bet · GO01LU11 · 2001-01-18 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet fem motioner frånallmänna motionstiden som gäller 1982 årsnamnlag.Med anledning av tre motionsyrkanden föreslårutskottet att begär att regeringenföranstaltar om en undersökning för att utrönahuruvida de avvägningar som gjordes i samband mednamnlagens tillkomst mellan det allmännas intresseav namnstabilitet och enskildas önskemål att frittvälja namn fortfarande kan anses vara bärkraftigasamt vid behov initierar lagstiftningsarbete.Övriga motionsyrkanden avstyrks.Till betänkandet har fogats en reservation. 2000/01:L401 av () vari föreslås attriksdagen fattar följande beslut:Riksdagen beslutar att avskaffa namnlagen(1982:670).2000/01:L412 av m.fl. (m) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen begär att regeringen lägger fram förslagtill sådan ändring av namnlagen att endastimmaterialrättsligt skyddade värden begränsarmedborgarnas möjligheter att själva välja sina namni enlighet med vad som anförs i motionen.2000/01:L428 av m.fl. (s) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om en liberalisering avnamnlagen.2000/01:L441 av m.fl. (v, s, c, fp,mp) vari föreslås att fattar följandebeslut:2. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om behov av ändring avnamnlagen.3. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om rättighet tillretroaktivt namnbyte efter könsbyte.2000/01:L457 av () vari föreslås attriksdagen fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om namnbyte för nyasvenska medborgare. HistorikLagreglering av namnskicket är en förhållandevismodern företeelse i vårt land. fanns i princip regler endast om förvärv ochskydd för vissa adliga släktnamn samt bestämmelserom namnbyte för personer inom krigsmakten och försjömän. I övrigt kunde i praktiken namn fritt antasoch bytas.Med släktnamnsförordning infördesbestämmelser om när nytt släktnamn fick antecknas ikyrkboken, vilket innebar att den dittills friarätten att anta släktnamn inskränktes. Genom denfamiljerättsliga lagstiftningen åren 1915-1920reglerades de familjerättsliga namnförvärven. Bl.a.infördes med av enskyldighet för kvinnan att anta mannens släktnamnvid giftermål. En samlad reglering på namnområdetkom emellertid till stånd först genom 1963 årsnamnlag.Förhållandevis efter det att 1963 årsnamnlag införts kom i olika sammanhang - bl.a. iriksdagen - att framföras krav på en ny reform. Iett betänkande (bet. LU 1971:18) medanledning av en motion om bl.a. rätt för makar attanta hustruns släktnamn framhöll lagutskottet attflera nya lagar tillkommit inom familjerättensområde sedan 1963 års namnlag trädde i kraft.Utskottet anförde vidare att utvecklingen isamhället gått mot en ökad jämlikhet mellan män ochkvinnor. Enligt utskottets mening var frånfamiljerättslig synpunkt reglerna om mannens rättatt förvärva hustruns släktnamn i behov av enmodernisering. I sammanhanget borde enligt utskottetockså beaktas att släktnamnet genom den ökadeanvändningen av personnummer fått minskad betydelseför samhällets behov av att kunna identifieramedborgare. Utskottet ansåg att reglerna om makarsrätt att anta endera partens släktnamn borde sesöver, men att en översyn inte borde begränsas tilldenna fråga utan omfatta hela namnlagen. anfört gav regeringen till känna(rskr. 1971:261).Härefter tillsatte regeringen en utredning -. Utredningen lät Sociologiskainstitutionen vid utföra enundersökning av den uppfattning som råder hosallmänheten när det gäller rätten att bärasläktnamn.Efter nordiskt samarbete slutfördeNamlagsutredningen sitt uppdrag genom attöverlämna betänkandet (SOU 1979:25) Nya namnregler.Våren 1982 överlämnade regeringen en propositionmed förslag till en ny namnlag, som skulle ersätta1963 års lag. Förslaget antogs av medvissa ändringar (prop. 1981/82:156, bet. LU41, rskr.357).Gällande ordningNamnlagen (1982:760) trädde i kraft den 1 januari1983. Till grund för lagstiftningen ligger ensträvan till jämlikhet i namnrättsligt hänseendemellan kvinnor och män och till lika behandling avbarn till föräldrar som är gifta med varandra ochbarn till ogifta föräldrar. namnlagkännetecknas vidare av att den ger ett betydligtstörre utrymme än äldre bestämmelser åt den enskildeatt själv bestämma vilket namn han eller hon villbära.Med personnamn avses efternamn, mellannamn ochförnamn. Namnlagens bestämmelser om efternamninnebär bl.a. att barn vid födseln förvärvarföräldrarnas efternamn, när dessa har samma namn. Omföräldrarna har olika efternamn, får de väljavilketdera namnet barnet skall ha, såvida de interedan har annat barn under sin gemensamma vårdnad. Iett sådant fall förvärvar barnet vid födseln detefternamn som det senast födda syskonet bär. Fårföräldrarna välja namn, kan de också välja ett namnsom endera av dem burit som ogift. Görs inte någonanmälan, anses barnet vid födseln ha förvärvatmoderns efternamn (1 §).Den som vill byta ett efternamn som har förvärvatsvid födseln till ett annat efternamn som bärs avnågon av föräldrarna kan göra detta genom anmälantill skattemyndighet. Om byte skall ske till ettefternamn, som någon av föräldrarna förvärvat genomäktenskap med annan än den andra av föräldrarna,krävs samtycke av maken i det äktenskapet. Genomanmälan till skattemyndigheten kan byte ske äventill ett efternamn som någon av föräldrarna senasthar burit som ogift. Så länge ett barn är under 18år kan barnet med stöd av de redovisadebestämmelserna byta till ett efternamnsom har anknytning till någon av föräldrarna. Sedanbarnet fyllt får byte till annat namn medanknytning till föräldrarna däremot ske endast engång (5 §).Beträffande makars efternamn innebär namnlagen ihuvudsak att makarna vid äktenskapets ingående kanvälja mellan att antingen få namngemenskap genom atten av dem tar den andras efternamn eller behållasina efternamn från tiden före giftermålet. Ommakarna bär olika efternamn kan den ena av dem underäktenskapet byta till den andras efternamn. Har denena maken vid giftermålet eller senare bytt till denandras efternamn kan den maken ta tillbaka sittefternamn som ogift. Som en generell regel (10 §)gäller att en make som en gång bytt sitt efternamninte därefter kan byta till den andra makensefternamn.Den som i andra fall än som ovan redovisats villbyta sitt efternamn kan få tillstånd härtill efteransökan hos . Bytekan ske både till ett nybildat efternamn eller tillnågot annat efternamn. Om sådant namnbyte skett engång krävs det särskilda skäl för ytterligare byten(11 §). Obegränsade möjligheter till namnbyten haransetts kunna komma att missbrukas av den som villundandra sig sina förpliktelser mot det allmännaeller som ägnar sig åt brottsliga förfaranden.Som nybildat efternamn får inte godkännas namn somtill bildning, uttal eller stavning har en sådanspråklig form att det inte är lämpligt som efternamnhär i landet. Namn som är i bruk som förnamn fårgodkännas som nybildat efternamn endast iundantagsfall. Inte heller namn som kan uppfattassom en benämning på järnvägsstationer, postkontoreller liknande och därför kan medföra olägenheteller i övrigt kan vilseleda allmänheten fårgodkännas som nybildade efternamn. Detsamma gällerför namn som kan väcka anstöt eller kan antas ledatill obehag för den som bär det (12 §). Vidaregäller - vare sig det är fråga om ett nybildat ellerannat efternamn - att som efternamn inte fårgodkännas namn som lätt kan förväxlas med efternamnsom någon annan har rätt att bära enligt namnlagen,allmänt känt efternamn som burits av en utdöd släkt,allmänt känt utländskt efternamn, konstnärsnamneller likartat namn, beteckning för stiftelse,ideell förening eller liknande, annans firma,varumärke eller annat kännetecken eller titel pålitterärt eller konstnärligt verk. Om någon efteransökan har förvärvat ett nybildat namn kan vissaanhöriga till sökanden med dennes samtycke fåförvärva samma efternamn (13 §). Detta gäller dockinte sökandens make.Namnlagen innehåller också en särskild bestämmelsesom medger byte till ett efternamn utan hinder av debegränsningar som redovisats ovan (14 § andrastycket). Bestämmelsen har tillkommit med tanke påsärskilda fall, då det kan föreligga starka skäl atttillåta namnbyte även om de stadgade villkoren inteär uppfyllda. För att namnbyte enligt 14 § andrastycket skall medges krävs synnerliga skäl. Somexempel på sådana skäl nämns i förarbetena (prop.1963:33, s. 99) att en person under lång tidfaktiskt har burit ett visst namn och önskar formellrätt att bära namnet eller att en person villförvärva ett namn som tidigare burits i hans släkt.Med patronymikon och metronymikon avses namn som ärbildade på genitiven av faderns resp. modernsförnamn med tillägg av -son eller -dotter. Sådananamnbildningar kan godkännas som förnamn och såledesges ett barn vid födseln (34 §). Patronymikon ochmetronymikon som förnamn kan också förvärvas senarei livet genom anmälan till skattemyndigheten elleransökan hos (31 och33 §§). Det är också möjligt att genom byte få rättatt bära ett patronymikon eller metronymikon somefternamn, dock endast om det föreligger särskildaskäl (14 § första stycket).Med mellannamn avses enligt namnlag vadsom lag kallades tilläggsnamn.Mellannamnet skall alltid bäras mellan förnamn ochefternamn (29 §). Samma regel gällde enligt 1963 årslag beträffande tilläggsnamn.Genom ordningen med mellannamn ges make möjlighetatt visa både sin nuvarande och sin tidigarefamiljeanknytning. Maken kan också genom mellannamnupprätthålla namnsamhörighet med barn i tidigareäktenskap. För barn finns möjlighet att genommellannamn visa samhörighet med båda sina föräldrarnär dessa har olika efternamn. Detsamma gälleradoptivbarn och fosterbarn i förhållande tilladoptivföräldrar resp. fosterföräldrar.Namnlagens bestämmelser om rätten att bäramellannamn för make(24-29 §§) innebär i huvudsak följande. En make somhar förvärvat den andre makens efternamn får bäraett tidigare efternamn som mellannamn. Har bådamakarna under äktenskapet behållit sina tidigareefternamn, får en av dem med den andre makenssamtycke bära den andres efternamn som mellannamn,under förutsättning att namnet inte har förvärvatspå grund av ett tidigare äktenskap. En make kan ävensedan äktenskapet har upplösts börja bära den andremakens efternamn som mellannamn. En förutsättning ärdock att denne samtycker till det.Bestämmelserna i namnlagen om mellannamn medförinte rätt att bära mer än ett mellannamn.Den som vill bära ett mellannamn skall anmäla dettatill skattemyndigheten. Vill han eller hon intelängre bära mellannamnet skall också anmälan häromgöras till skattemyndigheten (29 §). Till skillnadfrån efternamnet är mellannamnet personligt och kaninte föras vidare till make eller barn.Från mellannamn är att skilja dubbelnamn, som ärett efternamn bestående av två namn vilka vart försig kan utgöra efternamn. Namnen är i regel förenademed varandra genom ett bindestreck. årslag är det inte möjligt att förvärva dubbelnamn, och1982 års namnlag innehåller en uttryckligbestämmelse om att dubbelnamn inte får godkännas somnybildat efternamn (12 §). Det intresse som skullekunna tillgodoses genom dubbelnamn har ansetts istället få tillgodoses genom mellannamn.Beträffande förnamn innebär namnlagensammanfattningsvis följande. Ett barn skall inom tremånader från födelsen ges ett eller flera förnamn.Förnamn kan bytas ut, strykas eller läggas tillgenom en anmälan till skattemyndigheten. En sådananmälan får endast göras . Ettförnamn skall dock alltid behållas. Ytterligareförnamnsändringar prövas av Patent- ochregisteringsverket. Enligt 34 § namnlagen får somförnamn inte godkännas namn som kan väcka anstöteller kan antas leda till obehag för den som skallbära det eller namn som av någon anledninguppenbarligen inte är lämpligt som förnamn.Namnlagens regler gäller inte bara för svenskamedborgare utan även för medborgare i ,och som är bosatta här i landet. Andrautländska medborgare som har hemvist i harmöjlighet att förvärva och ändra namn i enlighet mednamnlagens bestämmelser - med undantag dock förreglerna om automatiska namnförvärv - men de kanvälja att i stället vända sig till myndigheterna isitt hemland och byta namnet enligt lagen där.När det gäller förfarandet i mål och ärenden enligtnamnlagen ankommer det som tidigare berörts påskattemyndigheten att handlägga frågor om förvärv avbarns och makars förvärv och byte av efternamn (s.k.familjerättsliga namnförvärv). harockså hand om så gott som alla frågor som gällermellannamn och förnamn. Ärenden om namnförvärv sominte sker automatiskt tas upp genom anmälan. Någonavgift utgår inte.I frågor om byte till efternamn som inte kan fåsgenom ett familjerättsligt namnförvärv (s.k.administrativa namnförvärv) och vissa ändringar avförnamn är behörigmyndighet som tar upp ärendet efter ansökan.Ansökningsavgiften uppgår enligt 1 §namnförordningen (1982:1136) till om ansökanavser förnamn och till om den avserefternamn.När det gäller byte av barns efternamn uppställs inågra fall krav på att domstol funnit namnbytetförenligt med barnets bästa. Det gäller dels då barnunder står under vårdnad av endast den ena avföräldrarna men bär den andras efternamn och villbyta detta utan att den andra lämnar samtyckedärtill (6 §), dels då adoptivbarn vill imotsvarande fall byta efternamn (7 §) och dels dåfosterbarn vill byta till fosterföräldrarnas namn (8§).Beslut av skattemyndigheten får överklagas hosallmän förvaltningsdomstol. Den som inte är nöjd medförvaltningsdomstolens beslut får överklaga det tillkammarrätten, varvid krävs prövningstillstånd.Patent- och registreringsverkets beslut fåröverklagas till Patentbesvärsrätten. Kammarrättensoch Patentbesvärsrättens beslut enligt namnlagenkan, under vissa förutsättningar, överklagas tillregeringsrätten.För den som är gäller att anmälan elleransökan i mål eller ärende enligt namnlagen skallgöras av barnets vårdnadshavare. Om barnet fyllt 12år krävs samtycke av barnet. Kravet på samtyckegäller dock inte när barnet är varaktigt förhindratatt lämna samtycke på grund av något psykiskt ellerfysiskt handikapp (48 §).Särskilda bestämmelser om s.k. könsbyte finns ilagen (1972:119) om fastställelse avkönstillhörighet i vissa fall. Av 1 § följer att densom sedan ungdomen upplever att han tillhör ettannat kön än det som framgår av folkbokföringen ochsedan avsevärd tid uppträder i enlighet härmed samtmåste antas även leva i en sådan könsrollkan efter egen ansökan få fastställt att han tillhördet andra könet. En sådan fastställelse kan meddelasendast om sökanden fyllt och undergåttsterlisering eller av annan orsak saknarfortplantningsförmåga. Enligt lagens 3 § får sådanfastställelse meddelas endast för ogift svenskmedborgare. I 4 § finns regler om ingrepp ikönsorganen efter särskilt tillstånd.Enligt 5 § prövar frågor omfastställelse enligt 1 och 2 §§ och tillstånd enligt4 §. Prövningen föregås av en omfattande utredningsom kan pågå och som bl.a. innefattarpsykiatriska, psykologiska och somatiskabedömningar. Enligt uppgift behandlas årligenomkring 15-20 ansökningar om fastställelse avkönstillhörighet.Enligt Patent- och registreringsverkets ochpatentbesvärsrättens praxis gäller att en man intefår byta till ett kvinnligt förnamn och att enkvinna inte får byta till ett manligt förnamn. Ettsådant namnbyte anses strida mot 34 § namnlagen.Däremot medges byte till ett könsneutralt förnamn.Såvitt gäller transsexuella personer kanSocialstyrelsen under pågående utredning enligt 1972års lag i vissa fall meddela ett delbeslut för attanvändas i namnfrågan. Med stöd av ett sådant beslutär det möjligt att - om övriga förutsättningar äruppfyllda - byta till ett förnamn som är förknippatmed det andra könet. Detta gäller dock inte omsökanden visserligen genomgår viss behandling,exempelvis med hormoner, men inte avser att ellerkan få till stånd ett beslut om fastställelse avkönstillhörighet.MotionernaI motion L401 anför () att medborgarnaskall myndigförklaras och yrkar att skallbesluta att avskaffa namnlagen.Henrik () pekar i motion L457 på att mångainvandrare och flyktingar som kommit till Sverigeoch blivit svenska medborgare av olika skäl iblandväljer att byta namn. Enligt motionärens mening bördetta vara kostnadsfritt. I motionen anförs att detär kostnadsfritt för nyfödda barn att få ett namn,och motionären menar att invandrare och flyktingarbör ha samma utgångsläge. I motionen yrkas attriksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om namnbyte för nya svenskamedborgare.Stig Rindborg m.fl. (m) anser i motion L412 attnamnlagen och dess tillämpning innebär att man lagtolika skönhets- och moralaspekter på vilket namn somär möjligt att välja. Enligt motionärernas meninghar det visat sig att tillämpningen av dessaskönsmässiga regler blir ojämn och oförutsebar. Imotionen redovisas exempel som motionärerna anserstödjer påståendet. Vidare kritiserar motionärernaförbudet mot dubbelnamn. Enligt motionärernas meningär det inte skäligt att begränsa medborgarnasmöjligheter att själv välja vad de vill kalla sigeller att den som vill byta namn skall varautelämnad till en skönsmässig bedömning. Att intetillåta medborgarna att formellt heta vad de självaönskar kommer, enligt motionärernas mening, att ledatill ett dubbelspel där ett namn brukas vidkontakter med myndigheter och ett annat vid övrigatillfällen i livet. Motionärerna anser att det intefinns tillräckligt starka skäl för att hindramänniskor från att skapa de namn de önskar, vare sigdet gäller förnamn eller efternamn. I motionen yrkasatt begär att regeringen lägger framförslag till sådan ändring av namnlagen att endastimmaterialrättsligt skyddade värden skall begänsamedborgarnas möjligheter att själva välja sina namn.I motion L428 anför m.fl. (s) attnamnlagen varit förmål för diskussion vidåterkommande tillfällen - medanledning av svårigheter att föra dubbelnamn vidaretill sina barn och i samband med att nya namn integodkänts eftersom de uppfattas som främmande ellerstötande. Enligt motionärernas mening bör dennuvarande namnlagen förändras. Motionärerna anseratt lagen grundar sig på ett föråldrat synsätt pånamnets betydelse såväl ur familjerättsliga somvärderingsmässiga utgångspunkter. En utredning börkomma till stånd i syfte att ge utökad rätt förmedborgarna att själva få bestämma sitt och sinabarns namn. I motionen yrkas att riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om en liberalisering av namnlagen.Tasso Stafilidis m.fl. (v, fp, s, mp och c)aktualiserar i motion L441 vissa namnrättsliga ochandra spörsmål med anknytning till transsexuella. Imotionen sägs att man i praxis inte tillåter attpersoner som juridiskt sett är män byter tillkvinnliga förnamn och vice versa. Enligtmotionärernas mening finns inga rimliga skäl attförbjuda personer att bära ett visst förnamn för attdet förknippas med det andra könet. Den principiellafrågan påverkas inte av att det finns ett begränsatantal könsneutrala förnamn som är tillgängligaoavsett könstillhörighet. Att byta från manligt tillkvinnligt förnamn eller vice versa är, anförmotionärerna, inget som görs av okynne. Nuvarandebegränsingar i reglerna för förnamnsbyte minskarinte den stora allmänhetens valfrihet men denupplevs som en stor begränsning för mångatranssexuella. I motionen yrkas att riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om behov av ändring av namnlagen(yrkande 2). I motionen kritiseras vidare detförhållandet att det inte finns några regler om huren person som genomgått ett könsbyte skall kunna fåsin identitet retroaktivt ändrad i exempelvis betygoch anställningshandlingar. Det har, enligtmotionärerna, visat sig vara svårt för personer somgenomgått könsbyte att att få sådana handlingarändrade i efterhand. Motionärerna anser attproblemet inte bör avfärdas utan att regeringen böråterkomma med förslag till lagstiftning eller medförslag om hur problemet kan lösas utanlagstiftning. I motionen yrkas att riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om rättigheter till retroaktivtnamnbyte efter könsbyte (yrkande 3).Utskottets ställningstagandenVad först gäller motion L401 kan utskottet inteställa sig bakom yrkandet att namnlagen skallavskaffas, och utskottet avstyrker bifall tillmotionen.När det sedan gäller motion L457 vill utskotteterinra om att den gängse ordningen är att den somvill ha en ansökan prövad av en myndighet ellerdomstol har att betala en viss avgift, och dettaoavsett vilka skäl som ligger bakom ansökan. Någonanledning att göra undantag för ansökningar hosPatent- och registeringsverket i fråga om namnbytenföreligger inte. Utskottet har också tidigaremotsatt sig motionsledes framförda förslag om attnamnbyten hos skallvara avgiftsfria (bet. 1990/91:LU28). Till saken hörockså att Patent- och registreringsverketsverksamhet är avgiftsfinansierad.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L457.Inför ett ställningstagande till motionerna L412,L428 och L441 yrkande 2 vill utskottet först erinraom att namnlag kom till efter en omfattandedebatt om och en ingående prövning av vilkaprinciper som skulle ligga till grund för en nynamnlag. Lagen fick sin slutliga utformning underberedningen i lagutskottet (bet. LU 1981/82:41).Namnlagsutredningens förslag kännetecknades av attdet gav större utrymme än lag åt enskildaatt själva bestämma vilket namn de skall ha. var det allmännas intresse avnamnstabilitet inte lika framträdande som tidigaremed hänsyn till att systemet med personnummer måsteanses vara ett säkert identifikationsmedel. En annanviktig omständighet som låg till grund förutredningsförslaget var att skapa ökad jämställdhetmellan kvinnor och män. Utredningens förslag utgickvidare från att man inte i namnrättsligt hänseendebör göra några skillnader mellan barn vars föräldrarär gifta med varandra och barn vars föräldrar inteär det.Utredningens förslag väckte en livlig debatt underremissbehandlingen. De grundtankar som bar uppförslaget stöddes av flertalet remissinstanser.Många ansåg dock att utredningen i alltför hög gradrenodlat dessa tankar på bekostnad av andraintressen som också är beaktansvärda. Bl.a.kritiserades utredningens avvägningar mellan detallmännas intresse av namnstabilitet och deenskildas önskemål om att fritt kunna välja namn. Deremissinstanser som var kritiska ansåg attpersonnummer varken kan eller bör ersätta individ-ens namn som identifikationsmedel. Från några hållpåpekades att det inte heller fanns anledning attfrämja det intresse som vissa enskilda personer,särskilt vid olika former av ekonomisk brottslighet,kan ha av att tid efter annan upptäda under olikanamn. Åtskilliga remissinstanser framhöll vidare attutredningens förslag om familjerättsliga namnförvärvpå ett alltför radikalt sätt bröt mot dennamntradition som var fast rotad i vårt land.I proposition 1981/82:156 anfördedepartementschefen att en persons namn i första handhar betydelse för den enskilde själv. Enutgångspunkt för en reform av namnlagstiftningen bördärför vara, anförde departementchefen, att denenskilde i så stor utsträckning som möjligt fårbestämma vilket namn han eller hon skall ha. Den sominte längre vill bära ett visst efternamn bör också,framhöll departementschefen, på ett enkelt sättkunna byta detta till ett namn som han eller honföredrar.Huvudinvändningarna i de med anledning avpropositionen väckta motionerna var att ettgenomförandet av lagsförslaget skulle försvagafamiljegemenskapen och släktsamhörigheten och därmedytterligare förstärka många människors, inte minstbarnens, känsla av otrygghet och rotlöshet isamhället. Förslaget skulle också, om detgenomfördes, komma att på ett beklagigt sätt brytamed gamla traditioner. Kritiken sköt bl.a. in sig påatt förslaget utformats så att det öppnade möjlighettill att alla medlemmar i en familj kan ha olikaefternamn.