bet · GO01KU20 · 2001-05-17 00:00:00 — Slutligen finns ettregeringsbeslut daterat omgodkännande av den preliminära överenskommelsen.I akt i ärendet om förlängningav avtalet finns Rikstrafikens förslag den 11november 1999 till hantering av upphandlingsfrågornapå kort sikt och en skrivelse den 13 december 1999från SJ, som förklarade sin avsikt att från den 1januari 2001 trafikera sträckan . Enkortfattad beskrivning av förutsättningarna fördenna trafik gavs. I skrivelsen utgick SJ ifrån atttrafikeringsrätten på banan skulle återgå till SJmed utgången av . Vidare finns en skriftligbeskrivning av SJ/Nordlys. I aktenfinns också minnesanteckningar från ettremissammanträde angåendeRikstrafikens förslag, där företrädare för bl.a.Banverket, , , ,Rikstrafiken, SJ, och ingick.Promemoria upprättad i NäringsdepartementetInom har upprättats enpromemoria med svar på frågor som ställts avkonstitutionsutskottet, bilaga A 2.3.4.Enligt promemorian var skälen för beslutet attupphandla trafiken på att SJ framförtfarhågor om att en fortsatt avreglering av denlångväga busstrafiken skulle komma att allvarligtpåverka förutsättningarna för den interregionalatågtrafiken. SJ hävdade att man måste prövaomfattningen av trafiken på ett antal linjer ombusstrafiken avreglerades. I den transportpolitiskapropositionen 1998 (prop. 1997/98:56) gjordesbedömningen att en ökad konkurrens från busstrafik ikombination med förseningarna i utbyggnaden avVästkustbanan kunde undergräva tågtrafikensutvecklingsmöjligheter. Regeringen ansåg det därförrimligt att - till dess det fanns en långsiktiglösning på infrastrukturen - säkerställa att denlångväga persontågtrafiken kunde upprätthållas pådittillsvarande nivå, om så erfordrades genom attstaten upphandlade trafiken.När Delegationen för köp av viss kollektivtrafikfått uppdraget att överväga om en upphandling varnödvändig hörde den SJ om behovet. SJ förordade dåatt en upphandling borde ske avseende åren 1999 och2000 med motiveringen att trafiken var olönsam. Idet sammanhanget anmälde SJ således att trafiken varolönsam och borde omfattas av en statligupphandling.I promemorian framhålls vidare attregeringsbeslutet , om att någonupphandling för inte borde göras, inte angavnågon definitiv avtalsperiod. Om upphandlingenskulle gälla ett eller lämnades öppet. Ipromemorian hänvisas dock till att delegationentidigare i anbudsunderlaget angett attavtalsperioden skulle sträcka sig till utgången avår 2000. När delegationen tagit del avregeringsbeslutet meddelade manmuntligen alla anbudsgivare att avtalstiden kundesträckas ut till . lämnadeanbud för endast ett år.Skälen bakom bestämningen av avtalsperiod var attden nya myndigheten skulle bildas ochta över delegationens uppgifter. Rikstrafikensverksamhet borde inte belastas av redan ingångnaavtal. Avsikten var att Rikstrafiken skulle göra enförutsättningslös bedömning av vilken trafik somstaten skulle upphandla. I beslutet den 22 oktober1998 gjorde regeringen dock den bedömningen att detkunde finnas skäl för en något längre avtalsperiod,och delegationen fick därför möjlighet att utsträckaavtalsperioden till två år.Skälen till beslutet sominnebar att avtalet med inte skulleförlängas var att SJ och NSB meddelade att manfr.o.m. skulle bedriva trafikenOslo-Köpenhamn, inklusive trafiken på ,i ett gemensamt bolag utan någon statlig ersättning.Persontrafiken på sträckan kunde alltså bedrivas avSJ på kommersiella villkor, och någon upphandlingblev därför inte aktuell eftersom SJ enligtförordningen om statens spåranläggningar hartrafikeringsrätten på stomjärnvägarna. Vidare gälleratt endast om det inte är möjligt att bedriva visstrafik lönsamt kan staten pröva om trafiken skallupphandlas.När det gäller innehållet i ett pressmeddelande iapril 2000 framhålls i promemorian att huvudsyftetvar att meddela att Sydvästen lämnat in sinkonkursansökan och att Rikstrafiken ansträngde sigför att lösa situationen. Ett underordnat syfte varatt för medierna påvisa att det rimligen borde hastått klart för Sydvästen att upphandlingen avsetten och att inga garantier getts fören fortsatt upphandling.UtfrågningarDen utfrågades f.d. generaldirektörenKaj Janérus av trafikut-skottet om upphandlingen avtrafiken på Västkustbanan.Kaj Janérus uppgav att han alltsedan upphandling ikonkurrens blev aktuell hävdat att det i praktikengällande tåg- och vagnmonopolet samt de kortaförhandlings- och förberedelsetiderna försvårade ochkanske t.o.m. äventyrade möjligheterna för en reellkonkurrensupphandling. Till detta kom att beslutetatt bilda Rikstrafiken förde med sig konsekvenserför avtalsperiodernas längd. Inget avtal ficksträcka sig över tiden för Rikstrafikens inrättande.Enligt lämnade SJ inga garantier ombibehållen trafik påVästkustbanan för det fall upphandling inte skullegenomföras. SJ var emellertid bundet av ett avtalmed Hallandstrafiken, vilket inte kunde upphöra attgälla förrän /2000. därför regeringen attupphandlingen inte borde gälla . Regeringenmedgav detta , och den 22december skrevs ett avtal med Västkustpendeln,sedermera Sydvästen, för . SJ och andraanbudsgivare hade lämnat anbud för åren 2000-2001.Västkustpendelns anbud gällde bara . KajJanérus uppfattade att Västkustpendeln i ennästföljande förhandling räknade med längreavtalsperioder.I en skrivelse tillregeringen tog upp frågan om SJ:sensamrätt på stomnätet. I skrivelsen framhölls attdet var en affärsmässigt och principiellt viktigfråga huruvida SJ:s ensamrätt på en sträcka avstomnätet kan återgå till SJ utan förhandling efterdet att trafiken en gång upphandlats. I dettrafikpolitiska arbetet och i förordningen verkadedenna problematik inte ha förutsatts. I grundengällde SJ:s ensamrätt. När upphandling skett ikonkurrens upphör självfallet ensamrätten. Fråganhade uppkommit om SJ:s ensamrätt påverkades av attupphandlingen i det aktuella fallet initierats avregeringen och inte av SJ, vilket tidigare alltidvarit fallet. Enligt Janérus saknade dettabetydelse. SJ kunde alltid hävda sin ensamrätt genomatt förklara en upphandling onödig. När SJaccepterade att delta i en anbudsgivning ikonkurrens hade SJ emellertid också accepteratupphandlingssituationen. framförde somsjälvklar sin uppfattning att SJ:s ensamrätt på ensträcka som förlorats genom upphandling måste ansesförbrukad intill den tidpunkt då SJ återtog trafikengenom rättvis konkurrens-upphandling. Det hade dockenligt Janérus hävdats att SJ kunde återfå sinensamrätt utan föregående förhandling rätt och slättgenom att meddela att man bedömde att trafiken återvar kommersiellt intressant. En sådan uppfattningskulle dock enligt skrivelsen till regeringen fåödesdigra effekter på tilltron för svensknäringspolitik och etiken i den.Kaj Janérus kritiserade under utfrågningen ettpressmeddelande från den 28april 2000 vari hänvisats till Sydvästens egnaansvar med åberopande av att avtalstiden avsett ettår enligt anbudsunderlag och avtal. Eftersomdelegationen tvingades skicka ut anbudsunderlaginnan den fått regeringens besked om attupphandlingen skulle gälla med början fr.o.m. den 1januari 2000 i stället för angavsi underlaget att avtalsperioden för trafiken skullevara . Regeringens den 22 oktober 1998ändrade uppdrag innehöll att upphandlingen fick avseen tidsperiod om detta skullefrämja en mer långsiktig lösning. Därför meddeladedelegationen muntligen alla anbudsgivare attavtalsperioden kunde utsträckas till . Iregeringens skrivelse medgodkännande av den preliminära överenskommelsenupprepades att upphandlingen skulle avse upphandlingförst för och fick avse en period om upptill två år.Kaj Janérus ansåg att ansvaret för Sydvästensmisslyckande ligger hos staten som så brutalt ändratförutsättningarna.Den 5 april 2001 utfrågades avkonstitutionsutskottet, bilaga B 5.Kaj Janérus framhöll att avtalen påjärnvägsområdet från början gällde bara . Handrev frågan om längre avtal och fick senare ocksåmöjlighet att förhandla om femåriga avtal. Allaavtal har inte varit femåriga.Den allmänna uppfattningen var att en fortsattupphandling av skulle ske. Dennaallmänna inställning bekräftades av Rikstrafikenssenare begäran om att avtalet med förlängas för att komma i fasmed övriga avtal. Regeringen hade tidigare varitåterhållsam med långa avtalsperioder som skullesträcka sig över tidpunkten för inrättandet avRikstrafiken. Den allmänna meningen var attspelreglerna för Rikstrafiken skulle ge möjlighettill längre avtalsperioder, kanske längre än fem år.Enligt var regeringens beslut den 13januari om att ingen fortsatt upphandling skulle skeoetiskt och hänsynslöst. Den uppbyggdaorganisationen och den utförda planeringenraserades. Han anser att det var ett maktövergreppatt inte förlänga avtalet för Västkustbanan.Det är ingen tvekan om att han hade möjlighet attförhandla om än . Det fannsnär det gäller tre anbudsgivare. SJoch en annan anbudsgivare lämnade anbud ,men SJ var i särklass dyrast och den andraanbudsgivaren krävde restvärdesgaranti elleråterköpsgaranti från staten i fråga omfordonsparken. Den tredje anbudsgivaren, , hade uppfattningen att om man fick in enfot genom ett avtal kunde man inte åka ut förrän detskett genom en konkurrensupphandling. Man visste attalla avtalsperioder var starkt begränsade just vidförhand-lingstidpunkten. Alla hyste förhoppningar omen generösare förordning och längre avtalstider.Därför var konsortiets ståndpunkt att om manansträngde sig för att få ett avtal ochvisade att man kunde klara trafiken skulle man sedanslåss för ett längre avtal.Det har aldrig, såvitt kan minnas,inträffat ett läge då SJ sagt sig vilja ta tillbakatrafiken. Det har alltid varit fråga om nyaförhandlingar. Därför tog han det för självklart attom en ny operatör kom och inte kostade staten någotskulle operatören få chans att i konkurrens förnyaavtalet.Han var mycket undrande inför att SJ gick med påatt trafiken på , som borde ha varit enhjärtesak för SJ, upphandlades.Det fanns ingenting i händelseförloppet somantydde att en ny upphandling för tiden efter detförsta året inte skulle bli aktuell. Ett uppdrag somdet aktuella kostar uppdragstagaren hundratalsmiljoner kronor. Det kräver upp till ett årsförberedelser i fråga om anställning av personal,införskaffande av fordon m.m. Han ifrågasätter omnågon kan tro att ett seriöst företag lämnar ettsådant anbud om det är medvetet om att det inte kanbli någon fortsättning. Däremot kan man ta riskenatt man får vara med om att slåss även för två årför att visa att man är bäst.Avtalsförslaget lämnades till idecember 1998, och sände SJ en skrivelsetill departementet där regeringen varnades för attgodkänna avtalet bl.a. med hänvisning tilltågförordningen trots att SJ:s eget anbud ocksågällde 2001. Det finns inte någonting som kanförklara SJ:s förändrade syn på lönsamheten utomatt det fanns en annan aktör som var beredd att taöver trafiken. Frågan om samarbete mellan SJ, NSBoch DSB kan inte ha varit ny och varingen nyhet. Från SJ:s sida har man till att man inte trott att någon annan skullevåga ge sig på ansvaret för den aktuella trafiken.Enligt trodde man allmänt att omtrafiken gått över till en ny operatör så kunde inteoperatören förlora trafikeringsrätten utan att ocksåförlora en upphandling. Alla var förvissade omdetta. Han har definitivt inte vilselett . Därvar man väl insatt i järnvägspolitiska förhållanden.Den självklara reaktionen var att det vore konstigtatt inte ha en konkurrensupphandling där en operatörsom inte begär pengar av staten får vara med.SJ har vunnit merparten av tidigare upphandlingarmot bakgrund av att man där haft alla fakta ochdessutom haft fordonen, biljettsystemen,stationshusen m.m. SJ har därför haft ett försprång.Man har varit hänvisad till SJ när det gäller atthyra fordon och få tillträde till stationshusen ochbiljettsystemet. SJ har naturligtvis hela tidenförsökt hindra andra från att få bra spelregler.Kaj Najérus har inte haft personlig kontakt medstatsrådet om Västkustbanan.Han är fruktansvärt illa berörd av den grymmahanteringen när det gäller Västkustbanan.Tommy , controller vid , har underutfrågning av utskottet , (bilaga B 3)framhållit att bolaget hade en ambition att visa attdet går att köra lönsam järnvägstrafik i Sverige.Däremot var uppdraget med för stortför , som därför valde att hasamarbetspartner. I hela denna affär var ambitionendels att se hur marknaden fungerade, dels att görade erfarenheter som man kunde göra av att driva enså pass stor bana som Västkustbanan.Det visade sig sedan enligt att manhade missbedömt detta. Från bolagets sida har dethävdats att det beror på regeringens beslut hur manskall hantera avregleringen. Det är en väldigt grovsammanfattning av hur man från bolagets sida harupplevt det. Ärendet är inte heller helt och hålletutagerat. Han tror att det strider lite grann emotEU:s konkurrensregler.Från bolagets sida ville man testa marknaden. Manhade ingen som helst erfarenhet av Västkustbanan.Det fanns ett mycket magert underlag förupphandlingen. Eftersom det var första gången manhade ett s.k. nettoprisavtal där operatören även togansvar för intäkterna var resandestatistik ochsådana saker av helt avgörande betydelse. Den endasom satt på sådan statistik, och fortfarande gördet, är SJ. I förhållande till SJ hade man ettväldigt snett konkurrensförhållande. Västkustpendelnfick ingen information medan konkurrenten hade allinformation.Då bedömde man att bolaget måste skaffa sigerfarenhet. Man hade så pass tydliga signaler om attdet skulle bli en ny upphandling att resonemangethelt enkelt var att man skulle köra . Man varberedd att satsa en ordentlig slant för att få denerfarenhet som behövs och kunna konkurrera på likavillkor . Ett tvåårigt avtal hade variten ännu större risk i det läge man befann sig iunder upphandlingen. Signalerna kom dels ifrånmassmedierna och den debatt som pågick inombranschen, dels via delegationen, alltså . Man ansåg att det vore enomöjlighet att handla upp en så omfattande trafik påett eller , eventuellt byta till en nyoperatör - det var läget då - och sedan integenomföra en ny upphandling utan bara lämna tillbakatrafiken till SJ, som har en monopolsituation.Bolagets bedömning utifrån signalerna fråndelegationen var att det måste bli en ny upphandlingoch möjligen en förlängning av avtalet. Men detsenare var inte avgörande, utan en ny upphandlingvar målet. Det var ett logiskt resonemang utifrånden ambition som regeringen hade med helaavregleringspolitiken.Man gör en upphandling av en i relation tillsträckan oerhört omfattande trafik på så kort tidatt en operatör inte har någon möjlighet attinvestera i det som behövs. Sedan lämnar mantillbaka trafiken utan någon som helst upphandlingeller förvarning. Det är det som man från bolagetssida reagerade mest mot. Framför allt de utländskapartnerna reagerade. De förstår inte att det överhuvud taget var möjligt.Deras syn är att man måste veta spelreglerna omman går in på en marknad och vill vara med där. Omspelreglerna är otydliga måste man bedöma dessaspelregler utifrån de förutsättningar som finns påmarknaden och utifrån den politik som man bedömerdrivs i landet. har ju gått väldigt långt iavregleringspolitiken - dock icke hela vägen. Meneftersom har haft denna uttalade ambitionbedömde deras partner att avregleringen skulle kommaatt genomföras.Bolagets missbedömning gällde att man inte frånregeringens sida ville genomföra den avreglering somhade förutspåtts. Det gäller också tajmningen.Bolaget körde trafik i och fick sedan redapå att det inte blev någon förlängning och ingen nyupphandling. I det skedet hade faktiskt också Riks-trafiken aviserat att man ville ha en förlängning avavtalet.I början kände man från bolagets sida tveksamhetinför att över huvud taget lämna något anbud pågrund av tidsaspekten. Sedan ökade tilltron ju merman diskuterade detta och ju mer man lyssnade påsignaler i branschen. Det är lite svårt att säga vemsignalerna kom ifrån, men de kom allmänt, från SLTF- - osv.Avtalet var . Det var ingen tvekan om attdet var den tid man hade planerat för. Avsikten varatt bygga upp en järnvägstrafik under ett helt åroch sedan köra den med det rimligaantagandet att det kunde inträffa någonting efterdet året som man har möjlighet att påverka. Bolagetskalkyler byggde helt och hållet på att man skulle fåen ny upphandling.Det var en snedvriden konkurrenssituation eftersomkonkurrenten sitter på statistiken. Sedan är det välalltid så att har man bedrivit en affär under enlång period med full konkurrens - och det gälleräven i det privata näringslivet - behåller man sinstatistik för sig själv för att använda den i andrasyften eller när man vill konkurrera på nästaupphandling. Men i ett sådant här fall var det enviss snedvridning av konkurrensen eftersom SJ harett monopol.Bolaget investerade ibiljettsystem och marknad. Där ingick störremarknadsundersökningar . De lågtill grund för bedömningen av vilken investering ihårdvara som skulle göras. Det gälldebiljettmaskiner, system, allt möjligt sådant. Deninvesteringen lades på en treårsavskrivning, alltså10 miljoner . , efter beskedet frånregeringen, tvingades bolaget av bokföringstekniskaskäl att lägga avskrivningen . Detförsämrade resultatet i bolaget med 20 miljonerdirekt. Det var en direkt konsekvens av detbeslutet.Man hade från bolagets sida nog inte riktigt klartför sig att ett sådant beslut var på gång. Vidkontakter med Rikstrafiken hade man fått klart försig att Rikstrafiken skulle rekommendera enförlängning av befintliga avtal. Det här gickRikstrafiken in med till regeringen, och alla avtalutom förlängdes. Om det berodde på denjuridiska grunden, att det i avtalet inte fanns enklausul som kunde medföra en förlängning, vet haninte. Men ett avtal kan man alltid omförhandla. Dethade gått att göra även här om man hade haftambitionen.SJ bedrev av naturliga skäl en oerhört ambitiöslobbyverksamhet med inriktning på att man skulleköra Links, alltså tåget mellan och ,som ett definitivt lönsamt system. Från det attÖresundsbron öppnade i mitten av 2000 och framåtbedömde SJ att skulle vara lönsam.Kanske lärde sig SJ av Sydvästens kalkyl. FrånSJ:s sida trodde man att Västkustpendeln hade räknaträtt och att det kanske gick att göra trafikenlönsam. Inom SJ är man dock duktig på att räkna. Denofficiella förklaringen Sydvästen fick från SJ varatt man började köra och attÖresundsbron öppnade och attmarknadsförutsättningarna då blev helt annorlunda.Näringsminister har under enutfrågning , (bilaga B 9)framhållit att det transportpolitiska beslutet 1998innebar att SJ hade ensamrätt till den kommersiellapersontrafiken på järnväg. Om det inte är möjligtatt bedriva viss transportpolitiskt motiverad trafikpå ett lönsamt sätt kan staten pröva om trafikenskall upphandlas. Enligt förordningen om statensspåranläggningar har SJ oinskränkt trafikeringsrättpå stambanorna. Vidare följde av förordningen attden som staten upphandlat trafiken av hadetrafikeringsrätt för den upphandlade trafiken. Detfanns inga uttryckliga regler om vad som skullehända när en upphandlingsperiod avslutades. Att SJenligt det transportpolitiska beslutet hadeensamrätt till den kommersiella persontrafiken ochatt SJ hade en oinskränkt trafikeringsrätt innebardock att någon ny upphandling av trafiken inte kundegöras om SJ åtog sig att bedriva trafiken påkommersiella grunder. Det anges uttryckligen att regeringen skallavgöra om trafiken skall upphandlas på nytt närupphandlingsperioden gått till ända. Dessutom kanregeringen numera inskränka SJ:s trafikeringsrätt omSJ:s trafik konkurrerar med trafik som staten harupphandlat.Ett av skälen till att regeringen valde attupphandla trafik för så korta perioder som skeddevar att den nya myndigheten skullebildas och att dess verksamhet inte skulle belastasav redan ingångna avtal.Under Rikstrafikens arbete med upphandlingen avtrafik för meddelade SJ att man fr.o.m. år2001 tillsammans med De Norska Statsbanorna avsågatt bedriva trafiken mellan och den svenska nationella trafiken påVästkustbanan utan någon statlig ersättning. Vidaremeddelade SJ att man hade för avsikt att utnyttjasin trafikeringsrätt för denna trafik. Med hänsyntill det rådande rättsläget kunde trafiken inteupphandlas för år 2001.Företrädare för redogjorde fördet aktuella rättsläget i kontakter med Sydvästenlångt innan regeringen fattade beslutet att inteupphandla trafiken på nytt. Sydvästen kände till attupphandlingen avsåg ett eller . Bolaget kundeha valt . Statsrådet kan tänka sig att manvalde utan att få betalt av staten för att ien senare upphandling kanske få betalning.Regeringen har aldrig utlovat att någon nyupphandling skulle göras när kontraktstiden gåtttill ända. Janérus skrivelse om SJ:s möjligheter attta tillbaka trafikeringsrätten inkom meddet preliminära avtalet med . Regeringenhade ingen möjlighet att göra några förändringar somskulle påverka den upphandlingen, framför allt intesådana förändringar som skulle ha krävt ettriksdagsbeslut. Regeringen insåg attdet fanns brister i upphandlingssystemet ochlagstiftningen. föreslog regeringenriksdagen justeringar i regelverket, och den 1november 2000 ändrades förordningen så att SJ intekan återta en viss trafik efter enupphandlingsperiod utan att staten gör en bedömningav om trafiken skall upphandlas på nytt. Dennaprocess hade inte kunnat genomföras snabbare.Anledningen till att avtalet med inteförlängdes var att bolaget i motsats till vad somgällde andra bolag med trafikeringsrätt inte hade enoptionsklausul i sitt avtal och att dekonkurrensvårdande myndigheterna för offentlig upphandling var myckettveksamma till att en direktupphandling av trafikenpå skulle vara förenligmed lagen om offentlig upphandling.Enligt statsrådet byggde SJ:s önskan att återtatrafikeringsrätten på ett nytt koncept som innebäratt trafiken mellan och lösts på ettmycket bra sätt. Det är klart att man inomRegeringskansliet bedömer SJ:s påståenden om att enviss trafik kan drivas kommersiellt, men han kaninte påstå att det blir så väldigt storadjupdykningar. När SJ klargör att man kan bedriva enviss trafik på kommersiell grund får SJ göra det.Rättsläget var sådant att SJ hade den rätten. Enligtförordningen anmäler SJ om en viss trafikering ärkommersiellt möjlig eller inte, och regeringentolkar och gör bedömningen om trafiken skallupphandlas eller inte. Man gjorde bedömningen atttrafiken på var kommersiellt lönsam år2001 på grundval av en skrivelse från SJ i januari2000 och med hänsyn till att Sydvästen beräknat densom lönsam. SJ redovisade vid underhandskontaktersiffror som stöd för bedömningen att trafiken kundevara lönsam. Genom konkurrensen får man eneffektivare verksamhet. När SJ utsätts förkonkurrens skärper SJ sin verksamhet.Det hade enligt statsrådet inte varit möjligt attdröja ytterligare med beskedet tillSydvästen, få fram ett nytt riksdagsbeslut ochdärefter göra en upphandling med SJ och Sydvästen ikonkurrens. Det handlade inte bara om att ändrareglerna utan om en ny upphandling, där fler aktörerkunde vara aktuella.Generellt kan man nog enligt statsrådet säga attbl.a. Sydvästen hade uppfattningen att självaavregleringspolitiken från regeringens sida skullegå mycket längre än vad den gjorde. Det är ingen renavreglering. Först och främst skall den gälla enjärnväg som inte är lönsam och där SJ avstår.Regeringen har följt regelverket och fått det ändratnär man insåg bristerna. Från retroaktivetssynpunktoch med hänsyn till SJ var det inte heller möjligtatt under löpande avtalsperiod ändraförutsättningarna för SJ.Utskottets ställningstagandeEnighet torde råda om att SJ vid den aktuellaupphandlingstidpunkten hade en absoluttrafikeringsrätt på stomnätet. Sedan SJ 1998förklarat att trafiken på stomjärnvägenGöteborg-Malmö inte kunde bedrivas på kommersiellagrunder genomfördes en upphandling som slutligen komatt avse trafik . Det får ansesklarlagt att SJ enligt den då gällande regleringenefter avtalstidens utgång kunde återta trafiken, omSJ ansåg den kommersiellt motiverad, och alltså intekrävde någon ersättning av staten.Det förelåg enligt utskottets bedömning såledesinte något egentligt utrymme för regeringen attpröva SJ:s affärsmässiga bedömning.