bet · GO01JuU12 · 2001-02-15 00:00:00 — Motioner från allmänna motionstiden Utskottets förslag till riksdagsbeslut I detta ärende behandlar utskottet ett antalmotioner som väckts under den allmänna motionstidenår . Motionerna rör frågor om kriminalvård,bl.a. behandlingsmetoder och permissioner.Utskottet hänvisar till gällande regelverk ochpågående utvecklings- och beredningsarbete.Utskottet föreslår att avslår samtligamotioner.I ärendet finns sex reservationer, varav tre från(m), två från (m, kd, fp) och en från (m, kd, c,fp). Vidare finns fem särskilda yttranden, varav tvåfrån (m), ett från (m, kd, c, fp), ett från (m, kd,c) och ett från (c). Motioner från allmänna motionstiden 2000/01:Ju502 av och () vari yrkas: tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförs omförsök med GPS-övervakning av permittenter medfotboja.2000/01:Ju505 av och () vari yrkas: tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförs omskärpta permissionsregler för livstidsdömda ochdömda till längre fängelsestraff.2000/01:Ju506 av () vari yrkas:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om behovet av en översyn avden rättspsykiatriska vården.2000/01:Ju507 av () vari yrkas:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om en översyn av hanteringenav permissioner för interner dömda för grova brott.2000/01:Ju508 av och () vari yrkas1. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om att utländskamedborgare som begått brott i skall utvisasför att avtjäna sina straff i hemlandet.2000/01:Ju509 av och () vari yrkas: tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförs omkvarhållande av medel som täcker kostnaderna för denavvisades hemresa.2000/01:Ju510 av m.fl. (kd) variyrkas: begär att regeringen ser överlekmannaarvodet för övervakare i enlighet med vad imotionen anförs.2000/01:Ju513 av m.fl. (s) vari yrkas:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om systemet med"brandmansfångar".2000/01:Ju516 av () vari yrkas:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om bristen pålekmannaövervakare.2000/01:Ju517 av och () vari yrkas1. tillkännager för regeringen som sinmening vad som i motionen anförs om vikten avbehandling i kombination med fängelsestraff när detgäller pedofiler.2000/01:Ju518 av m.fl. (s) vari yrkas:Riksdagen tillkännager för regeringen som sin meningvad i motionen anförs om kostnadsfördelning förrättspsykiatrisk vård.2000/01:Ju710 av m.fl. (kd) variyrkas2. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om att införa en plandär särskilda avdelningar inrättas för livstidsdömdatills livstidsstraffsfrågan har utretts.2000/01:Ju911 av m.fl. (m) vari yrkas8. begär att regeringen lägger framförslag om att medicinering skall vara ett villkorvid villkorlig frigivning av sexualförbrytare ienlighet med vad som anförs i motionen.12. begär att regeringen lägger framförslag till en ny verkställighetslagstiftning ienlighet med vad som anförs i motionen.16. begär att regeringen lägger framförslag till lagstiftning rörande elektroniskintensivövervakning av permissioner och frigångar.2000/01:Ju913 av m.fl. (kd) vari yrkas15. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om behovet avindividuella handlingsplaner inom kriminalvården.20. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om farmakologisk ochmotivationsbehandling för sexualbrottsdömda.2000/01:Ju928 av m.fl. (m) vari yrkas3. (delvis) begär att regeringen läggerfram lagförslag om höjda krav på skötsamhet m.m. somen förutsättning för villkorlig frigivning samtmöjlighet till särbehandling av unga lagöverträdare.11. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om återrapportering omgenomförande av vårdplaner fastställda av domstol.13. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om att sättaallmänhetens skyddsbehov före den intagnes behov avvistelser utanför anstalt.14. begär att regeringen lägger framförslag om intensivövervakning av permissioner medhjälp av elektronisk fotboja.2000/01:Ju929 av m.fl. (m) vari yrkas16. begär att regeringen lägger framförslag till ändring avverkställighetslagstiftningen i enlighet med vad somanförs i motionen. I detta betänkande behandlar utskottet ett antalmotioner som rör kriminalvårdsfrågor. Motionerna harväckts under den allmänna motionstiden år 2000.En ny verkställighetslagI motionerna Ju911 och Ju929 (båda m) begärs attregeringen tar initiativ till en nyverkställighetslag.I proposition 1997/98:95 Ändringar ikriminalvårdslagstiftningen, m.m. övervägderegeringen förslag till en nylag om verkställighet av fängelsestraff (SOU1993:76). Regeringen gjorde därvid bedömningen attdet då inte fanns anledning att lägga fram någotförslag om en ny verkställighetslag.Utskottet konstaterade vid behandlingen avpropositionen att det i och för sig fanns en delomständigheter som talade för en ny lag omverkställighet av fängelsestraff. Här tänkteutskottet bl.a. på de förändringar som hade skettnär det gäller verkställighetsinnehållet. En ny lagkrävde dock enligt utskottet en mer genomgripanderedaktionell översyn av bestämmelserna i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Vidarehade kriminalvårdens verksamhet efter det attFängelseutredningens arbete avslutats genomgått enhel del förändringar, både organisatoriskt och vadgällde den närmare utformningen av verkställighetensinnehåll. Detta innebar enligt utskottetsuppfattning att ytterligare överväganden i frågankrävdes. Därtill konstaterade utskottet att någramer påtagliga tillämpningsproblem inte hade visatsig såvitt avsåg regleringen i KvaL. Utskottetdelade därför regeringens uppfattning att det justdå inte borde läggas fram något förslag om en ny lagom verkställighet. Utskottet var inte heller berettatt förorda att ett ytterligare utredningsarbetesattes i gång (bet. 1997/98:JuU19 s. 7).När utskottet senast behandlade denna fråga undervåren 2000 (bet. 1999/2000:JuU15 s. 3 f) noteradeutskottet att frågan om en ny verkställighetslagskulle övervägas i samband med att en systematiskoch redaktionell översyn av KvaL görs. Utskottetanförde, i likhet med tidigare uttalanden, att detfinns en del omständigheter som talar för en ny lagom verkställighet av fängelsestraff. Utskottet ansågemellertid att det förestående arbetet inte bordeföregripas.Utskottet har inhämtat att frågan om direktiv sådan översyn bereds i medinriktning på ett beslut år 2001.Utskottet anser att resultatet av den aviseradeöversynen bör avvaktas. bör avslåmotionerna Ju911 och Ju929 i dessa delar.Verkställighetsinnehållet för sexualbrottsdömda, m.m.I motionerna Ju517 (m), Ju911 (m) och Ju913 (kd)framställs bl.a. önskemål om att farmakologiskbehandling som syftar till att minska sexualdriftenskall gälla som villkor för villkorlig frigivning avpersoner som dömts för sexualbrott.Dagens regler innebär att det inte finns någonmöjlighet att ställa villkor för frigivningen.Däremot kan den lokala kriminalvårdsmyndighetenbesluta att den frigivne skall ställas underövervakning (26 kap. 11 § ). besluta att den dömde skalliaktta vissa föreskrifter , dvs. dentid som motsvarar den återstående strafftiden, dockminst (26 kap. 15 och 16 §§ samma balk). Härhandlar det bl.a. om nykterhetsvård eller annan vårdeller behandling.Såvitt gäller själva behandlingen inomkriminalvården finns bestämmelser i . En intagenskall enligt 10 § KvaL ges möjlighet till lämpligsysselsättning som främjar utsikterna för honom attefter frigivningen inordna sig i samhället, t.ex.särskilt anordnad verksamhet som syftar till attmotverka brott. En intagen som har behov avmedicinskpsykologisk eller någon annan särskildbehandling skall också beredas sådan, om det kan skemed hänsyn till anstaltstidens längd och denintagnes förutsättningar.Enligt 12 § KvaL är en intagen normalt skyldig attdelta i den verksamhet och ha den sysselsättning somanvisas honom. Att delta i anvisad programverksamhetär således obligatoriskt. Medicinsk behandlingdäremot kan, liksom eljest inom samhället, normaltendast ges på frivillig grund. Undantag härvidlag ärden behandling som kan ske med stöd av lagen(1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård.Kriminalvårdsstyrelsen har på regeringens uppdragkartlagt vilka program som används för behandling avmän som har dömts för våldsbrott mot kvinnor.Programmen genomförs huvudsakligen i samtalsform igrupp och ofta i samarbete med polis ochsocialtjänst. Problematiken tas även upp i sex- ochsamlevnadskurser eller i gruppsamtal om relationervid anstalter som har allmänna våldsbrottsprogram.I sammanhanget bör även nämnas att regeringenavsatt för en utvärdering av ivilken utsträckning befintliga behandlingsmetoderför män som har begått vålds- och sexualbrott motkvinnor är lämpliga och verksamma (se bet.1997/98:JuU13 s. 45 f). En del av de avsatta medlenhar använts till att finansiera eninternationell konferens.Inom kriminalvården arbetar man för att utvecklainsatserna för män som dömts för vålds- ellersexualbrott mot kvinnor. Målsättningen är att allasexualbrottsdömda skall delta i brottsrelateradeprogram som är direkt utformade för dem. Enförsöksverksamhet pågår för sexualbrottsdömda påanstalt med ett risk- och behovsinstrument (SVR-20).Instrumentet är ett hjälpmedel för att bedömariskfaktorer för återfall i likartade brott i syfteatt möta den intagnes behov av insatser, särskiltmed avseende på psykoterapeutisk behandling. Ettliknande bedömningsinstrument () används påförsök för att utveckla insatserna för dem som hardömts för misshandel av sin partner eller före dettapartner (kriminalvårdens budgetunderlag för år 2000s. 22 och för s. 26).Inom pågår ett arbete somsyftar till att differentieringen såvitt gäller desexualbrottsdömda skall öka. Arbetet beräknas varaklart under våren 2001.Karolinska Institutet () har på uppdrag avKriminalvårdsstyrelsen undersökt förutsättningarnaför en senare effektstudie av behandlingsinsatserför sexualbrottsdömda på kriminalvårdsanstalt.Undersökningen redovisas i rapporten påverka ochpåverkas. I rapporten skisseras också hur ettinstrument för rutinmässig fortlöpande uppföljningskulle kunna utformas och tillämpas. Undersökningenbygger på intervjuer med berörd personal och enregisterundersökning. Sammanfattningsvis resulteradearbetet i bedömningen att den vetenskapligaunderbyggnaden, anpassningen till målgruppen ochgenomförandet av program för sexualbrottsdömda ifängelse inte är tillfredsställande. Formernaför prioritering av klienter till behandling samtdokumentation av såväl programmens innehåll somgenomförda insatser på individnivå är bristfälliga.Sammantaget bedöms förutsättningarna inte varauppfyllda för meningsfulla effektstudier avbehandlingen. Emellertid förefaller - anförs det -möjligheterna att på lite kvalitetssäkraoch vidareutveckla programverksamheten vara relativtgoda. Förutom en motivation och önskan tillvidareutbildning hos många av dekriminalvårdsanställda som arbetar medprogramverksamhet för sexualbrottsdömda, finns ettsamhälleligt stöd för att genom påverkan av dendömde minska den individuella risken för återfall ibrott. I rapporten rekommenderas kriminalvården attavvakta med att genomföra effektstudier.Utvärderingar är dyrbara och arbetskrävande ochkunskapsläget sådant att man först bör överväga attstyra in verksamheten mot mer vetenskapligtunderbyggda behandlingsformer.Utskottet har tidigare haftatt ta ställning till motionsyrkanden med liknandeinnehåll som de nu aktuella, senast (bet. 1999/2000:JuU15 s. 6 f). Såvitt gällde de dåaktuella motionsyrkandena anförde utskottet att detvar av största vikt att män som har begått vålds-eller sexualbrott erhåller adekvat behandling isyfte att minimera risken för att de återfaller isådan brottslighet. Det var därför positivt att enkartläggning hade skett av de behandlingsinsatsersom görs för män som har begått våldsbrott och attinitiativ tagits till den nämnda utvärderingenav i vilken utsträckning befintligabehandlingsmetoder för män som har begått vålds-eller sexualbrott mot kvinnor är lämpliga ochverksamma. Resultaten av arbetet borde enligtutskottet avvaktas.Utskottet vill nu inledningsvis understryka attutskottet - liksom tidigare - har en positivgrundinställning till det utvecklingsarbete sompågår i fråga om behandlingsmetoder försexualbrottsdömda. Som utskottet tidigare framhållitär det viktigt att kunskaperna ökar om dessametoders effekter. Den undersökning som nugenomförts av visar att nyabehandlingsmetoder bör föregås av noggrannaöverväganden så att metoderna blir möjliga attutvärdera. Utskottet utgår från att detta kommer attbeaktas i det fortsatta arbetet.När det sedan gäller frågan om det för frigivningskall kunna ställas villkor om farmakologiskbehandling kan utskottet i och för sig ha förståelseför att ett sådant krav kan framstå som lockande.Utskottet vill dock påpeka att ett sådant systemknappast kan ges annan räckvidd än förvillkorlig frigivning och att det, som all annanmedicinsk behandling, torde kräva noggrann kontrolloch uppföljning. Det finns också anledning att räknamed att en del dömda inte kommer att viljaunderkasta sig behandlingen och därmed inte kunnafriges förrän hela strafftiden gått till ända. Dennaskillnad gentemot andra dömda kan framstå somsvårmotiverad som frågan komplicerasytterligare av de begränsningar som gäller för vårdunder tvång. Utskottets utgångspunkt är alltså attandra metoder bör väljas för att minska risken föråterfall i den aktuella typen av brott. Här är detmöjligt att den i motionerna åsyftade behandlingenom den ges på frivillig grund i vissa fall kan varatill nytta.Utskottet föreslår att avslår motionernaJu517, Ju911 och Ju913 i här aktuella delar.I motion Ju513 (s) efterlyses nyabehandlingsformer som bidrar till de dömdasåteranpassning i samhället. Som exempel nämns i låtit intagna fungera som brandmän.I budgetpropositionen för (utg.omr. 4avsnitt 4.4.4) redovisar regeringen sin uppfattningom den framtida inriktningen på verksamheten inomkriminalvården. Där anförs bl.a. att det är viktigtatt göra arbetsdriften mer meningsfull och anpassadefter de intagnas behov.Utskottet håller i och för sig med om att det ärviktigt att arbetet inom kriminalvården bedrivs såatt de dömda uppfattar verksamheten som meningsfull.Som framgår ovan behövs det dock inte någotriksdagsinitiativ för att åstadkomma detta. Med detanförda föreslår utskottet att avslårmotion Ju513.PermissionI motion Ju928 (m) framhålls att permissioner börbeviljas restriktivt då allmänhetens skyddsintressemåste anses vara det primära. Motionärernaunderstryker att de intagnas individuella vårdplanerskall läggas till grund för beslut om i vilkenutsträckning permission bör beviljas. I motionernaJu505 (m) och Ju507 (kd) efterfrågas en översyn avpermissionsreglerna i fråga om långtidsdömda.För att underlätta anpassningen i samhället kan enintagen enligt 32 § första stycket KvaL beviljastillstånd att lämna anstalten (normalpermission), om det inte finns påtaglig faraför fortsatt brottslig verksamhet eller avsevärdfara för annat missbruk. Vid denna bedömning skallsärskilt beaktas om den intagne nyttjat ellerförfarit olagligt med narkotika inom anstalten ellerutan giltigt skäl vägrat att lämna urinprov.Permission får enligt 32 § andra stycket ocksåbeviljas om någon annan särskild anledningföreligger (särskild permission).För permission får ställas de villkor som anseserforderliga beträffande vistelseort,anmälningsskyldighet eller annat. Om noggranntillsyn behövs kan det föreskrivas att den intagneunder permissionen skall stå under bevakning.I fråga om permissioner gäller dessutom vissakvalifikationstider. Sålunda bör enligt 12 § förstastycket förordningen (1974:248) om kriminalvård ianstalt (KvaF) den som dömts till minst två årsfängelse inte utan särskilda skäl beviljaspermission innan han har avtjänat avstraffet.Riksrevisionsverket har på regeringens uppdraggranskat kriminalvården och hur den utnyttjar sinaresurser. Uppdraget redovisades i rapportenEffektivare kriminalvård - En hindersanalys, RRV1999:27. fann vid sin granskningbrister i bl.a. styrningen. Verket riktade ocksåkritik mot den uppföljning som sker.Med anledning av kritik ochatt en av de misstänkta för de s.k. Malexandermordenvar på permission när brotten begicks beordradegeneraldirektören för i enskrivelse samtliga myndighetscheferatt förvissa sig om att man hadeerforderlig kontroll över långtidsdömdasutevistelser. Vidare tillsattes en arbetsgrupp inomkriminalvården för att se över den praktiskatillämpningen av gällande regler för utevistelseroch, i mån av behov, föreslå erforderligaförändringar i regelverket. Översynen skullesärskilt avse utevistelser för personer dömda förgrov brottslighet till fängelse eller mersom hade eller kunde förväntas bli föremål förnormalpermissioner före den 1 februari 2000.Arbetsgruppen, som antog namnet 1999 årspermissionsutredning, undersökte bl.a. i vilken gradkunskaper från riksmottagningen påkriminalvårdsanstalten används iriskbedömningen och i vad mån en förnyadriskbedömning görs. Uppdraget gick också ut på attgranska de förberedelser som görs för utevistelseroch tillämpningen av villkor i samband medutevistelser. Det innefattade vidare att undersökatillämpningen av förekommande beslutsdelegation ochatt beskriva i vilken omfattning myndighetschefernainvolveras i bedömning och beslut angående enskildaintagna.Arbetsgruppen redovisade sittuppdrag i rapporten utevistelser. Avrapporten framgår att det fanns brister i detdåvarande regelverket samt i fråga om den praktiskatillämpningen av detta. Sammanfattningsvis ansågsatt lagstiftningen på området vartillfredsställande, men att i vissa delar borde arbetas om.Arbetsgruppens främsta kritik rörde dock denpraktiska tillämpningen av regelverket samt bristeri intern kontroll och uppföljning. Permissioner hadei många fall beviljats slentrianmässigt ochsärskilda permissioner hade ibland beviljats förtveksamma ändamål. I många fall hade särskildavillkor för utevistelserna saknats trots att de hadebehövts. Härtill kom att kontrollen av de intagnavarit bristfällig. Kriminalvården hade i ett flertalfall haft dålig kännedom om under vilka förhållandensom den intagne tillbringat permissionen. Någon meringående uppföljning efter genomgången permissionhade inte skett utan i regel hade endast drogfrihetoch färdhandlingar kontrollerats vid återkomstentill anstalten. Enligt arbetsgruppen krävdes det enstramare tillämpning, bättre kontroll och minskadvolym av utevistelser. En rad åtgärder föreslogs,bl.a. att lokala och regionala chefer omedelbartskulle ges i uppdrag att göra en genomgångav samtliga intagnas utevistelser och därvidsärskilt kontrollera att regelsystemet tillämpadeskorrekt.Justitieministern uttalade sig den 3 februari 2000i ett interpellationssvar i fråga ompermissionsreglerna för fängelsedömda. Hon hänvisadedärvid till ovan redovisad rapport och anförde attdet är en självklarhet att varje permission skallplaneras, kontrolleras och följas upp. Hon utgickfrån att skullevidta åtgärder för att förbättra kontrollinsatserna.Hon anförde vidare i fråga om behovet avfarlighetsbedömningar bl.a. följande. Ett arbete medatt utveckla möjligheterna att göra säkrare risk-och farlighetsbedömningar pågår inom kriminalvården.Ett exempel är riksmottagningen vid Kumla där allalångtidsdömda män utreds och en individuellriskprofil tas fram. Den används som en del ibedömningen av vilka särskilda villkor som skallgälla för långtidsdömda, bl.a. vid permissioner. Föratt förhindra permissionsmissbruk är denriskbedömning som inledningsvis görs avlångtidsdömda emellertid inte tillräcklig.Kriminalvården måste hitta bättre metoder ocharbetssätt för att göra risk- ochfarlighetsbedömningar. Regeringen har därför gettKriminalvårdsstyrelsen i uppdrag att redovisa vilkaåtgärder som vidtagits för att göra säkrare risk-och farlighetsbedömningar (snabbprotokoll1999/2000:60).Återrapportering av uppdraget att redovisa vilkainsatser som genomförts i fråga om risk- ochfarlighetsbedömningarna skall ske i samband med attkriminalvården avger sin årsredovisning för (kriminalvårdens regleringsbrev för ).De nya föreskrifterna och allmänna råden är nuklara (KVVFS 2000:7) och innehåller i huvudsakföljande. Inledningsvis understryks vikten av en välgenomtänkt permissionsplanering och att permissioneralltid måste prövas efter lagstiftningens krav.Vidare innehåller de en uppräkning av faktorer sombör beaktas vid den riskbedömning som skall görasinför varje permissionstillfälle. Där anges bl.a. deförhållanden under vilka den intagne kommer atttillbringa den eventuella permissionen. Härvid börbeaktas risken för att vistelsemiljön kan innebäratillgång till alkohol, droger, vapen och potentiellaeller identifierade brottsoffer. Kontrollen avvistelsemiljön kan ske på olika sätt, t.ex. kanpolismyndighet eller frivård kontaktas för attefterhöra om de har någon information om dentilltänkta permissionsadressen. Vid osäkerhet omriskerna bör utredningen kompletteras med ettutlåtande från en i riskvärdering tränad psykiatereller psykolog. Då ett sådant utlåtande begärs börsärskilt den intagnes grad av psykopati efterfrågas.I de allmänna råden sägs också att det vidprövningen avseende intagen som deltagit i gäng-eller ligabrottslighet även bör beaktas tidpunkterför målskamraters utevistelser i de fall samtidigautevistelser bedöms medföra risk för fortsattbrottslighet.Bland föreskrifterna upptas även bestämmelser omkvalifikationstid (1 §). I anslutning till denbestämmelsen upplyses att minimitiden inte utgörnågon utfästelse om permission . Enintagen bör inte beviljas normalpermission vidminimitid i ett antal närmare uppräknade fall,exempelvis om han under tidigare eller pågåendeverkställighet misskött permissioner eller annanutevistelse.Såvitt gäller särskild permission framhålls attalla förutsebara aktiviteter bör inplaneras för attutföras under normalpermission. Som exempel på när istället särskild permission får beviljas nämnsnärvaro vid närståendes begravning och vissa fall avinställelse vid domstolsförhandling.I föreskrifterna anges vidare att en skriftligpermissionsplan skall upprättas för varjepermissionstillfälle (5 §) och att villkor om attfölja planen skall ställas om det inte bedöms varaobehövligt (7 §). Även i övrigt ges vissa allmännaråd om när villkor för permissioner skall ställasoch vilka slags villkor som kan användas.Bestämmelser finns också om uppföljning efterpermission (11 §) innebärande att utfallet skallkontrolleras, vilket anges kunna ske genom kontrollav drogfrihet, färdbiljetter, intyg m.m.Utskottet har inhämtat att det inomKriminalvårdsstyrelsen pågår ett arbete med attfölja upp de nya permissionsföreskrifterna. Arbetetberäknas vara färdigt under våren 2001.När utskottet senast behandlade yrkanden om enrestriktivare hållning i fråga om permissionerkonstaterade utskottet i likhet med motionärerna attdet hade skett flera allvarliga fallav permissionsmissbruk som gav anledning att stramaupp permissionsbestämmelserna och deras tillämpning(bet. 1999/2000:JuU15 s. 8 f). Utskottet noterade,som nämnts ovan, att alla lokala chefer inomkriminalvården fått i uppdrag att gå igenom samtligautevistelser, göra en behovsprövning i varje enskiltfall, överväga i vilken mån permissionerna skallförenas med särskilda villkor och förbättrakontrollen av permissionerna. Vidare pågick somredan nämnts en översyn av och allmänna råd om permissioner.Utskottet kan nu konstatera att föreskrifterna påområdet stramats upp och att det dessutom aviseratsen uppföljning av dem. Föreskrifterna synes ha fåtten ändamålsenlig utformning. Förutsättningarna föratt minska antalet fall av missbruk avpermissionssystemet framstår alltså som goda. Förnärvarande finns det inte skäl för attinitiera några ytterligare ändringar avpermissionsreglerna.