bet · GP01LU2 · 2001-11-13 00:00:00 — Sålunda anser (båda s) i motion 2001/02:L1att det behövs en balans mellan statliga verk ochfolkrörelser med aktiva och kunniga konsumenter föratt påverka utbud och produktionssätt av varor.Staten bör, enligt motionärerna, ha ett ansvar föratt ideella organisationer kan arbeta med att tafram och sprida information till konsumenterna såatt de får underlag till debatt för att kunnapåverka. Motionärerna delar regeringens uppfattningatt de båda paraplyorganisationerna SverigesKonsumentråd och Konsumenter i Samverkanbör få ekonomiskt stöd för sin respektive verksamhetäven i fortsättningen. Stödet är dock, anförs imotionen, alldeles för lågt för att de skall kunnaleva upp till de förväntningar som konsumenternaställer på dem att hålla en hög kvalitet iundersökningar och opinionsspridning. Mot dennabakgrund begär motionärerna ett tillkännagivande omatt stödet till konsumentorganisationerna på siktbör öka.Stig Rindborg m.fl. (m) anför i motion2000/01:L705 att det krävs att den statliga insatsenpå det konsumentpolitiska området gradvis måstetonas ned för att konsumentsammanslutningar av olikaslag skall kunna bildas, växa och ta på sig störreuppgifter. Motionärerna anser att det inte finnsnågon egentlig frivillig och oberoendekonsumentrörelse i och yrkar i motionen attregeringen skall ges i uppdrag att återkomma medförslag om hur framväxten av frivilliga ochoberoende konsumentorganisationer kan stimuleras ienlighet med det anförda (yrkande 2).I motion 2001/02:L4 av m.fl. (c) ärmotionärerna överens med regeringen om attfolkrörelsernas och övriga ideella organisationersdeltagande i konsumentpolitiken är viktigt ochönskvärt. Det tillför, enligt vad som anförs imotionen, såväl kunskap som en oumbärlig lokalförankring och kan bidra till en livfull dialogmellan medborgare, politiker och myndigheter.Motionärerna delar dock inte regeringens uppfattningatt det bör tillsättas en särskild arbetsgrupp meduppgift att lämna förslag till hur organisationerkan få ett ökat inflytande. Detta är, anförs imotionen, ett ovanifrånperspektiv som motionärernainte kan ställa sig bakom. I stället förordas imotionen ett underifrånperspektiv där det måstetillåtas flera olika sätt att påverka ochorganisationerna själva tillåts att skapaförutsättningar för ökat inflytande. I motionenbegärs ett tillkännagivande som går ut på attfolkrörelserna och de ideella organisationerna börges ökade möjligheter att skapa inflytande ikonsumentpolitiken (yrkande 5).Christina m.fl. (s) påpekar i motion2000/01:L721 att är starkt beroende av detkonsumentpolitiska arbetet inom EU och att det ur endemokratisk synvinkel är viktigt attfrivilligorganisationerna kan delta i dettasamarbete. Motionärerna menar att detta dock kanvara svårt på grund av de stora kostnader som ärförenade med exempelvis utrikes resor och uppehälle.Motionärerna anser att det är angeläget att detinrättas möjligheter för ideella organisationer atterhålla bidrag för att delta i det allt viktigarekonsumentpolitiska internationella arbetet, och imotionen begärs ett tillkännagivande om betydelsenav att det ges möjligheter för ideellakonsumentorganisationer att verka (yrkande 3).Utskottets ställningstagandeUtskottet delar för sin del helt regeringens syn påkonsumentorganisationerna och deras betydelse förkonsumentpolitiken. Konsumentorganisationernafyller, som närmare utvecklas av regeringen, en radviktiga funktioner, inte minst ur en demokratisksynvinkel. Som anförs i propositionen är det därförav stor vikt att det finns vägar till inflytande ikonsumentpolitiken för folkrörelserna och andraideella organisationer. Den i propositionenaviserade arbetsgruppen kan, enligt utskottetsmening, bli ett värdefullt instrument för att finnasådana vägar. Ett annat viktigt instrument för attkunna nå inflytande är givetvis ekonomiska resurser.Det är enligt utskottets mening naturligt att debåda paraplyorganisationerna på konsumentområdet gesstatligt stöd även fortsättningsvis. Mot bakgrund avorganisationernas stora betydelse anser utskottetatt det noga bör övervägas om inte detekonomiska stödet kan öka.Utskottet kan för sin del inte se att detföreligger någon avgörande motsättning mellan å enasidan de synpunkter som förs fram i i motionerna2001/02:L1, 2001/02:L4 yrkande 5 och 2000/01:L721yrkande 3 och å andra sidan regeringens inställning.Det saknas därför anledning för utskottet att tainitiativ till någon särskild åtgärd från riksdagenssida med anledning av motionerna, som därför böravslås.Vad gäller motion 2000/01:L705 yrkande 2 ärinnebörden den att det statliga engagemanget inomkonsumentpolitiken skall dras ned och ersättas medverksamhet inom konsumentorganisationer. tidigare ställningstaganden i fråga omden allmänna inriktningen på konsumentpolitiken ochdet statliga engagemanget på området följer attmotionsyrkandet bör avslås.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion 2000/01: L705 yrkande 2.Finansiella tjänsterUtskottets förslag i korthetMed hänvisning till pågående arbete i Sverigeoch inom EU föreslår utskottet attmotionsyrkanden med krav på olika åtgärderrörande finansiella tjänster avslås.BakgrundBestämmelser om distansförsäljning finns i lagen(2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal ochhemförsäljningsavtal, den s.k. distansavtalslagen.Lagen, som bygger på EG-direktivet 97/7/EG omkonsumentskydd vid distansavtal, innehållerbestämmelser om bl.a. krav på den information somskall lämnas inför och vid ett avtalsslut och omångerrätt. Lagen omfattar inte distansförsäljning avfinansiella tjänster.Regler som direkt tar sikte på det civilrättsligaansvaret för finansiell rådgivning finns endast närdet gäller försäkringar. I 13 § lagen (1989:508) omförsäkringsmäklare föreskrivs att en mäklare skallutföra sitt uppdrag omsorgsfullt och med iakttagandeav god försäkringsmäklarsed. Om försäkringsmäklarenuppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sinaskyldigheter enligt 13 § skall mäklaren ersätta denskada som drabbar uppdragsgivaren.I övrigt saknas i huvudsak regler om ansvar förfinansiell rådgivning. Detta innebär att konsumentenär hänvisad till allmänna regler om sysslomän i18 kap. handelsbalken och allmänna skadestånds- ochavtalsrättsliga principer.Konsumentpolitiska kommitténKonsumentpolitiska kommittén ansåg att nuvarandebestämmelser inte ger konsumenterna ett tillräckligtskydd vid vårdslös finansiell rådgivning ochföreslog därför att konsumentskyddet på områdetborde stärkas genom tvingande civilrättsliglagstiftning. Viktiga inslag i en sådan lagstiftningborde, enligt kommittén, vara en lättnad ikonsumentens bevisbörda, en skyldighet för rådgivareatt dokumentera uppdraget och att med omsorg tatillvara konsumentens intressen. frågan om vilka krav sombör ställas på rådgivare i fråga om praktisk ochteoretisk utbildning.Kommittén redovisade inte någotförfattningsförslag utan ansåg att frågan borde bliföremål för en djupare och mer noggrann analys.PropositionenI propositionen gör regeringen i likhet medkommittén och flera remissinstanser bedömningenatt frågan om ansvar för finansiell rådgivning börbli föremål för en djupare och mer noggrann analysän den som kommittén haft möjlighet att genomföra.När det gäller frågor kring distansförsäljning avfinansiella tjänster erinrar regeringen ipropositionen om det pågående lagstiftningsarbetetinom EU på området.Pågående arbeteGenom beslut tillkallade regeringenen särskild utredare med uppgift att kartlägga ochanalysera frågor om konsumentskyddet vid finansiellrådgivning (dir. 2001:41).Enligt direktiven skall utredaren kartlägga delsde åtgärder som vidtas av de finansiella företagenför att uppnå en hög kvalitet på rådgivningen, delsberörda myndigheters arbete på området.Kartläggningen skall följas av en analys av fråganom vilka åtgärder som kan vara lämpliga att vidtaför att stärka konsumentskyddet i samband medfinansiell rådgivning. Utredaren skall i detsammanhanget undersöka om det finns behov avsärskilda bestämmelser av näringsrättslig ellercivilrättslig natur. Om utredaren finner att ettsådant behov finns, skall denne också lämna förslagtill reglering. Utredaren skall dessutom undersökabehovet av andra lämpliga åtgärder som kan vidtas isyfte att stärka konsumenternas ställning på områdetoch får lämna förslag även till sådana åtgärder. Uppdraget skall redovisas senast den 30 juni 2002.År 1998 lade kommissionen fram ett förslag tilldirektiv om distansförsäljning av finansiellatjänster. har ett antal revideradeförslag diskuterats inom EU:s institutioner, och islutet av nådde rådet en politisköverenskommelse om en gemensam ståndpunkt. I dennaingår regler om bl.a. ångerrätt och krav påinformation. Vidare finns bestämmelser som reglerarunder vilka förutsättningar en konsument fårkontaktas utan att denne bett om det.Den gemensamma ståndpunkten kommer att bliföremål för andra läsning underhösten 2001.MotionernaKia m.fl. (mp) är i motion 2001/02:L7kritisk till de utredningsdirektiv som regeringenbeslutat i fråga om finansiell rådgivning. I ställetför att tillsätta ytterligare en utredare för attutreda samma sak som Konsumentpolitiska kommitténredan har utrett, borde utredaren, anförs imotionen, ha fått i uppdrag att möjligt tafram förslag på hur den av förordade civilrättsliga lagstiftningenskulle kunna utformas så att konsumentskyddet stärksvid finansiell rådgivning. Motionärerna anser attutredaren bör få förnyade direktiv, och i motionenbegärs ett tillkännagivande i enlighet med detanförda om ansvar vid finansiell rådgivning (yrkande7).Marianne () anser i motion 2001/02:L230att det bör införas ett regelsystem förtelefonförsäljning av finansiella produkter med ettsanktionssystem och begär ett tillkännagivande omatt regeringen skyndsamt skall utreda frågan ochåterkomma till med ett förslag.Lena och (båda s) anföri motion 2001/02: L317 att många människor, iåtskilliga fall pensionärer, har fått se sittsparkapital försvinna sedan de blivit uppringda avförsäljare av finansiella tjänster som utgett sigför att vara rådgivare och som uppmanat kunden attplacera pengar i högriskfonder. Sådan försäljningsker, enligt vad som anförs i motionen, utan någonform av skriftligt avtal, utan att skriftliginformation lämnats, utan betänketid och utanmöjlighet för kunden att ångra sig. I motionenerinras vidare om att det i inte ärtillåtet att sälja aktiefonder per telefon.Motionärerna begär ett tillkännagivande om attkonsumentskyddet vid försäljning av vissabanktjänster är alltför bräckligt och attlagändringar måste komma till stånd, där detengelska regelverket kan tjäna som förebild.Dessutom måste , enligtmotionärerna, utfärda klarare etikregler förbankerna när det gäller agerandet mot kunderna. Imotionen begärs ett tillkännagivande om behovet avett stärkt konsumentskydd vid försäljning av vissabanktjänster.Mats () anför i motion 2001/02:L360 att nugällande regelverk för försäljning av aktiefondergör det svårt för kunden att veta om bankensrepresentant är rådgivare eller säljare. Motionärenanser att den svenska lagstiftningen på områdetmåste stramas upp och att det i princip bör varaförbjudet att sälja finansiella tjänster som fonderoch aktier via telefon utan ångervecka ochskriftligt avtal. Motionären är positiv till detpågående lagstiftningsarbetet inom EU, men anser attäven nationella lagstiftning bör stramasupp. I motionen begärs ett tillkännagivande om attriksdagen skall begära förslag till ändringar i densvenska lagstiftningen i enlighet med vad som anförsi motionen.Också () aktualiserar i motion2001/02:L298 frågor kring distansförsäljning avfinansiella tjänster. Motionären anser det varaorimligt att konsumentskyddet är bättre vidtelefonförsäljning av dammsugare och liknandeprodukter än vid motsvarande försäljning avfinansiella tjänster. Bäst vore, enligt motionären,om marknaden i samarbete med ochFinansinspektionen tar fram ett eget frivilligtregelverk och genom självsanering utrotar oarternainom branschen. Om så inte sker snabbt måste docklagstiftning tillgripas. Motionären anser att ettsådant frivilligt eller lagstadgat regelverk bl.a.bör innehålla regler om att alla telefonkontakterför att marknadsföra finansiella tjänster endast fårske om kunden uttryckligen begärt att bli kontaktad,att telefonförsäljning av finansiella tjänsterendast skall kunna komma till avslut när konsumentenundertecknat och till säljaren återsänt ettskriftligt godkännande, att en ångervecka ellerannan tröghetsmekanism bör övervägas och attobligatorisk legitimering av finansiella rådgivarebör införas liksom ett krav på att försäljarna ochrådgivarna har utbildning och betryggandeerfarenhet. I motionen begärs ett tillkännagivandeom behovet av självsanering av marknadsföring avfinansiella tjänster i enlighet med det anförda.Utskottets ställningstagandeUtskottet har för sin del inte någon annanuppfattning än motionärerna när det gäller vikten avett fullgott konsumentskydd vid finansiellrådgivning och distansförsäljning av finansiellatjänster. Av propositionen framgår att regeringenhar samma inställning.Vad först gäller motion 2001/02:L7 yrkande 7 kanutskottet konstatera att den civilrättsligalagstiftning som skisseras i den konsumentpolitiskakommitténs betänkande väcker en rad kompliceradefrågeställningar av rättslig natur som kommitténinte haft möjlighet att närmare överväga. Utskottetansluter sig därför till regeringens bedömning attfrågan om rådgivaransvaret bör bli föremål för endjupare och noggrannare analys. Utskottet finnerinte skäl att förorda nya direktiv. I stället börnu resultatet av den påbörjade utredningenavvaktas.När det sedan gäller övriga motionsspörsmålrörande distansförsäljning av finansiella tjänsterkan konstateras att utredningsdirektiven är brettupplagda och ger utrymme för en allsidig ochgrundlig analys av frågeställningarna i linje medmotionsönskemålen. Därtill kommer att det inom EUför närvarande pågår lagstiftningsarbete som synesligga helt i linje med motionsönskemålen.Sammanfattningsvis anser utskottet att resultatenav de arbeten som pågår i och inom EU böravvaktas.Med det anförda föreslår utskottet att motionerna2001/02:L7 yrkande 7, 2001/02:L230, 2001/02:L298,2001/02:L317 och 2001/02:L360 skall avslås.Skuldfällor och skuldsaneringUtskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på åtgärder i syfteatt förhindra överskuldsättning bör avslås.Utskottet förutsätter att regeringen beaktarmotionsspörsmålen i pågående och kommandearbete.BakgrundI samband med avregleringar på finansmarknaden imitten av ökade bankernas möjligheter attge lån utan säkerhet. Lättheten att skaffa lån,exempelvis s.k. blancolån, under vissa perioderunder och ledde till att mångakonsumenter skaffade sig oöverlagda och dyrakrediter som undergrävde hushållsekonomin.Genom skuldsaneringslagen (1994:334), som trädde ikraft , har införts möjligheter förprivatpersoner att under vissa förutsättningar helteller delvis befrias från en övermäktig skuldbörda.Som allmänna villkor för en skuldsanering gäller attgäldenären är insolvent och så skuldsatt att haneller hon inte inom överskådlig tid kan betala sinaskulder. Därtill kommer att det vid en allmänbedömning skall vara skäligt att beviljaskuldsanering. Skuldsaneringsförfarandet ochärendehandläggningen har i skilda sammanhangdiskuterats och kritiserats.Med anledning av ett antal motionsyrkandenförordade utskottet i sitt av riksdagengodkända betänkande 2000/01:LU12 att regeringenskall ta initiativ till en förutsättningslös, samladoch övergripande utvärdering av skuldsaneringslagen.Enligt vad utskottet har erfarit är frågan förnärvarande föremål för beredning inomRegeringskansliet.PropositionenI propositionen konstaterar regeringen attlättheten att skaffa lån inte sällan lett till attkonsumenter skaffat sig oöverlagda och dyra kreditersom undergräver många hushålls ekonomier. Mot dennabakgrund gör regeringen bedömningen att det ärviktigt att det finns kunskap om konsumenternasbeteenden och överväganden i samband med krediterför att nödvändiga åtgärder skall kunna vidtas föratt förhindra att konsumenterna hamnar i s.k.skuldfällor.Enligt vad som redovisas i propositionen harregeringen för avsikt att ge iuppdrag att närmare analysera orsakerna tillskuldfällor och att föreslå lämpliga åtgärder föratt begränsa problemet.MotionernaKia m.fl. (mp) ställer sig i motion2001/02:L7 positiva till det arbete som inletts ifråga om skuldfällor och skuldsanering. Det finns , anförs i motionen, lockelser i form av snabbalån med höga räntor som inte är lätta att motstå ien pressad ekonomisk situation. En genomgripandeanalys av och forskning om orsakerna tillskuldfällor kan, enligt motionärerna, ligga tillgrund för förändrad lagstiftning eller andraåtgärder så att problemen till största delen kanförebyggas. I motionen begärs ett tillkännagivande ienlighet med det anförda (yrkande 9, delvis).Lilian Virgin m.fl. (s) anser i motion2001/02:L351 att det inte skall vara möjligt attsamla på sig stora skulder utan att någon reagerareller att den skuldsatte får hjälp med att reda utsin situation. Motionären ger som exempelförvalsreformen inom teleområdet som medför att entelefonabonnent kan dra på sig stora skulder och fåabonnemanget avstängt för att därefter gå vidaretill nästa telefonbolag. Enligt vad som anförs imotionen är regeringens förslag om att analyseraorsakerna till uppkomsten av skuldfällor och föreslååtgärder för att begränsa problemet välkommet, ochmotionärerna yrkar ett tillkännagivande om vad somanförs om risken för skuldfällor.I motion 2001/02:L9 uppmärksammar . (fp) situationen för långvarigt arbetslösapersoner med stora skulder som erhåller arbete. Omkronofogden efter att de fått anställningkräver återbetalning av stora belopp sänds, anförs imotionen, dessa personer på nytt tillbaka iarbetslöshet. Kontentan kan, enligt motionärerna,bli att det inte lönar sig att ta ett arbete och attarbetslöshet är att föredra. bör,enligt vad som anförs i motionen, ta upp frågan i enkontinuerlig diskussion med de exekutivamyndigheterna, etablera ett arbetssamtal som ledertill en rationell, dvs. mjukare och lindrigare,utformning av återbetalningsreglerna förlångtidsarbetslösa som äntligen får chans att ta ettarbete. I motionen begärs ett tillkännagivande ombehovet av en fördjupad diskussion mellanKonsumentverket och kronofogdemyndigheterna angåendeåterbetalning av skulder för långvarigt arbetslösa(yrkande 8).Utskottets ställningstagandeAv propositionen framgår att regeringen ämnar geKonsumentverket i uppdrag att närmare analyseraorsakerna till skuldfällor och föreslå lämpligaåtgärder för att begränsa problemet. Vidare framgåratt skuldsaneringslagen är föremål för enförutsättningslös, samlad och övergripandeutvärdering. Utskottet har skäl att utgå från att denu aktuella motionsspörsmålen kommer att tas uppinom ramen för dessa arbeten och anser därför attmotionsyrkandena inte påkallar någon riksdagensvidare åtgärd.Med det anförda föreslår utskottet att motionerna2001/02:L7 yrkande 9 i denna del, 2001/02:L9 yrkande8 och 2001/02:L351 avslås.Konsumentskydd vid kreditgivningUtskottets förslag i korthetEtt motionsyrkande med krav på omedelbarlagstiftning rörande konsumentkrediter böravslås. Utskottet anser att frågan börberedas ytterligare.BakgrundKonsumentkreditlagen (1992:830) trädde i kraft den 1januari 1993 och ersatte då 1977 årskonsumentkreditlag (prop. 1991/92:83, bet. Ilagen finns bl.a. bestämmelser om hur ettkonsumentkreditavtal skall upprättas, vad avtaletfår innehålla, i vilken utsträckning avtalet kanändras , hur avtalet kan fås attupphöra och vad som gäller när avtalet upphör.Lagen bygger på rådets direktiv /102/EEG av den22 om konsumentkrediter med denutformning direktivet fått efter vissa ändringargenom direktiv /88/EG av . Förnärvarande pågår en revidering av direktivet och ettförslag till nytt direktiv har aviserats tillinnevarande år. Frågan har, i likhet med frågor omöverskuldsättning och skuldfällor, prioriterats avdet belgiska ordförandeskapet.Konsumentpolitiska kommitténKonsumentpolitiska kommittén föreslog flera åtgärderi syfte att stärka konsumentskyddet vidkreditgivning, bl.a. införandet av ett uttryckligtkrav på kreditprövning, en bestämmelse av innebördatt den totala kostnaden för en kredit skall anges ikronor och att lagens bestämmelser om kontantinsatsborde ses över.MotionenI motion 2001/02:L7 anser m.fl. (mp),i likhet med , attkreditkostnaden alltid skall anges i kronor och attregeringen utan att avvakta utvecklingen inom EU bör ta ställning för att en sådan regel införs isvensk rätt. Vidare stöder motionärernaKonsumentpolitiska kommitténs förslag om att ettuttryckligt krav på kreditprövning bör införas ikonsumentkreditlagen och att lagens regler förkontantinsat bör ses över. I motionen begärs etttillkännagivande i enlighet med det anförda (yrkande9, delvis).PropositionenAv propositionen framgår att regeringen har föravsikt att verka för att de frågor somKonsumentpolitiska kommittén tagit upp uppmärksammasunder den pågående revideringen avkonsumentkreditdirektivet.Oavsett om kommissionens översyn och eventuellaframtida direktivförslag ger anledning till detavser regeringen att inleda egna överväganden ifrågan om huruvida konsumentkreditlagen bör ändrasså att, i likhet med vad kommittén föreslog,kreditkostnaden alltid skall anges i kronor ochsamtidigt ta ställning till kommitténs övrigaförslag.Utskottets ställningstagandeUtskottet har för sin del inte någon annanuppfattning än motionärerna när det gäller vikten avett starkt konsumentskydd i samband medkreditgivning. Mot bakgrund av vad som redovisas ipropositionen kan utskottet inte heller se att detföreligger någon avgörande skillnad i synsätt mellanregeringen och motionärerna i denna fråga.Enligt utskottets mening behöver frågan om nylagstiftning beredas ytterligare. Även om utskottethar viss förståelse för de synpunkter som förtsfram i motionen, särskilt vad gäller angivandet avkreditkostnaden i kronor, är utskottet inte berettatt ställa sig bakom kravet på attlagstiftningen skall ändras i enlighet med vad somkrävs i motionen. I stället bör resultatet av deaviserade övervägandena inom ochinom EU avvaktas.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenavslår motion 2001/02:L7 yrkande 9 i denna del.Betalningsansvar vid obehörigtutnyttjande av kontokort, m.m.Utskottets förslag i korthetMotionsyrkanden med krav på ökatkonsumentskydd när det gäller obehörigtutnyttjande av kontokort och liknandeförfaranden bör avslås. Utskottet förutsätteratt motionsspörsmålen beaktas inom ramen förpågående arbete.BakgrundBestämmelser om kontohavarens betalningsansvar vidförlust av kontokort finns i 34 §konsumentkreditlagen (1992:830). Bestämmelsen byggerpå att betalningsansvaret skall vara reglerat iavtal och innebär att ett avtalsvillkor som angeratt en kontohavare skall vara betalningsskyldig förbelopp som påförts kontot genom att ett kontokorthar använts av någon obehörig person endast fårgöras gällande mot kontohavaren om denne lämnatifrån sig kortet till någon annan, genom grovoaktsamhet förlorat kortet, eller på något annatsätt förlorat besittningen av kortet och intesnarast efter upptäckten anmält förlusten hoskreditgivaren. En motsvarande bestämmelse fanns i 24§ konsumentkreditlag.I likhet med vad som är fallet i annancivilrättslig lagstiftning berörs inte frågor ombevisbördor varken i förarbetena till eller1992 års konsumentkreditlag.När det gäller kontohavarens betalningsansvar dåkontot obehörigen utnyttjats utan att det är frågaom en transaktion med ett kontokort saknas särskildlagstiftning.BetaltjänstutredningenI tillkallade regeringen en särskildutredare med uppgift att utreda behovet avnäringsrättslig normgivning och tillsyn över nyabetaltjänster. utvidgades uppdragettill att även omfatta behovet av civilrättsligreglering för betaltjänster. Därvid skulle särskiltbeaktas behovet av ett starkt konsumentskydd påbetaltjänstområdet. Utredningen antog namnetBetaltjänstutredningen.