------------------------------|| 36 |--------------------------------------|| 26 |--------------------------------------|| 35 |--------------------------------------|| 26 |--------------------------------------|| 40 |--------------------------------------|| 30 |--------------------------------------|| 40 |--------------------------------------|| 30 |--------------------------------------|| 44 |--------------------------------------|| 33 |--------------------------------------|| 21 |--------------------------------------|| 27 |--------------------------------------|| 17 |--------------------------------------|| 10 |--------------------------------------|| 12 |--------------------------------------|| 22 |--------------------------------------|| 11 |--------------------------------------|| 18 |--------------------------------------|| 11 |--------------------------------------|| 13 |--------------------------------------|| 12 |--------------------------------------|| 11 |--------------------------------------|| 10 |--------------------------------------|| 9 |--------------------------------------|Genomsnitt 1999 | 29 |--------------------------------------|Genomsnitt 2000 | 12 |-------------------------------------|Genomsnitt hela | 24 ||perioden | |-------------------------------------Källa: RiksbankenRiksbankens ställningUtskottets förslag i korthetUtskottet ser ett värde i att detföreligger en bred politisköverenskommelse om Riksbankensställning. Motionens förslag om attåtergå till den gamla ordningenavvisas också med hänsyn till attSverige då inte skulle uppfylla sinainternationella åtaganden.Jämför reservation 5 (v).MotionenI motion Fi213 av m.fl. (v) anförsatt nya ställning var ett sättatt undandra ett av politikens sakområdenfrån demokratin.