bet · GO01FiU25 · 2001-05-08 00:00:00 — Det är denkombination av åsikter som jag har och som gör attjag har blivit impopulär i alla läger, både hos demsom gillar skatten, som tycker att jag är för mesig,och hos dem som ogillar skatten, som tycker att jagär för positiv. Så har det blivit.Jag ser att tiden går, men låt mig ändåsammanfatta det här med att säga att det för mig ärslöseri att lägga all politisk kraft på denna endafråga. Det är ju ingen som gör, så jag argumenterarinte emot någon särskild. Jag vill bara säga att vadvi behöver göra är att påverka globaliseringen somsamlat fenomen. Vi vill påverka globaliseringen föratt minska världsfattigdomen och minska orättvisornai världen. Då är de finansiella frågorna viktigafrågor men inte de enda frågorna. Och på detfinansiella området är Tobinskatten en viktig frågamen absolut inte den enda finansiella frågan.Får jag bara avslutningsvis nämna några andrafrågor som jag tycker att det vore fel att inte hamed i en diskussion om globaliseringen, som jagtycker att vi också bör jobba med för att angripa debrister som globaliseringen har. Låt mig nämna denprotektionism som utestänger de fattiga ländernafrån möjligheten till utveckling, möjligheten tillsysselsättning och till att tjäna inkomster av sitteget levebröd. Vi har tagit ett mycket viktigt stegi med det här initiativet, Everything butArms, , men det är intetillräckligt. Det finns väldigt mycket mer att göra,inte minst inom ramen för en ny global handelsrunda.Vi måste jobba aktivt med skuldavskrivningar. Enoerhört viktig fråga är att minska korruptionen,inte minst genom att jaga skatteparadisen medblåslampa, som man nu gör när man jagar Nigeriasförre härskare Abachas försvunna skatter övervärlden. Det tror jag kan öppna ögonen för många nyainstrument som vi kan använda för att hindra dethär. Korruptionen är för mig ett starkt hinder förtillväxten i fattiga länder. Vi måste jobba mer medatt få ett effektivare och bättre bistånd och ettstörre bistånd i världen från de rika länderna. Vimåste ta ett annat konkret och aktuellt exempel ochgöra någonting åt de missförhållanden som råder vadgäller patenträtten och tillgången till medicinerför de fattigaste länderna i världen. Tack!Förlåt om jag drog över en smula!Ordföranden: tackar förinledningen och lämnar därmed över ordet till viceriksbankschef vice riksbankschef : Tack för det!Jag tycker precis som just sade att det ärväldigt roligt att få komma hit och prata om de härfrågorna. Jag har varit väldigt engageradi internationella frågor, så jag uppskattarverkligen utskottets intresse. Det här är också ettämne som jag ofta är ute i landet och diskuterar.Det är väldigt glädjande, tycker jag, att intressetför omvärldsfrågor har ökat igen och också intressetför alla de utmaningar som den ekonomiska politikenmöter i en mer internationaliserad värld.Men jag tänkte börja med att prata litegrann om finansmarknadernas roll i samhällsekonomindärför att kreditmarknaden är central för ett landsekonomi. Det behövs finansiella institutioner föratt förmedla hushållens och företagens betalningar,exempelvis lönebetalningar eller betalningar avräkningar. Dessutom förmedlar finansinstitutenkapital från sparare till låntagare. Det kan varaett företag som vill låna för att investera ellerett hushåll som vill låna för att köpa en villa,exempelvis. Sammantaget är en fungerandefinanssektor en nödvändig förutsättning för att ettland ska uppnå högt välstånd. Men att förmedlabetalningar och att låna ut pengar är ocksåriskfyllt. Det är så att säga den nationella ochinternationella funktionen av kreditmarknaden, menså har vi ju olika valutor i olika delar av världen.Den internationella valutamarknadens roll är attkoppla samman de nationella kredit- ochbetalningsmarknaderna i olika länder, så attbetalningar i en valuta kan växlas till en annanvaluta. Det möjliggör handel, investeringar ochekonomiskt bistånd mellan länder. Internationellakapitalrörelser gör att länder som har ettsparandeöverskott efter att ha växlat påvalutamarknaden kan finansiera investeringar iländer som har underskott på kapital. Länder somgenom åren har utnyttjat den här internationellakapitalmarknaden för att finansiera storainvesteringar har haft stor glädje av denna. Vi kangå ungefär . Dåfinansierade exempelvis ett då mycket fattigt land inorra sina järnvägar på det sättet, nämligenSverige. Så historiskt och har utländska lån ochinvesteringar haft en stor betydelse för tillväxtoch utveckling i fattiga länder. Såfinansmarknaderna fyller en viktig funktion isamhället.Men har vi ju också alla kunnatkonstatera att det ibland uppstår stora problem påfinansmarknaderna. nämnde ett par exempel,Mexikokrisen och Asienkrisen. Men vad är det då somegentligen händer? Jo, oftast är det bankproblem igrunden. Det är bankproblem till följd av dåliga lånsom ligger till grund för kriserna. När förtroendetför bankerna sviktar flyr både inhemska ochutländska sparare landet för ett säkrare land, ochen valutakris kan bli följden. De socialakostnaderna av sådana kriser är mycket kännbara. Detär det här och globaliseringen i allmänhet, som Leifjust beskrev, som i kölvattnet av de här krisernahar gjort att man har börjat diskuteraglobaliseringen i största allmänhet ochinternationella kapitalmarknader i synnerhet. Kravhar framförts på åtgärder för att förhindrauppkomsten av kriser. Bland annat har vi förslagetom en skatt på finansiella transaktioner, som kallasTobinskatten. Det har ju kommit tillbaka. Det är ettförslag som har funnits . Jag tyckerinte att Tobinskatten är rätt sätt att närma sig denhär frågan eftersom den inte löser det grundläggandeproblemet, nämligen felaktiga kredit- ochriskbedömningar och brist på kapital i bankerna föratt täcka eventuella förluster. Dessutom ser jag enrad risker med förslaget, men jag ska återkomma tilldet. Jag vill i stället lyfta fram det omfattandeoch mödosamma arbete som har pågått , bådeinom länderna och gemensamt mellan länderna, för attsäkra stabilitet och förebygga kriser utan att manförsämrar marknadernas grundläggande arbete med attförmedla betalningar och sparande till låntagare.Erfarenheten visar att en nödvändig förutsättningför att undvika kriser är att föra enstabilitetsinriktad och trovärdig finans- ochpenningpolitik. Gemensamt för länder som haftfinansiella kriser är att problemen har haft singrund i misstag i den ekonomiska politiken och ibristfälliga regelverk. Finansmarknaden är ofta baraen budbärare som visar på grundläggande problem. Detär också viktigt att valet av växelkursregim stämmeröverens med den ekonomiska politiken och ekonominsmöjligheter till anpassning. Länder som har haftvalutakriser har haft fasta menjusterbara växelkurser. väljer därför alltflerländer flytande växelkurs med inflationsmål, som vihar i , eller helt fasta växelkurser, somsedelfonder.Erfarenheten visar också att det krävs ett vältillämpat övergripande ramverk med normer ochinstitutioner. började beskriva några delar avett nödvändigt ramverk, och det krävs för att bådede nationella vikarna i det här gemensamma havet ochden gemensamma kontakten mellan marknaderna skafungera väl. Länderna har därför, som jag sade,jobbat tillsammans i olikainternationella organisationer, exempelvis inomramen för BIS, som är centralbankernas organisationi , med att utarbeta normer för lämpligaregelverk på olika områden som är viktiga för deninternationella och nationella finansiellastabiliteten. Det har gjorts stora framsteg undersenare år, både när det gäller att komma överens omnormer och när det gäller att tillämpa dem. Normerhar utarbetats bl.a. för betalningssystem,redovisning och revision, konkurslagstiftning,öppenhet i finans- och penningpolitik och åtgärdermot penningtvätt. Sammanlagt är det en mängd olikanormer på ett dussintal områden som man har kommitöverens om och håller på att genomförainternationellt. När jag var nordisk-baltiskstyrelserepresentant i Valutafondensexekutivstyrelse arbetade vi bl.a. intensivt med attutarbeta normer för korrekt och utförlig redovisningav ekonomisk statistik. Ett problem i en del ländersom har haft kris är nämligen att de inte har haften ordentligt redovisad och sannfärdig ekonomiskstatistik. Man har dolt läget i landet, och detskapar bara oro. , Valutafonden ochandra organisationer som finns stöder länder somvill förbättra sin lagstiftning genom att skickaexperter för att hjälpa till, och flera svenskardeltar som experter i det arbetet.Det ligger i alla länders egenintresse atttillämpa normerna eftersom de minskar risken förfinansiella kriser. Dessutom finns ytterligare ettincitament att följa normerna. De länder som inteföljer normerna får svårare att låna påkapitalmarknaden eftersom utlåningen då är merriskabel. Tillgången på kapital för de länderna blirmindre och räntorna högre.Det ligger också i ländernas egenintresse attandra länder följer normerna eftersom finansiellakriser oftast sprider sig från ett land som har kristill andra länder i liknande omständigheter. Vi sågexempel på det under Asienkrisen.Eftersom är ett litet land med en öppenekonomi och väldigt beroende av omvärlden förfinansiell stabilitet bidrar vi med experter till degrupper som arbetar med dessa frågor. Det är en stordel av det jobb vi gör på Riksbanken.Sverige ger också råd åt länder som vill förbättrasin tillämpning av normerna. medarbetarehar hjälpt till i länder över hela världen med defrågorna, bl.a. i , och ,bara för att nämna ett par tre stycken.Jag ska ta ett exempel på internationelltöverenskomna normer för att öka stabiliteten påfinansmarknaderna. Det är kapitaltäckningsreglernaför banker som har utarbetats av . Dereglerna började gälla 1988 och omfattar bl.a.risker i utlåning, räntehandel och valutahandel.Grundprincipen är den att ju större risk en banktar desto mer kapital måste banken hålla. Eftersomdet kostar pengar att hålla kapital skapar man ettincitament för bankerna att minska risktagandet.Reglerna gör också att bankernas möjligheter atttäcka eventuella förluster ökar.De nuvarande reglerna tillämpas i över 120 länder.Förslaget till nya kapitaltäckningsregler somBaselkommittén lade fram kopplarkapitalkraven ännu tydligare till de risker bankernatar och minskar också riskerna för regelarbitragesamt ökar kraven på öppenhet i bankernasredovisning.Samtidigt som Baselreglerna minskar överdrivetrisktagande skadar de inte de transaktioner som görsför att omfördela risker mellan bankerna så att ensund nivå på risktagandet uppnås i varje enskiltinstitut.Sådana transaktioner för att omfördela risk utgöri dag en stor del av omsättningen påvalutamarknaden. Jag ska ta ett exempel på hur detfungerar. Jag tror att det är viktigt att förståriskomfördelningsmekanismen.Låt oss titta på ett svenskt exportföretag som harintäkter i dollar och som betalar löner och skatt ikronor. För att kunna göra det måste man växladollarintäkterna till kronor.Företaget överlåter genom att sälja dollar motkronor valutarisken till sin bank. sälja dollar när det får dem på den s.k.avistamarknaden eller också kan företaget säljaframtida dollarintäkter så fort det fått en order påden s.k. terminsmarknaden.Skillnaden mellan avistamarknaden ochterminsmarknaden har ingenting att göra med huruvidaman ägnar sig åt någon form av kortsiktighet,långsiktighet, spekulation eller inte spekulation.Den grundläggande underliggande transaktionen kanmycket väl vara av samma art.I båda fallen köper banken dollar och tar därmedpå sig valutarisken. Det kräver banken en avgiftför. är marginalerna i valutahandeln 0,02 %.Bankens valutarisk ökar alltså om inte en annan kundi exakt samma ögonblick råkar göra en precis likastor och motsatt valutatransaktion så att bankensinnehav av valutor blir oförändrat. Det är förståsganska osannolikt.Exportföretagets valutaförsäljning ger därmedupphov till flera transaktioner mellan banker isyfte att fördela om valutarisken inom banksystemet.På det sättet kan kundernas köp och försäljning avolika valutor i olika banker matchas mot varandra såatt den totala risken i banksystemet inte ökar.Den första valutatransaktionen leder alltså tillmånga nya transaktioner innan alla banker åter haren sund nivå på risktagandet. Samma saker händer vidalla sorters valutaväxlingar. Det sker exempelvisnär Sida växlar kronor till utländsk valuta för attge bistånd, när AP-fonderna köper utländska aktier,när någon av oss köper utländska försäkringar ellernär bostadsinstituten lånar pengar utomlands.Transaktioner på valutamarknaden behöver inte allsha med spekulation att göra även om de inte äralldeles direkt kopplade till betalningar förhandel, investeringar eller bistånd. Det går inteatt ta summan av alla betalningar för varor ochtjänster över gränserna och sedan säga att allaandra valutaaffärer är onödiga.Låt mig avslutningsvis kort kommentera förslagettill Tobinskatt. Skatter på finansiellatransaktioner har redan provats i en del länder,bl.a. hade vi enomsättningsskatt på värdepapper. Resultatet blev attomsättningen minskade kraftigt. Handeln medräntebärande värdepapper minskade med ungefär 80 %.En del av handeln flyttade utomlands och en delupphörde helt och hållet.Omsättningsskatten hindrade inte 90-talets kris,som vi alla vet. Dessutom, som redanhar nämnt, är Tobinskatten i praktiken svår attgenomföra eftersom den förutsätter att alla länderställer sig bakom den. Det är osannolikt. De ländersom inte har skatten gynnas i och med att de kanförvänta sig att en del av den finansiellaverksamheten flyttar till dem.Även om det vore möjligt tycker jag inte attTobinskatten är ett bra sätt att minska spekulationoch alltför stort risktagande på finansmarknaderna.Tvärtom skulle risktagandet kunna öka närmöjligheten att försäkra sig mot finansiellasvängningar blir för dyra och bankernas möjlighettill riskomfördelning minskar.I stället ser jag det internationella arbete sompågår med att utarbeta och tillämpa normer på olikaområden som ett mycket bättre sätt att främjastabilitet och begränsa risker.Sammanfattningsvis finns det några meningar somjag verkligen vill att ni lägger på minnet.Kredit- och valutamarknaden fyller en viktig roll isamhället för att förmedla betalningar och sparande.Det bästa sättet att hindra överdrivet risktagandeär inte en skatt på valutatransaktioner utan attfler länder för en stabilitetsinriktad finans- ochpenningpolitik med en lämplig växelkursregim ochföljer de internationella regelverk och normer somfrämjar stabilitet. De normerna måste också ständigtanpassas så att riskerna i den finansiella sektornbegränsas.Ordföranden: tackar och överlämnar nuordet till ekonomen och författaren : Tack så mycket. Det äröversvämningar igen i . Det var det förraåret också. Man kan fråga sig varför det hela tidenblir sådana krisförlopp i det landet.En av anledningarna är att det regnar väldigtmycket. När det regnar blir floderna fulla avvatten, och dammagasinen klarar inte av att ta handom allt vattnet. Därför öppnar man portarna, vattnetsvischar ut, och så får människor som bor nedanförflytta på sig eller rädda sig bäst de kan. Kvinnorklättrar upp i träd om de behöver föda. Det går inteatt försörja sig på jorden, eftersom den ärbortspolad, osv.Man kan fundera på vad man ska göra åt det,eftersom det är ett återkommande problem. Enmöjlighet är att man tänker sig att göra någontingåt dammen. Man gör den starkare, högre och litebättre. Man tittar på konstruktionen och byggerkanske en damm till lite högre upp utefter floden.Den typen av åtgärder är alla de förslag som nucirkulerar. En del av dem har tagits fram av Settlements och . Det handlar om att göra systemetsom det är lite bättre, att bygga dammen lite högreeller att bygga en ny damm och hoppas att det inteblir några fler översvämningar.En annan möjlighet vore att fundera på ursprungettill problemet och försöka göra någonting åt att detregnar så mycket. Där kommer en sådan idé som JamesTobins in. Det handlar om att minska storleken påflödet, att börja uppströms i förloppet, skulle mankunna säga.Det finns en mängd tekniska aspekter på den härfrågan. För mig handlar det i grunden om samspeletmellan ekonomi och samhälle, hur det samspelet skase ut och vem som ska bestämma spelreglerna för detsamspelet.Under efterkrigstiden har vi egentligen bara hafttvå uppfattningar om hur det samspelet ska se ut.Den första uppfattningen, som etablerades i slutetav och som lade grunden förefterkrigstidens långa sammanhängande högkonjunktur,sade att för att få marknaden och samspelet mellanekonomi och samhälle att fungera väl måste man ha enganska hög dos av styrning, regelverk, politik ochinstitutioner.Den uppfattningen var dominerande i kanske 30 år.Sedan fick vi en annan dominerande uppfattning.Under de senaste 20 åren har den förhärskandeuppfattningen varit att ju mindre man försökerreglera, ju mer man släpper marknader fria och jumindre politiken lägger sig i samspelet, destobättre.Jag tror att vi befinner oss ibrytningspunkten till en ny, gemensam uppfattning.Vi är på väg ifrån de senaste 20 årens synsätt in inågonting nytt. Anledningen till att vi är på väg ini någonting nytt är att varningsklockorna börjatringa väldigt högt och ganska ofta.De ringer inte bara, som man ibland kan tro, i eller i s.k. övergångssamhällen på väg frånplanhushållning till marknadshushållning. De ringerockså i väl fungerande industrialiserade samhällensom vårt eget. har detkommit en serie sådana varningar.Man kan säga att det finns ett krismedvetande.Frågan är då vad detta krismedvetande ska resulterai. Här finns det två huvudsakliga linjer. Den enalinjen säger att bankerna vet bäst. Låt systemetsköta sig självt.Besluten från BIS, , eller , deolika typer av regelverk och koder som föreslås,visar att det finns ett krismedvetande och att manvill vidta åtgärder för att göra någonting åtkriserna.Den erfarenhet vi har när det finansiella systemetförsöker sköta sig självt är inte särskilt god. Denpekar snarare på att vad det finansiella systemetgör när det väl agerar, är att alltid reagera försent, för lite och ofta på fel områden.För 20 år sedan, när vi bytte uppfattning omsamspelet mellan samhälle och ekonomi förra gången,var en av de ledandenär det gällde att genomföra skiftet från styrning,reglering och politik till en marknadsliberal syn.En av de ledande tjänstemännen på Internationellavalutafonden, , talar nu om vad somgick fel.Han säger: Vi tittade helt enkelt på fel problem.När vi började avreglera var vi oroliga för atthandelsbalansen kanske skulle hamna fel. Vi varoroliga för att inflationen kanske skulle bli förhög i de länder som avreglerade och liberaliseradefinans- och kreditmarknader. Vi kunde inte dåförutse den typ av problem som sedan kom.Detta gäller för en hel rad av dessainstitutioner. De reagerar i efterhand. De förutserinte kriserna och vidtar inte rimliga åtgärder itid. De gör en del saker efteråt. talar man t.ex.väldigt mycket om behovet av mer information och mertransparens i de finansiella systemen. Men man talarganska lite om verkligt kontracykliska regler,regler som skulle göra det möjligt att stämmaflodvågen när den är på väg i stället för attförsöka göra något när krisen väl har inträffat.Det är den första linjen. Bankerna vet bäst. Deinstitutioner som redan finns har börjat vidta sinamått och steg. Vi behöver inte vara så oroliga.Den andra linjen är att förebygga kriserna ochgöra någonting åt storleken och hastigheten eller påkapitalrörelserna och öka utrymmet för politik.Här kommer ett förslag som vi alla kallar förTobinskatten efter den ekonom som myntade det försnart . Det är kul att försöka gåtillbaka och fundera på vad som var Tobins problem.Tobins förslag är i en tradition som var starkefter och som säger att det ärskillnad på handel med pengar och handel med varor.Är man intresserad av att behålla varuhandeln öppenoch att ha ett öppet icke-protektionistiskt systembör man försöka reglera handeln med pengar. Annarskommer de snabba skiftningar som finns påpenningmarknader, finansmarknader ochkapitalmarknader att leda tillpolitiska krav på avskärmning, protektionism och attse om sitt eget hus. Det är en situation som skullepåminna om den vi hade på 30-talet.Varför är penningmarknaderna annorlunda? En avanledningarna är att de fungerar med en sortsflockmentalitet eller som lämmeltåg. Alla springeråt samma håll . En annan anledning till attde är annorlunda är att de är väldigt skyddademarknader. Det finns en sorts skyddad-verkstad-inställning till det finansiella systemet som sägeratt det alltid är bra att rädda bankerna så att intesamhället blir lidande. Därför får samhället betala.För finns det också en ytterligare synpunktpå behovet av att stämma flodvågen. Det är attutrymmet för politik blir mindre ju friare penning-,kapital- och finansmarknaderna blir. Vi har, menarhan, ett behov av att kunna ha särskiljandeekonomisk-politisk utveckling i olika länder efterolika prioriteringar, traditioner, kulturer ochvärderingar.Tobins första utgångspunkt är alltså attpenninghandel inte är samma sak som varuhandel. Denandra utgångspunkten är att all penninghandel inteär likadan. Det är stor skillnad på långsiktighandel och kortsiktig handel. Därför föreslår Tobinett enkelt recept. När han skriver detta för 30 årsedan är nivån som han föreslår för en avgift . talar man om mycket lägre nivåer.Det ska vara samma avgift på alla transaktioner.Samma avgift på alla transaktioner skulle innebäraett automatiskt särskiljande av olika typer avlångsiktighet. Ju snabbare och ju oftare man växlarpengar, desto mer betungande kommer avgiften attbli. Ju mer långsiktigt ens agerande är, destomindre belastande blir den.Det finns en mängd frågor om detta. En av frågornaär: Är det möjligt att genomföra rent tekniskt?Skulle det gå om man ville? En av anledningarna tillatt jag tror att man kan svara ja på den frågan äratt valutahandeln är så väldigt starkt koncentreradtill ett fåtal valutor och ett fåtal handelsplatser.Man behöver inte ha hela världen med, men manbehöver en väldigt stor del av handeln för att detska fungera.Skulle då inte handeln flytta på sig och fly omt.ex. EU och tillsammans bestämde sig för attinföra en sådan avgift? Skulle inte handeln dåflytta till skatteparadis eller till andramarknadsplatser?Eva Srejber tar upp den s.k. valpskatten. Det ären hotbild som man manar fram. Men valpskatten ärett ganska dåligt exempel. Den var inte ett försökatt få med en stor del av handeln som ett införandeav Tobinskatten skulle vara.När det gäller skatteparadisen pågår redan ettarbete med att göra dammen lite högre, att fåskatteparadisen mer kontrollerade, mer redovisandeoch att inlemma dem i det stora internationellafinansiella systemet.Det finns en möjlighet att tvinga dem för att deöver huvud taget ska få vara verksamma på de storamarknaderna. Jag tror alltså att man överdriverrisken för att handeln skulle flytta om man inför enväldigt låg avgift.Jag menar att en skatt är tekniskt möjlig, menpolitiskt ännu inte möjlig. Det är därför vi är häroch diskuterar politiken. Innebär en Tobinskatt atthandeln skulle minska väldigt mycket? Det vet viinte. Jag tror inte att den kommer att göra attspekulation upphör.Vi talar om storleken på de finansiella flödenaoch att de har ökat väldigt mycket. att finansmarknadernas explosion var en avkomponenterna i den nya globaliseringen. Jag tyckeratt man ska sätta den i relation till varuhandeln.Om vi går tillbaka i tiden kan vi se att ävennär marknaderna var reglerade och det var mycket mertröghet i systemet, förekom det en stor handel medvalutor, en handel som översteg varuhandeln även påden tiden med ungefär fyra gånger. Utrymmet försnabba kapitalrörelser och för spekulation kommeratt finnas kvar också med en Tobinavgift.Kan Tobinavgiften göra att det inte blir någraframtida ekonomiska kriser? Tobinskattenhandlar inte om att undvika kriser och att göra detomöjligt för en ny Asienkris att inträffa. Sådanakriser beror på andra faktorer. Tobinskatten handlarbara om att göra flödet lite långsammare och litemer förutsägbart och att öka utrymmet för politik.Har Tobinskatten en kostnad? Det tror jagatt man måste säga.