bet · GO01MJU9 · 2001-03-08 00:00:00 — Detanförda innebär att syftet med motionerna i dessadelar får anses tillgodosett utan något särskiltriksdagens uttalande i frågan.Utskottet vill slutligen framhålla att frågorrörande definitionen av skyddsjakt m.m. inrymmervissa rättsliga överväganden, som utskottetåterkommer till i följande avsnitt.3 Åtgärder mot jaktbrott -förebyggande åtgärder och ändringarav straffbestämmelserna, m.m.3.1 Höjda straff för jaktbrott m.m.Utskottets förslag i korthetUtskottet instämmer i regeringens bedömning av behovetav åtgärder mot jaktbrott. Polis, åklagareoch länsstyrelser skall i ett fördjupatsamarbete gemensamt planera insatser för attförebygga jaktbrott avseende björn, järv, lo,varg och kungsörn. Länsstyrelserna skallockså i ökad utsträckning bevaka områden därrisken för jaktbrott bedöms som stor.Länsstyrelserna får särskilda medel för deökade insatserna mot jaktbrott.Utskottet tillstyrker vidare förslagen ipropositionen om höjda straff för jaktbrottoch jakthäleri och om kriterier förbedömningen av om ett jaktbrott är grovt. Detinnebär bl.a. att minimistraffet för grovtjaktbrott höjs till sex månaders fängelse ochmaximistraffet till fängelse.Straffskalan för jakthäleribrott som inte ärgrovt höjs till fängelse.Straffskalan för jakthäleribrott ändras påmotsvarande sätt som för grovt jaktbrott.Vidare tillstyrker utskottet förslaget attdet för vissa typer av jaktbrott skall räckamed att gärningsmannen handlat oaktsamt.En motion (mp) kommer därmed att bli ihuvudsak tillgodosedd.Utskottet gör vissa uttalanden omstraffmätningen för olika typer av jaktbrottoch redovisar i övrigt bl.a. motivuttalandentill bestämmelserna i 24 kap. 4 §brottsbalken om ansvarsfrihet på grund avnöd.PropositionenRegeringen understryker bl.a. behovet avförebyggande åtgärder och anser att det ärnödvändigt att öka och effektivisera insatserna föratt förebygga brottsligheten. I de län där det finnsfasta stammar av björn, järv, lo, varg och kungsörnbör därför ett fördjupat samarbete mellan polis,åklagare och länsstyrelser komma till stånd.Länsstyrelserna bör också i ökad utsträckning vidtaåtgärder i fält för att förebygga jaktbrott avseendedessa arter. Regeringen avser att anslå särskildamedel för länsstyrelsernas arbete med förebyggandeåtgärder (se avsnitt 13 i propositionen).Polisväsendet får särskilda resurser för att kunnaöka utredningsinsatserna beträffande grova jaktbrottsom avser de aktuella arterna.Under rubriken av straffbestämmelsernaanför regeringen bl.a. att jaktbrottsligheten är såomfattande att den är ett allvarligt problem vidförvaltningen av stammarna av de aktuella arterna.Särskilt för järv, varg och kungsörn kan den fåallvarliga konsekvenser. En straffskärpning kan haen avskräckande effekt och på så sätt bidra till attförebygga brottsligheten. En höjning avstraffskalorna innebär också en markering av attbrottsligheten anses ha ett högt straffvärde.Regeringen instämmer i utredningens förslag attminimistraffet för grovt jaktbrott bör höjas ochföreslår dessutom att det högsta straffet skall fängelse. Vid bedömningen av om ettjaktbrott är grovt skall särskilt beaktas om dett.ex. avsåg ett hotat, sällsynt eller annarssärskilt skyddsvärt vilt.Vid bedömningen av om ett jaktbrott är grovt skallvidare enligt regeringens förslag särskilt beaktasom det utförts med en särskilt plågsam metod.För vissa typer av jaktbrott skall det räcka medatt gärningsmannen handlat oaktsamt. Det skallalltså inte, såsom är fallet, krävasatt han eller hon handlat av grov oaktsamhet elleruppsåt. Regeringen föreslår att detta skall gällavid dödande av fredat vilt, jakt med användning avmotordrivna fortskaffningsmedel då detta inte ärtillåtet samt jakt med användning av otillåtna vapenoch jaktmedel i övrigt.Straffskalorna för jakthäleri och grovt jakthäleriändras på samma sätt som beträffande jaktbrottrespektive grovt jaktbrott. Jakthäleri består i attnågon tar obehörig befattning med vilt som han ellerhon vet eller har skälig anledning att anta hardödats eller åtkommits genom jaktbrott.Maximistraffet för jakthäleri föreslås således höjttill fängelse och för grovt jakthäleriföreslås en straffskala från lägst sex månadersfängelse till högst fängelse.MotionenI motion MJ906 (mp) begärs att regeringen läggerfram förslag om ändring av straffsatsen förjaktbrott. Motionärerna anser att det finnsanledning att skärpa straffen för jaktbrott ochföreslår ett minimistraff på sex månaders fängelseför grovt jaktbrott och grovt jakthäleri. Oaktsamhetbör bli straffbar och kunna medföra böter ellerfängelse i högst två år.Utskottets ställningstagandeUtskottet instämmer i allt väsentligt i regeringensöverväganden i avsnitt 6 i propositionen ochtillstyrker de föreslagna ändringarna i jaktlagensstraff- och ansvarsbestämmelser. Det innebär bl.a.att maximistraffet för grovt jaktbrott höjs fängelse. De föreslagna höjningarna avstraffskalan för olika typer av jaktbrott innebär enmarkering från samhällets sida att brottslighetenhar ett högt straffvärde.Den föreslagna höjningen av straffskalan för grovtjaktbrott kommer att gälla för alla typer av sådanabrott och alltså inte enbart för brott avseendebjörn, järv, lo, varg och kungsörn. För vissajaktbrott som anses som grova kanemellertid enligt regeringens bedömning det nuföreslagna minimistraffet te sig alltför strängt.För närvarande anges att det vid bedömningen skallsärskilt beaktas bl.a. om brottet avsåg ett hotat,sällsynt eller värdefullt vilt. Med begreppet"värdefullt vilt" avses främst ekonomiskt värdefulltvilt. Lagrådet har i sitt yttrande ansett att ettuttryckssätt bör väljas som klarare återspeglarsyftet med lagstiftningen och ger en anvisning omvilka typer av vilt som bör skyddas. Regeringeninstämmer i denna bedömning och föreslår att det istället för särskilt värdefullt vilt skall stå"annars särskilt skyddsvärt vilt". Bestämmelsenkommer därför i det nu aktuella avseendet att tasikte på "hotat, sällsynt eller annars särskiltskyddsvärt vilt". Särskilt skyddsvärt vilt kan varadjur av en art som är i behov av skydd utan attarten är hotad eller sällsynt. Det kan t.ex. vara enart som varit hotad eller sällsynt eller enart som minskat i antal och vars långsiktigaöverlevnad därför riskeras. Det kan också vara frågaom en art för vars bevarande staten haft storakostnader, som blir onödiga om djur av arten dödatsolagligt.Den föreslagna ändringen innebär att vissajaktbrott som bedöms som grova kan anses somicke grova. Det bör till exempel kunna gälla jakt påälg eller annat ekonomiskt värdefullt vilt på någonannans jaktområde. De föreslagna ändringarna istraffskalan innebär enligt regeringen att det äveni övrigt bör finnas ett visst utrymme för att bedömabrott som tidigare ansetts grova som icke grova.Utskottet kan för sin del konstatera att jaktbrottsom avser någon av de nu aktuella rovdjursarternaäven i fortsättningen i många fall torde komma attbedömas som grovt jaktbrott. De faktiskaomständigheterna kring ett sådant brott kanemellertid skifta betydligt från fall till fall.Utskottet vill här i första hand hänvisa till vadsom anförs i detta betänkande under rubrikernaSkyddsjakt respektive Ansvarsfrihet enligtbrottsbalken. Det torde inte råda delade meningar omatt den som t.ex. bedriver jakt på rovdjur utanannat syfte än att döda ett eller flera djur av enskyddad art gör sig skyldig till brottslighet medhögt straffvärde. Situationen är dock enligtutskottets mening annorlunda när gärningsmannendödar ett rovdjur för att skydda ett tamdjur motangrepp. I sådana fall kan djurets ägare ellervårdare - med rätt eller orätt - ha bibringatsuppfattningen att det föreligger en situation därskyddsjakt enligt 28 § jaktförordningen är tillåten.Med de ställningstaganden utskottet redovisar underrubriken kommer det även i fortsättningenatt gälla viss restriktivitet i fråga omtillåtligheten av skyddsjakt utan föregåendemyndighetsbeslut. Som utskottet anför i följandeavsnitt kan det alternativt bli fråga om straffrihetpå grund av att ägaren/vårdaren befinner sig i ennödsituation enligt bestämmelserna i 24kap. I båda dessa fall kan den slutgiltigafaktiska och rättsliga bedömningen av etthändelseförlopp, som dessutom ofta kräver ettmycket snabbt agerande, vara svår att förutse förden enskilde. Utskottet utgår från att domstolarnabeaktar dessa och liknande förhållanden vidstraffmätningen.Enligt motion MJ906 (mp), som väcktes underallmänna motionstiden , bör regeringen läggafram förslag om skärpning av straffsatsen förjaktbrott. Motionen är i huvudsak tillgodosedd genomregeringens förslag och utskottetsställningstaganden och bör lämnas utan vidareåtgärd.3.2 Ansvarsfrihet enligt brottsbalkenTill komplettering av utskottets överväganden iavsnittet om skyddsjakt m.m. finns det anledning atterinra om att innehåller vissabestämmelser om ansvarsfrihet för en i övrigtstraffbar gärning. Av särskilt intresse i dettasammanhang är 24 kap. 4 §, där det stadgas att engärning som någon begår i nöd utgör brott endast omden med hänsyn till farans beskaffenhet, den skadasom åsamkas annan och omständigheterna i övrigt äroförsvarlig. Nöd föreligger enligt paragrafens andrastycke när fara hotar liv, hälsa, egendom ellernågot annat viktigt av rättsordningen skyddatintresse.Som framgår av den tidigare redovisningen kan enägare eller vårdare av tamdjur i vissa fall varaberättigad att döda ett rovdjur för att skyddatamdjuret mot angrepp. Bestämmelser om denna form avs.k. skyddsjakt finns i 28 § jaktförordningen.Enligt regeringens bedömning, vilken utskottetanslutit sig till, skall sådan skyddsjakt även fåbedrivas på varg.Om gärningen ej kan definieras som skyddsjaktenligt de kriterier som anges i jaktförordningensbestämmelser kan den som utfört gärningen dömas förjaktbrott enligt 43 § jaktlagen. Enligt 44 §jaktlagen i den av utskottet förordade lydelsen kanbrottet bedömas som grovt om det bl.a. avsåg etthotat, sällsynt eller annars särskilt skyddsvärtvilt.Utskottet kan dock konstatera att en gärning som isig definieras som jaktbrott kan leda tillansvarsfrihet med stöd av de ovan angivnabestämmelserna om nöd i . Frågan ivilken utsträckning detta kan bli fallet börgivetvis överlämnas till rättstillämpningen. Detfinns , såvitt utskottet känner till,endast ett fåtal vägledande rättsfall på området. Irättsfallet NJA 1988 s. 495 förelåg den situationenatt en ägare till ett par dvärggetter försökteavvärja ett angrepp på getterna genom att döda entämligen värdefull jakthund. att hundens ekonomiska värde var mångdubbelthögre än getternas, och med hänsyn härtill kundegärningen inte anses försvarlig, trots att denföretogs för att avvärja ett angrepp mot levandedjur och riktades mot den angripande hunden.När det gäller angrepp av rovdjur på tamdjur kannämnas att i en dom den 27augusti 1999 fällde en person till ansvar för grovtjaktbrott för att han dödade ett lodjur som angrepen hund. Domen överklagades till , sommeddelade dom . Enligt hovrättensdomskäl var det inte försvarligt att döda lodjuretför att skydda en hund, som enligt förebringadutredning hade ett väsentligt lägre värde änlodjurets värde. Också hovrätten bedömde gärningensom grovt jaktbrott. har den 5oktober 2000 beslutat att ej meddelaprövningstillstånd i målet, varför hovrättens domstår fast.När det gäller avvägningen mellan det angripandeoch det angripna djurets värde vill utskottet fästauppmärksamheten på att 24 kap. 4 § brottsbalkenändrades i vissa avseenden och omredigerades (SFS 1994:458). I den äldre lydelsen angavs somexempel på nödsituation att gärningen skedde för att"rädda värdefull egendom".I den nu gällande lydelsen anges, som framgåttovan, att nöd föreligger när fara hotar liv, hälsa,egendom eller något annat viktigt av rättsordningenskyddat intresse. Det framgår av förarbetena tilldenna lagändring att syftet bl.a. var att utvidgautrymmet att handla i nöd för att rädda egendom (seprop. 1993/94:130 s. 34 f., 1993/94:JuU27). som hade utrett frågan ansåg att dendåvarande lagstiftningen gav uttryck för en alltförrestriktiv inställning. Det gällde den situationenatt fara endast hotade egendom. Enligt kommittén vardet inte befogat att kräva att egendom skulle varavärdefull för att nödrätt skulle föreligga, utansådan rätt borde föreligga i princip i allasituationer när fara hotade egendom. Det sagdainnebar givetvis inte att varje nödhandling bordevara tillåten. Kommittén pekade på att en avvägningalltid skulle göras mellan den hotade egendomen ochdet uppoffrade intresset genom att ansvarsfrihetskulle inträda endast när gärningen var försvarlig.Härigenom var det enligt kommittén uppenbart att jumindre värde egendomen hade desto mindre varutrymmet för att medge ansvarsfrihet på grund avnöd.Regeringen delade kommitténs uppfattning ochuttalade att det också enligt regeringens meningfanns situationer då en nödhandling ... kunde varabefogad även om den egendom som den gällde hade ettmindre värde. I undantagsfall borde det inte hellervara uteslutet med ansvarsfrihet trots att egendomenhade endast affektionsvärde. Regeringen pekade pådet av kommittén anförda exemplet att det borde varatillåtet att rädda även en gammal hund utan någotegentligt ekonomiskt värde från att dö avkoloxidförgiftning genom att slå sönder enfönsterruta.Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att 24kap. 4 § numera innehåller en klarareoch i förhållande till äldre rätt utvidgadbeskrivning av de situationer i vilka nödföreligger. För nödrätt krävs således inte längreatt den egendom som är utsatt för fara skall varavärdefull. En avvägning skall dock alltjämt görasmellan den hotade egendomen och det uppoffradeintresset. Ju mindre värde egendomen har, desto merasällan kan ansvarsfrihet inträda för en annarsstraffbelagd gärning.4 Ersättnings- och bidragssystem4.1 Bidrag och ersättning för skada på renarUtskottets förslag i korthetUtskottet instämmer i huvudsak i regeringensbedömning av ersättningssystemets utformningoch finansiering och avstyrker två motioner(m, kd). Med anledning av ett flertalmotioner (s, m, v, kd, mp) föreslår utskotteti ett tillkännagivande att den av regeringenförordade differentieringen av ersättning förrovdjursskador i vissa delar avrenskötselområdet tills vidare ej börgenomföras.PropositionenEnligt regeringens bedömning skall ersättning förskador som björn, järv, lo, varg och kungsörnorsakar på renar lämnas till samebyarna. Ersättningför skador orsakade av järv, lo och varg bör baseraspå antalet föryngringar eller annan förekomst somgenom rovdjursinventering visats förekomma inom byn.Ersättning för skada på ren av björn och kungsörnbör lämnas om arten förekommer inom samebyn ochbaseras på byns areal. Om rovdjur dödarett stort antal renar inom ett begränsat områdeskall särskild ersättning kunna lämnas till renarnasägare. Därutöver skall ersättning för förebyggandeåtgärder kunna lämnas efter särskild prövning.Ersättning för förekomst av varg, järv och lo börlämnas med ett fast belopp per föryngring ellerannan förekomst. För björn och kungsörn uppskattasett totalbelopp för de skador dessa arter kan orsakarenskötseln.Ersättningen bör främst baseras på de beräknadeskador respektive art kan förorsaka. Sammaersättning lämnas utifrån rovdjursförekomst oavsettom renar dödas eller skadas. Vid beräkningen aversättningens storlek bör hänsyn främst tas tillmedelslaktvärdet för ren med tillägg för honornasproduktionsvärde och det merarbeterovdjursförekomsten förorsakar.I vinterbetesområdet och i områden som omfattas avden norsk-svenska renbeteskonventionen anserregeringen att beloppen bör sättas ned med 25 %.Ärenden om ersättning för skada på ren bör även ifortsättningen administreras av Sametinget.Sametinget skall även kunna lämna bidrag till ensameby för skadeförebyggande åtgärder, men bidragetskall räknas av från ersättningsbeloppet förrovdjursförekomst.MotionerI flera motioner framförs invändningar mot ettdifferentierat ersättningssystem. Enligt motion MJ15(m) skall ersättning för skador på ren utgå medsamma belopp oavsett var rovdjuren inventerats(yrkande 6). I motion MJ17 (kd) anförs att även ivinterbetesmarker och områden som omfattas av norsk-svenska renbeteskonventionen skall full ersättningutgå (yrkande 2). I motion MJ20 (s) framförs krav pålika stor ersättning såväl inom som utom åretrunt-markerna samt inom konventionsområdena på norsksida. Motsvarande yrkande framförs i motion MJ23(v). Om effekten av en 25-procentig reduktion skullebli att systemet kommer att ifrågasättas ochacceptansen för lodjuret minska bör, enligt motionMJ26 (mp), regeringen ompröva förslaget (yrkande 3).Enligt motion MJ15 (m) skall anslaget tillersättning för rovdjursskador på ren eller tamboskapvara ett förslagsanslag, vilket innebär att fullersättning per djur skall utgå oavsett hur många deskadade djuren är (yrkande 7). I motion MJ17 (kd)påtalas behovet av ett särskilt ekonomiskt stöd förskadeförebyggande åtgärder inom rennäringen (yrkande3).Utskottets ställningstagandeI likhet med regeringen anser utskottet att somhuvudregel skall ersättning för renar som rivits avrovdjur, liksom , baseras på rovdjursförekomstenligt de beräkningsgrunder som anges ipropositionen. Det bör även fortsättningsvis ankommapå att efter samråd med Naturvårdsverketoch övriga berörda myndigheter välja lämplig metodför insamling, bearbetning och redovisning avrapporterade rovdjursförekomster. På motsvarandesätt bör ersättning lämnas även förrovdjursförekomst i de betesområden i somdisponeras för svensk renskötsel med stöd av 1972års konvention mellan och omrenbetning.I propositionen anför regeringen att denbegränsade tid av året som renskötsel är tillåteninom vinterbetesmarkerna innebär att rovdjurensskador för renskötseln är mindre där än inom andradelar av renskötselområdet. Regeringen anser därföratt ersättningen för föryngring och förekomst avrovdjur bör vara lägre inom vinterbetesområdet äninom övriga delar av renskötselområdet. I konsekvenshärmed bör också ersättningen för rovdjursrivnarenar vara lägre inom vinterbetesområdet äninom övriga områden. Den lägre ersättningen börenligt regeringen även gälla inomkonventionsbetesområden i där renskötselendast är tillåten under en del av året.Utskottet ställer sig emellertid tveksamt till degrunder som regeringen anför för en lägre ersättningi vissa områden och till konsekvenserna av endifferentiering av ersättningen. Förutsättningarnaför rennäringen inom renskötselområdet i stortvarierar, och förhållandena i /Dalarnaoch i åretruntmarkerna längre norrut skiljer sig iflera avseenden från de som råder ivinterbetesområdena. Det underlag för ett system meddifferentierad ersättning som presenteras ipropositionen är enligt utskottets mening intetillräckligt. Det finns därför risk för att systemeti vissa områden kan få konsekvenser som kan kommaatt framstå som oönskade och orättvisa. Mot dennabakgrund anser utskottet att frågan behöverövervägas ytterligare innan ställning kan tas tillfrågan om en lägre ersättningsnivå i angivna delarav renskötselområdet. Den av regeringen förordadedifferentieringen bör således tills vidare integenomföras. Vad utskottet anfört med anledning avmotionerna MJ15 (m) yrkande 6, MJ17 (kd) yrkande 2,MJ20 (s), MJ23 (v) och MJ26 (mp) yrkande 3 bör gesregeringen till känna.Även i fortsättningen bör enligt utskottets meningersättning vid massdödande av renar kunna lämnasenligt i huvudsak nuvarande bestämmelser, vilketbl.a. innebär att betalar ut ersättningdirekt till ägaren för de dödade renarna liksom förde merkostnader som uppkommer till följd av skadan,t.ex. för återsamling av renarna. Med massdödandeavses att ett eller flera rovdjur inom loppet avhögst dödat minst tio renar inom ettbegränsat område. Som regeringen anför bör underanslaget Ersättningar för viltskador medel anvisasunder en särskild anslagspost för sådana kostnader.Med anledning av motion MJ15 (m) vill utskottettillägga att förslagsanslag inte längre förekommer ibudgetprocessen. Enligt lagen (1996:1059) omstatsbudgeten är anslagstyperna obetecknat anslag,reservationsanslag och ramanslag. AnslagetErsättningar för viltskador m.m. tillhör densistnämnda anslagskategorin. Ett ramanslag fårtillfälligtvis överskridas . Utskottet utgårgivetvis från att regeringen i sin anslagsberäkningutgår från faktiska förhållanden i fråga ombelastningen på anslaget. I övrigt ankommer det påriksdagen att i budgetprocessen slutgiltigt bedömaanslagets storlek. Enligt 9 kap. 5 § regeringsformenkan för löpande budgetår på tilläggsbudgetbl.a. ändra anslag och anvisa nya anslag. Detanförda innebär att synpunkterna i motion MJ15 (m)yrkande 7 är av det slaget att de bör prövas inomramen för budgetprocess. Syftet medmotionsyrkandet är med det anförda i allt väsentligttillgodosett.Det bör understrykas att det nuvarandeersättningssystemet är så konstruerat att det skallstimulera till förebyggande åtgärder eftersom sammaersättning utbetalas oavsett om renar rovdjursdödaseller inte, och att bidrag för skadeförebyggandeåtgärder avräknas från ersättningsbeloppet förrovdjursförekomst. Inom ramen för det nuvarandeersättningssystemet har möjlighet attbetala ut ersättning för skadeförebyggande åtgärder.Hitintills har detta skett endast i mindreomfattning och med ca . I motsatstill övrig tamdjursskötsel bedrivs rennäringenmycket extensivt, varför möjligheterna att förebyggaskador inom renskötseln är betydligt mindre. Somregeringen anför är det av stor betydelse att detäven inom rennäringen i görligaste mån bedrivs ettarbete med att förebygga skador. Sådana åtgärder kanvisserligen vara kostsamma, men innebär enökad slaktintäkt för samebyn genom att antaletrovdjursdödade renar minskar. Eftersom detta intereducerar samebyns ersättning för rovdjursförekomstuppkommer ändå en viss vinst för samebyn vidframgångsrika skadeförebyggande åtgärder. Någotextra bidrag utöver det fasta ersättningsbeloppetbör därför inte lämnas. Det anförda innebär attutskottet gör samma bedömning som regeringen när detgäller ersättningssystemet i denna del och avstyrkermotion MJ17 (kd) yrkande 3.4.2 Bidrag och ersättning för skada av vilt påannat än renarUtskottets förslag i korthetUtskottet instämmer i regeringensöverväganden om i princip bibehållna reglerför bidrag för ersättning för skada av viltpå annat än renar. Därmed avstyrker utskottetmotioner (m, kd, c, fp) om utökademöjligheter till ersättning.PropositionenI fråga om bidrag och ersättningar för andra skadorän av vilt på ren bör enligt regeringens bedömningnuvarande regler i huvudsak bibehållas.MotionerKrav på full ersättning för rovdjursangrepp påtamdjur framförs i flera motioner. Enligt motionMJ14 (m) (delvis) skall full ersättning utgå förrovdjursangrepp på tamdjur, inklusive jakthund.Eftersom det inte kan anses rimligt att den enskildedjurägaren skall behöva drabbas av högaförsäkringspremier på grund av förekomst av rovdjurdär husdjur och tamboskap vistas skall enligtmotionerna MJ16 (c) och MJ920 (c) skador orsakade avrovdjursangrepp på tamdjur ersättas fullt ut(yrkandena 10 respektive 2 delvis). Även i motionMJ17 (kd) begärs full ersättning för rovdjursskador(yrkande 1 delvis). Under förutsättning att rimligaskadeförebyggande åtgärder vidtagits bör, enligtmotion MJ18 (m), alla skador varaersättningsberättigade även om de inte kan hänförastill näringsverksamhet. Ersättningen skall kunnaavse även t.ex. bikupor rivna av björn, skador påridhästar och skadeförebyggande arbete och bör utgåäven om medel inte finns anslagna till det egnalänet (yrkande 3 delvis).Enligt motion MJ918 (fp) bör staten ersättadrabbade djurägare eller andra fullt ut för vargensskadegörelser (yrkande 3).Utskottets ställningstagandeRegler om bidrag av statsmedel för att förebyggaskada av vilt liksom regler om ersättning för sådanskada finns i 29 a § jaktförordningen (1987:905) ochi viltskadekungörelsen. Regleringen gäller inte ifråga om skador på renar. Beslut om bidrag tillförebyggande åtgärder och ersättning för viltskadormeddelas av . Bidrag och ersättningarfår enligt 29 a § jaktförordningen lämnas i mån avtillgång på medel.