bet · GO01JuU14 · 2001-03-06 00:00:00 — Departementet räknar med attkunna presentera en promemoria i ämnet under vårenår 2001.Det pågående arbetet bör inte föregripas.Utskottet föreslår att avslår motionernaJu707 och Ju805.Brott mot poliser m.fl. i deras tjänsteutövningI motion Ju708 (m) begärs att skyddet för poliser,åklagare och andra personer som i sintjänsteutövning utsätts för våld, hot om våld ochkränkningar skall förstärkas.Den som med våld eller hot om våld förgriper sigpå någon i hans myndighetsutövning eller för atttvinga honom från åtgärd däri eller hämnas för sådanåtgärd döms för våld eller hot mot tjänsteman tillfängelse i högst eller, om brottet är ringa,till böter eller fängelse i högst sex månader.Detsamma gäller om någon förgriper sig mot den somtidigare har utövat myndighet för vad denne därigjort eller underlåtit (17 kap. 1 § ).Även andra brott kan bli aktuella för den som pånågot sätt förgriper sig på t.ex. en polis i hanstjänsteutövning.Den praxis som finns på området visar attdomstolarna ser allvarligt på våld och hot mottjänstemän. har t.ex. uttalat atten icke frihetsberövande påföljd för sådant brott -frånsett ringa fall - i regel bör komma i frågaendast när den brottsliges personliga förhållandentalar för det med särskild styrka (NJA 1984 s. 898).Det kan i sammanhanget nämnas att regeringen den 1februari 2001 beslutade att till Lagrådet remitteraett förslag om ersättning för ideell skada. Enligtförslaget skall en tydligare regel omkränkningsersättning införas i skadeståndslagen.Vidare skall det i lagen anges vad som särskiltskall beaktas när sådan ersättning bestäms.Regeringen förespråkar i motiven till bestämmelsenen något förstärkt rätt till kränkningsersättningför sådana yrkesgrupper som är särskilt utsatta förbrott i tjänsten, t.ex. poliser.Utskottet konstaterar att såväl straffskalan förvåld och hot mot tjänstemän som rättspraxis påområdet återspeglar allvaret i denna typ avbrottslighet. Något behov av att skärpa destraffrättsliga bestämmelserna på området finns förnärvarande inte. Utskottet föreslår att riksdagenavslår motion Ju708.Övergrepp i rättssakI motion Ju930 (m) yrkas att straffet för övergreppi rättssak skall skärpas och anpassas till vad somgäller för mened.Enligt 17 kap. 10 § gäller att densom med våld eller hot om våld angriper någon föratt denne gjort anmälan, fört talan, avlagtvittnesmål eller annars vid förhör avgivit utsagahos en domstol eller annan myndighet eller för atthindra någon från en sådan åtgärd, döms förövergrepp i rättssak till böter eller fängelse ihögst . Detsamma skall gälla, om man med någonannan gärning, som medför lidande, skada ellerolägenhet, eller med hot om en sådan gärningangriper någon för att denne avlagt vittnesmål ellerannars avgivit utsaga vid förhör hos en myndigheteller för att hindra honom från att avge en sådanutsaga. Är brottet grovt, döms till fängelse, lägstett och högst sex år.Paragrafen erhöll sin nuvarande avfattning genomlagstiftning (prop. 1996/97:135, bet.1996/97:JuU19, rskr. 218, SFS 1997:389). Deändringar som då gjordes innebar att straffmaximumför normalgraden av brottet höjdes från ett till tvåårs fängelse, under det att straffminimum för grovtbrott höjdes från sex månaders till fängelseoch straffmaximum från fyra till fängelse.Att under laga ed lämna osann uppgift ellerförtiga sanningen bestraffas enligt 15 kap. 1 §brottsbalken som mened. Straffet är fängelse eller, om brottet är ringa, böter ellerfängelse . Är brottet grovt, ärstraffet fängelse, lägst två och högst åtta år.Utskottet har behandlatmotioner med liknande önskemål som de nu aktuella,senast under /2000. Utskottet föreslogdå att skulle ge regeringen följande tillkänna. De gärningar som faller under rubriceringenövergrepp i rättssak utgör angrepp på självarättsordningen. Det finns därför starka skäl att seallvarligt på sådana gärningar, och utskottet anseratt tiden nu är mogen att låta ett strängare synsättkomma till uttryck vid utformningen av straffskalanför övergrepp i rättssak. Enligt utskottetsuppfattning kan en jämförelse göras medmenedsbrottet som också avser gärningar som hotarrättssäkerheten och förutsättningarna för att skiparätt. Övergrepp i rättssak bör tillmätas sammastraffvärde som mened och straffskalan för detförstnämnda brottet bör utformas i enlighet härmed.Det får ankomma på regeringen att låta utarbeta ochtill återkomma med ett lagförslag omskärpning av straffet för övergrepp i rättssak avdenna innebörd (bet. 1999/2000:JuU7 s. 21 f).Riksdagen biföll utskottets förslag (rskr.1999/2000:129).Regeringen har uppdragit åt Kommittén omstraffansvar för organiserad brottslighet, m.m. attbereda frågan. Kommittén har i sitt betänkandeOrganiserad brottslighet, hets mot folkgrupp, hetsmot homosexuella, m.m. - straff-ansvarets räckvidd(SOU 2000:88) föreslagit att straffskalan förövergrepp i rättssak skall anpassas tillstraffskalan för mened. Kommittén uttalar också attmycket starka skäl, liksom är fallet beträffandebrottet mened, talar för att fängelse skall väljassom påföljd för övergrepp i rättssak (s. 260 f).Som anförts ovan bereds betänkandet för närvarandei Justitiedepartementet.Utskottet konstaterar att regeringen, på uppdragav , bereder ett förslag som tillgodosermotionärernas önskemål. Mot den bakgrunden föreslårutskottet att avslår motion Ju930 i nubehandlad del.VarusmugglingI motion Ju704 (m) begärs att en särskildsmugglingsavgift skall införas för ägare av fordon,i vilka smuggelgods anträffas. I motion Ju720 (s)begärs en ordning med skärpta straff förvarusmuggling innebärande att ägaren respektiveföraren av det fordon, i vilket smuggelgodsanträffas, skall åläggas strikt ansvar för brottet.Fordonet, som fraktar smuggelgods, bör enligtmotionärernas uppfattning förverkas.En översyn av smugglingslagstiftningen har nyligengjorts (prop. 1999/2000:124, bet. 2000/01:JuU2,rskr. Lagen (1960:418) om straff förvarusmuggling ersattes därvid från och med den 1januari 2001 av lagen (2000:1225) om straff försmuggling (smugglingslagen).I likhet med den tidigare lagstiftningen krävs föratt en gärning skall vara straffbar attgärningsmannen handlat med uppsåt eller, i vissafall, av grov oaktsamhet. Gärningsmannen skallalltså ha förfarit på ett sätt som uppfyller de iden tillämpliga paragrafen uppställda objektivaförutsättningarna för straffansvar, och förfarandetskall ha skett med den grad av subjektiv insikt somkrävs enligt det enskilda straffbudet. En person somär ägare till eller förare av ett fordon, i vilketsmuggelgods anträffas, kan alltså inte straffasenbart i sin egenskap av ägare eller förare.När det gäller förverkande finns bestämmelser i16-18 §§ smugglingslagen. I korthet innebär dessaatt en vara som har varit föremål för brott enligtsmugglingslagen eller en sådan varas värde skall, omdet inte är uppenbart oskäligt, förklaras förverkad.Även utbyte av brott enligt lagen samt ersättning avomkostnader vid utförande av brott kan förverkas.Slutligen får även egendom som har använts somhjälpmedel vid brott enligt smugglingslagenförverkas, om förverkandet behövs för att förebyggabrott enligt lagen eller det annars finns särskildaskäl för det.Det kan i sammanhanget nämnas att det vid sidan avsmugglingslagen finns annan lagstiftning sominnehåller påföljder av olika slag vid överträdelserav införsel- och utförselregleringar. Så finns t.ex.i lagen (1994:1565) om beskattning av vissprivatinförsel bestämmelser om beskattning avalkoholdrycker och tobaksvaror som en enskild personhar förvärvat i ett annat EU-land för personligtbruk och själv transporterat till . I denlagen finns också bestämmelser om straff för den somunderlåter att deklarera sådana varor samtbestämmelser som, i vissa fall, ger möjlighet attomhänderta och förverka införda varor. Vidare finnsenligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll avtransporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror ochmineral-oljeprodukter bestämmelser som ger tullenmöjlighet att i vissa fall utföra kontroller avyrkesmässiga transporter. I lagen finns ocksåbestämmelser om påföljder som kan påförastransportören och upplagshavaren om de intefullgjort sina skyldigheter enligt lagen, samtbestämmelser om omhändertagande och förverkande avvarorna i transporten.Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkandenav motsvarande innebörd som de nu aktuella, senastvid /2000. Utskottet vidhöll då sinatidigare uttalanden i frågan, nämligen följande.Ansvar för brott förutsätter i svensk rätt normaltsett att gärningsmannen handlat uppsåtligen eller,när det särskilt angivits, av oaktsamhet. En bärandetanke bakom kravet på att gärningsmannen skall hahandlat uppsåtligen eller av oaktsamhet kan sägasvara att endast den som haft möjlighet att rätta sigefter lagen, men inte gjort det, skall kunnastraffas. Ett strikt ansvar för varusmuggling av detslag som förordades i den då aktuella motionen var,enligt utskottets mening, oförenligt medgrundläggande straffrättsliga principer. När detgällde förverkande av fordon som fraktat smuggelgodsgav, betonade utskottet, gällande lag vidsträcktamöjligheter (bet. 1999/2000:JuU7 s. 31 f).Utskottet konstaterar att en översyn avsmugglingslagen gjorts. Den straffrättsligaregleringen synes härvid ha givits en lämpligutformning. Som utskottet tidigare framhållit är ettstrikt ansvar för varusmuggling oförenligt medgrundläggande straffrättsliga principer. Endast densom har haft möjlighet att rätta sig efter lagen meninte gjort det skall kunna göras ansvarig föröverträdelser av denna. Vad gäller förverkande avfordon som fraktat smuggelgods ger den nyasmugglingslagen, i likhet med tidigare lagstiftning,vidsträckta möjligheter. Mot bakgrund av det anfördaföreslår utskottet att avslår motionernaJu704 och Ju720.TrafikbrottRattfylleriI motion T211 (fp) efterfrågas en s.k. nollgräns vidrattfylleri.Enligt 4 § första stycket trafikbrottslagen(1951:649) skall den dömas för rattfylleri som förett motordrivet fordon eller en spårvagn efter attha förtärt alkoholhaltiga drycker i så stor mängdatt alkoholkoncentrationen under eller efter färdenuppgick till i hans blod eller 0,10milligram per liter i hans utandningsluft.För rattfylleri döms också, enligt paragrafensandra stycke, den som för ett motordrivet fordoneller en spårvagn efter att ha intagit narkotika somavses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stormängd att det under eller efter färden finns någotnarkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dockinte om narkotikan intagits i enlighet med läkareseller annan behörig receptutfärdares ordination.Av tredje stycket i samma paragraf framgår attäven den som vid förandet av ett motordrivet fordoneller en spårvagn är så påverkad av alkoholhaltigadrycker att det kan antas att han eller hon inte påbetryggande sätt kan föra fordonet skall dömas förrattfylleri. Detsamma gäller om föraren är likapåverkad av något annat medel (s.k. klinisktrattfylleri).Straffet för rattfylleri är böter eller fängelse ihögst sex månader.Är brottet grovt, skall föraren enligt 4 a §trafikbrottslagen dömas för grovt rattfylleri tillfängelse i högst . Vid bedömande av om brottetär grovt skall särskilt beaktas om föraren har haften alkoholkoncentration som uppgått till minst 1,0 %i blodet eller per liter iutandningsluften, om föraren annars har varitavsevärt påverkad av alkohol eller något annat medeleller om framförandet av fordonet har inneburit enpåtaglig fara för trafiksäkerheten.Frågan om promillegränsen för alkohol vidrattfylleri övervägdes i samband med 1990 årsändringar i rattfyllerilagstiftningen. Utskottetuttalade därvid följande med anledning avmotionsyrkanden om bl.a. nollgräns.En utgångspunkt var att alkohol och trafik intehörde ihop. Också lagstiftningen borde - inom ramenför rättssäkerhetens krav - förmedla dettapedagogiska budskap. Även om det fanns skäl attsänka den dåvarande gränsen, borde detta ske med denåterhållsamhet som grundläggande straffrättsligaprinciper påbjöd. Utskottet underströk attstrafflagstiftning i princip är ett medel som skallanvändas endast mot gärningar som är klart skadligaeller farliga för enskilda eller för samhället, ochför att utvidga det straffbara området skall detkrävas mycket starka skäl. Redan den av utskottetförordade sänkningen (från 0,5 till ) innebaren kraftig utvidgning av det straffbara området, ochen ytterligare utvidgning, som förordades i några avmotionerna, skulle medföra att det kriminaliseradeområdet utvidgades i en omfattning som inte varmotiverad från trafiksäkerhetssynpunkt. Enytterligare utvidgning skulle också möta kraftigaerinringar med hänsyn till vikten av att rationelltutnyttja rättsväsendets knappa resurser. Iförlängningen låg här också en kriminalpolitisktsett allvarlig fara för upprätthållandet av denallmänna laglydnaden. Utskottet avstyrkte med detanförda införande av en absolut nollgräns vidbilkörning (bet. 1989/90:JuU2 s. 18 f).Utskottet har senast vid /2000 haftatt ta ställning till ett motionsyrkande omnollgräns vid rattfylleri. Utskottet avstyrktemotionen med hänvisning till sina tidigareuttalanden i frågan (bet. 1999/2000:JuU7 s. 35f).Utskottet vidhåller sina tidigare uttalanden ifrågan. Utskottet vill i sammanhanget ocksåframhålla den införda lagstiftningen omatt den som för ett motordrivet fordon efter att haintagit narkotika i så stor mängd att det undereller efter färden finns något narkotiskt ämne kvari blodet normalt skall dömas för rattfylleri. Dennabestämmelse innebär i princip en nollgräns vidbilkörning under narkotikapåverkan. Undantag görsendast om narkotikan intagits i enlighet med läkareseller annan behörig receptutfärdares ordination. Meddet anförda föreslår utskottet att avslårmotion T211 i nu behandlad del.Vårdslöshet i trafikI motion Ju726 (s) begärs en översyn avtillämpningen av 1 § trafikbrottslagen. Enligtmotionären har införandet av rekvisitet "i väsentligmån" i paragrafen lett till brister itrafiklagstiftningen.Av 1 § trafikbrottslagen följer att vägtrafikant,den som för spårvagn eller den som någon annanstansän på väg för motordrivet fordon skall dömas förvårdslöshet i trafik om han eller hon i väsentligmån brister i den omsorg och varsamhet som tillförekommande av trafikolycka betingas avomständigheterna. Påföljden för gärningen skallbestämmas till dagsböter.Paragrafen erhöll sin nuvarande avfattning genomlagstiftning (prop. 1994/95:23, bet. JuU2,rskr. 40, SFS 1994:1416). Den ändring som gjordesinnebar att det straffbara området för vårdslöshet itrafik inskränktes från och med den 1 januari 1995.Anledningen till inskränkningen var att ansvar förvårdslöshet i trafik skulle förbehållas sådanabeteenden i trafiken som är att betrakta somvårdslösa i egentlig mening. Detta innebar ettkraftigare understrykande av att det trafikfarligabeteendet verkligen skall vara täckt i subjektivthänseende. Sålunda skulle från det straffbaraområdet för vårdslöshet i trafik undantas sådanaförfaranden där trafikanten, på grund av tillfälligouppmärksamhet eller bristande förmåga, gjort enfelbedömning av trafiksituationen. Likaså borde renamanövreringsmisstag normalt inte leda till ansvar(prop. s. 57 f).Utskottet vill inledningsvis framhålla att en avtankarna bakom inskränkningen av det straffbaraområdet var att effektivisera brottsbekämpningengenom att polis och åklagare skulle kunna användasina resurser på ett mer ändamålsenligt sätt. Dettasynes också ha blivit effekten av ändringen. Endastsådana trafikfarliga beteenden som är vårdslösa iegentlig mening är nu straffbara. Däremot kvarstårnaturligtvis den civilrättsligaskadeståndsskyldighet som åvilar den som orsakat entrafikolycka oavsett om vårdslösheten når straffbarnivå eller inte. Utskottet ser inte skäl att förnärvarande initiera en översyn av tillämpningen av 1§ trafikbrottslagen. Motion Ju726 bör därför avslås.Frågor om straffPsykiskt störda lagöverträdareI motion Ju703 (fp, c) efterfrågas ett förslag tillny lagstiftning som tillgodoser att psykiskt stördalagöverträdare verkligen får adekvata påföljder försina brott. I motion Ju729 (s) begärs attbrottslingar som döms till sluten psykiatrisk vårdsom huvudregel ges en tidsangivelse avseende denminsta strafftid som skall avtjänas. Om patiententillfrisknar innan den fastställda tiden utgår skallhan kunna överföras till vanligt fängelse förresterande del av vårdtiden.Enligt 30 kap. 6 § får en person somhar begått ett brott under påverkan av en allvarligpsykisk störning inte dömas till fängelse. Ompåföljden inte bedöms kunna stanna vid böter ochpersonen alltjämt lider av en allvarlig psykiskstörning kan han emellertid under vissaförutsättningar överlämnas till rättspsykiatriskvård enligt 31 kap. 3 § . Finns det tillföljd av den psykiska störningen risk för att hanåterfaller i brottslighet av allvarligt slag fårrätten härvid besluta att vården skall vara förenadmed särskild utskrivningsprövning.Regeringen fattade beslut om atttillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté meduppdrag att utreda frågor om ansvar och påföljderför psykiskt störda lagöverträdare (dir. 1999:39).Kommittén skall lämna förslag till en reformeradreglering av det straffrättsliga ansvaret samtformerna för ingripanden mot denna grupp avlagöverträdare. Reformen skall syfta till attåstadkomma en ordning som innebär att psykisktstörda personer som begår brott och som ärstraffrättsligt ansvariga också kan dömas till enpåföljd som tillgodoser kravet på ett rimligtingripande med hänsyn till det begångna brottet,samt att psykiatrin inte skall bära ett ansvar förstraffrättsliga aspekter eller behovet avsamhällsskydd än som motiveras avett vårdbehov. Uppdraget skall redovisas tillregeringen senast vid utgången av år 2001.Utskottet har tidigare prövat motionsönskemål medliknande innehåll, senast år 2000.Utskottet anförde därvid att det kände förståelseför motionärernas synpunkter. Enligt utskottet vardet av stor vikt att de starka skyddsintressen somföreligger tillgodoses. Även andra intressen gör sigdock gällande i fråga om psykiskt stördalagöverträdare. Så måste t.ex. de psykiskt stördapersonernas vårdbehov beaktas. Utskottet ansågdärför att det, om en ny ordning skall införas ifråga om behandlingen av psykiskt stördalagöverträdare, var av vikt att alla de krav pårättvisa, humanitet och samhällsskydd som i dettasammanhang gör sig gällande beaktades. Mot denbakgrunden var det, anförde utskottet, positivt attregeringen hade tillkallat en kommitté med uppdragatt föreslå de förändringar som bedöms nödvändiga ipåföljdssystemet för denna grupp av lagöverträdare.Kommitténs arbete borde enligt utskottets meningavvaktas (yttr. 1999/2000:JuU3y s. 2 f).Utskottet anser alltjämt att kommitténs arbete böravvaktas. bör därför avslå motionernaJu703 och Ju729.LivstidsstraffetFlera motioner berör frågan om livstidsstraffetskall behållas eller inte. I motionerna Ju702 (mp)och Ju933 (fp) begärs att livstidsstraffet skallersättas med tidsbestämda straff. I motionerna Ju706(v), Ju710 (kd) och Ju921 (c) begärs att regeringentillsätter en utredning om förutsättningarna attersätta livstidsstraffet med tidsbestämda straff.Fängelse på livstid stadgas ,förutom för vissa av brotten i 22 kap. brottsbalkenom landsförräderi m.m., för ett fåtal brott, bl.a.för mord, grov mordbrand, grov allmänfarligödeläggelse, grovt spioneri och folkmord.Regeringen kan av nåd tidsbestämma ettlivstidsstraff. Längden av de tidsbestämda straffenhar ökat något. Detta kanförklaras bl.a. av behovet att anpassa de omvandladestraffen till de straffskärpningsregler för återfalli brott och vid flerfaldig brottslighet som numerafinns. En viktig förklaring ligger också i atttidsbestämningen av livstidsstraffen iallt högre grad kommit att ske efter en, i varjeenskilt fall, individuell prövning avomständigheterna kring det begångna brottet och dendömdes personliga förhållanden. Efter det attstraffet tidsbestämts tillämpas reglerna omvillkorlig frigivning i vanlig ordning.Under åren 1990-2000 tidsbestämdes 20livstidsstraff. Av dessa frigavs en personomedelbart på grund av hälsoskäl. Av de återståendefick två sina straff omvandlade till fängelse ,tre fick sina straff omvandlade till fängelse ,fyra fick sina straff omvandlade till fängelse 18år, en fick sitt straff omvandlat till fängelse 18år och , två fick sina straff omvandladetill fängelse , två fick sina straff omvandladetill , en fick sitt straff omvandlat tillfängelse , tre fick sina straffomvandlade till fängelse och en fick sittstraff omvandlat till fängelse 25 år.Antalet intagna med livstidsstraff var i januari2001 ca 100.Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden som de nu aktuella (se senast bet.1999/2000:JuU7 s. 29 f). Utskottet vidhöll då sintidigare inställning att det fanns ett behov av attkunna döma till fängelse på livstid vid särskiltgrova brott.Regeringen har därefter, ,beslutat att tillsätta en särskild utredare somskall utarbeta förslag till en ny ordning förprövning av frigivning av livstidsdömda (dir.2000:85). Utredaren skall lämna förslag till hur ettsystem bör utformas som innebär en skyldighet för ennämnd, domstol eller annat organ att pröva frågan omvillkorlig frigivning skall ske av personer dömdatill livstidsstraff efter en viss tids avtjänande.Uppdraget avser såväl frågan om kriterier för sådanfrigivning som hur prövningsförfarandet skall varautformat. Utredaren bör t.ex., med utgångspunktbl.a. i de omständigheter som regeringen i dagbeaktar inför en tidsbestämning av livstidsdömda,ange vilka kriterier som skall beaktas vid enfrigivningsprövning. Utredaren skall också redovisaför- och nackdelar med en överflyttning av frågor omfrigivning från livstidsstraffet från regeringentill ett annat organ.Utredarens förslag skall vara inriktat på attförbättra förutsebarheten för kriminalvården och delivstidsdömda, främst för att verkställighetstidenbättre än skall kunna användas effektivt ochändamålsenligt och tidigt inriktas påfrigivningsförberedande åtgärder. En annangrundläggande målsättning skall vara att genomsystemets utformning stärka den livstidsdömdesrättssäkerhet, trots att straffet per definition ärtidsobestämt.Den nya ordningen skall inte inskränka regeringensgrundlagsfästa rätt att benåda en livstidsdömdperson, men den praktiska betydelsen avbenådningsrätten bör minska när prövningsorganetsobligatoriska prövning av frigivningsfrågorinträder.Uppdraget skall redovisas till regeringen senastden 31 mars 2002.Utskottet konstaterar att regeringen nyligentillsatt en utredare som skall utarbeta ett förslagtill en ny ordning för prövning av frigivning avlivstidsdömda. Förslaget skall utgå från att ennämnd, domstol eller annat, från regeringenfristående, organ efter en viss tids avtjänandeskall pröva om den livstidsdömde skall frigesvillkorligt. Syftet med uppdraget är att förbättraförutsebarheten såväl för kriminalvården, som för delivstidsdömda. Enligt utskottet bör utredarensarbete inte föregripas. Utskottet föreslår attriksdagen avslår motionerna Ju702, Ju706, Ju710,Ju921 och Ju933 i nu behandlade delar.Återfall i brottI motion Ju933 (fp) begärs att personer som vidupprepade tillfällen återfaller i brottslighetskall, successivt och systematiskt, dömas till alltlängre fängelsestraff. I motionerna Ju911 (m) ochJu928 (m) efterfrågas en ordning som innebär att dendömde alltid skall erhålla maxstraffet för brottetnär han återfaller i likartad brottslighet förtredje gången.Det finns i det nuvarande påföljdssystemetmöjlighet att beakta återfall i brott på olika sätt.Enligt 30 kap. 4 § får rätten som ettskäl att välja fängelse, i stället för en ickefrihetsberövande påföljd, beakta att den tilltaladetidigare gjort sig skyldig till brott.Vidare skall rätten normalt sett, om den som ärvillkorligt frigiven från ett fängelsestraffåterfaller i brott , förverka denvillkorligt medgivna friheten eller del av denna (34kap. 4 § ).Om det förhållandet att en person har återfallit ibrott inte tillräckligt kan beaktas genompåföljdsvalet eller genom förverkande av villkorligtmedgiven frihet skall rätten vid straffmätningen,utöver brottets straffvärde, beakta återfallet (29kap.