bet · GO01JuU12 · 2001-02-15 00:00:00 — Utskottet föreslår attriksdagen avslår motionerna Ju505 och Ju507 samtmotion Ju928 i här aktuell del.I motionerna Ju502, Ju911 och Ju928 (alla m)begärs att elektronisk övervakning skall användasvid permissioner och frigång.Även frågan om att använda elektronisk övervakningvid permissioner berördes av 1999 årspermissionsutredning. Enligt utredningensuppfattning är sådan övervakning varken praktisktmöjlig eller särskilt effektiv för att kontrollerakortvariga utevistelser. Utredningen hänvisade docktill att arbete pågår i ifrågan.I promemorian Från anstalt till frihet (Ds2000:37) görs bedömningen att det, åtminstone förnärvarande, inte finns tillräckliga skäl attlagreglera möjligheten att användaintensivövervakning i samband med permissioner. Ipromemorian anförs sammanfattningsvis attintensivövervakning inte utgör något hinder mot attbegå brott, att de kontroll- och stödeffekter somskulle kunna uppnås i de flesta fall skulle kunnauppnås genom att villkor ställs och att bl.a.installation av utrustningen skulle bli såresurskrävande att det inte skulle stå i proportiontill vinsterna.I en nyligen beslutad lagrådsremiss delarregeringen den uppfattning som kommer till uttryck ipromemorian.När utskottet behandlade liknande yrkanden förravåren hänvisade utskottet till det här redovisadearbetet inom . Arbetet borde enligtutskottet avvaktas.Utskottet noterar att regeringen kommeratt för redovisa sina överväganden ifrågan. I avvaktan på det bör inte taställning till om elektronisk övervakning bör kommatill användning även vid permissioner. Utskottetföreslår att avslår motion Ju502 samtmotionerna Ju911 och Ju928 i här aktuella delar.Psykiskt störda lagöverträdareI motion Ju518 (s) framhålls att kostnadsansvaretför personer dömda till rättspsykiatrisk vård böråvila staten.Om en person överlämnas till rättspsykiatrisk vårdhar i regel landstingen att stå för de vårdkostnadersom uppkommer.Regeringen beslutade att tillkallaen parlamentariskt sammansatt kommitté med uppdragatt utreda frågor om ansvar och påföljder förpsykiskt störda lagöverträdare (dir. 1999:39).Kommittén skall lämna förslag till en reformeradreglering av det straffrättsliga ansvaret samtformerna för ingripanden mot denna grupp avlagöverträdare. Kommittén skall därvid bl.a.analysera argumenten för och emot införandet av entillräknelighetsreglering och de konsekvenser ensådan förändring skulle medföra, ta ställning tillhur påföljdsregleringen för de psykiskt stördalagöverträdarna skall utformas och lämna förslagtill hur ansvaret för den rättspsykiatriska vårdenskall fördelas. Utredningen skall också överväga omdet finns behov av att lagreglera frågan om ansvarvid tillfällig sinnesförvirring som uppkommit utaneget vållande och om det finns ett påtagligtpraktiskt behov av en särreglering när det gällerde utvecklingsstörda. Uppdraget skall redovisassenast vid utgången av år 2001.När utskottet behandlade denna fråga (bet. 1999/2000:JuU15 s. 14 f) konstateradeutskottet att en utredning hade tillsatts för attutreda frågor om ansvar och påföljder för psykisktstörda lagöverträdare. I uppdraget ligger också,påpekade utskottet, att utreda vem som, formellt ochfinansiellt, skall ansvara för den rättspsykiatriskavården. Det pågående utredningsarbetet borde enligtutskottet inte föregripas.Utskottet anser fortfarande att det pågåendeutredningsarbetet bör avvaktas, och utskottetföreslår att avslår motion Ju518.I motion Ju506 (kd) hävdas att uppgifterna ibelastningsregistret om personer dömda tillrättspsykiatrisk vård är bristfälliga.I 6 § förordningen (1999:1134) ombelastningsregister föreskrivs att registret skallinnehålla uppgifter om intagning i eller utskrivningfrån en sjukvårdsinrättning angående den som avdomstol har överlämnats till rättspsykiatrisk vård.Enligt 35 § samma förordning skall bl.a.chefsöverläkare lämna sådana uppgifter tillRikspolisstyrelsen.I 28 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vårdfinns bestämmelser om att målsägande i vissa fallskall underrättas om att den dömde är på fri fot.I sammanhanget bör även nämnas att regeringenbeslutat att ge en särskild utredare i uppdrag attfölja genomförandet av den nyapolisregisterlagstiftningen (dir. 1999:99). Denfråga som väckts i motionen får anses ligga inomramen för utredningens uppdrag.Utskottet har inhämtat att det inom ramen för enundersökning som utförs inom Socialstyrelsenframkommit att vissa uppgifter inte rapporteratstill belastningsregistret. Med anledning därav harstyrelsen informerat chefsöverläkarna omskyldigheten att lämna uppgifter. Den nu aktuellaundersökningen förväntas bli klar under våren.Utskottet kan konstatera att det finns skäl somtalar för att inrapporteringen av uppgifter intetill fullo fungerar. Som framgår ovan har dockfrågan uppmärksammats. Utskottet utgår också frånatt regeringen vidtar de åtgärder som kan behövas -de författningsändringar som kan behövas ligger påförordningsnivå. Utskottet föreslår att riksdagenavslår motion Ju506.LekmannaövervakareI motionerna Ju510 (kd) och Ju516 (fp) begärs attarvodet till s.k. lekmannaövervakare skall höjas.I förordningen (1998:642) om verkställighet avfrivårdspåföljder anges att övervakaren har rätttill ersättning enligt de normer som fastställs avregeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer (5 kap. 17 §).Kriminalvårdsstyrelsen har den 9 januari 2001beslutat att ersättningen skall höjas från 300 krper månad till . Efter höjningen utgår 150 krsom arvode och för omkostnader. Sistnämndadel är skattefri.I budgetpropositionen för (utg.omr. 4,avsnitt 4.4.4) anförde regeringen att enförutsättning för att den dömde skall kunnaåteranpassas till ett liv utan kriminalitet är atthan eller hon gesmöjlighet till kontakter utanför anstalten. Attkontakterna med familj och barn i möjligaste mån börupprätthållas är, anförde regeringen, i det närmasteen självklarhet. Här fyllde de besökslägenheter sominrättats på många anstalter en viktig funktion. Detvar enligt regeringen emellertid också nödvändigtatt försöka finna andra vägar för de dömda att knytasociala kontakter. I det sammanhanget spelade bl.a.lekmannaövervakarna en viktig roll. Det personligaengagemang och intresse som frivilliga insatserinnebär kan, påpekade regeringen, aldrig heltersättas av det stöd som erbjuds inom ramen för etttjänstemannaansvar. Vikten av de frivilligakrafternas inslag i kriminalvården kunde därför intenog betonas. Ideella insatser är dock inte alltidtillräckligt. Även frivilliga krafter borde fårimliga utlägg täckta. Regeringen skulle därföröverväga hur stödet till de frivilliga insatsernaskall utformas i framtiden.Antalet lekmannaövervakare pendlade under åren1995-1999 mellan ca 4 550 och 5 050. Vid utgången avår uppgick antalet till 4 609. Enligt vadregeringen anförde i budgetpropositionen (utg.omr.4, avsnitt 4.6.4) finns det uppgifter som tyder påatt den nedgång av antalet som skett under år 1999inte är tillfällig utan ett tecken på en successivnedgång, eftersom det är allt svårare att rekryteranya lekmannaövervakare. Dessa är, anfördes det, tillgång i kriminalvården, och regeringen ansågdärför att det är angeläget att frivården, bl.a.genom information och medverkan i skilda former avutbildning, medverkar till att stimulera fler attbli lekmannaövervakare.Justitieministern har i ett frågesvar under våren2000 gett uttryck för en liknande uppfattning (svarpå frågorna 1999/2000:872 och 883).I kriminalvårdens regleringsbrev för harKriminalvårdsstyrelsen getts i uppdrag att komma medförslag till hur samarbetet med ideellaorganisationer kan utvecklas och stödjas. Uppdragetskall redovisas senast den 1 maj 2001.Utskottet vill inledningsvis uttrycka sinuppskattning för de insatser som lekmannaövervakarnagör för kriminalvården. Med sitt engagemang bidrarde på ett mycket värdefullt sätt bl.a. till attfrivårdens klienter ges möjlighet att skapa ettsocialt kontaktnät. Lekmannaövervakarna utgör alltsåen tillgång för kriminalvården. Utskottet delarockså motionärernas uppfattning om vikten av attdessa personer ges såväl en rimlig ersättning somstöd i sina uppdrag. Det är därför glädjande attdessa frågor uppmärksammats på olika håll. Härtänker utskottet bl.a. på den beslutadehöjningen av ersättningen men också på det uppdragsom fått och som skallredovisas . Med det anfördaföreslår utskottet att avslår motionernaJu510 och Ju516.ÖvrigtKostnaden för utvisades hemresorI motion Ju509 (m) begärs attkriminalvårdsanstalterna skall ges befogenhet attkvarhålla del av den ersättning fängelsedömda somskall utvisas erhåller i anstalt. Medlenskall användas till att bekosta deras hemresa när deutvisas.Enligt 9 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529) är enutlänning som utvisas skyldig att betala kostnadenför sin egen resa till den ort han sänds elleråläggs att resa genom en myndighets försorg.Av uppgifter som utskottet erhöll frånRikspolisstyrelsen och i Örebrolän, där är belägen,framgår att bestämmelsen mycket sällan tillämpas.Anledningen till detta är att den som skall utvisassom regel antingen saknar medel eller motsätter sigatt betala för resan. Eftersom det inte finns någonsärskild ordning för indrivning i dessa fall måstepolisen, om den som skall utvisas vägrar att betala,ansöka om stämning i domstol samt kvarstad för attkunna utverka den utvisades medel. Detta är tids-och resurskrävande och anses i regel intemeningsfullt att göra.Vad gäller den ersättning en intagen erhållerunder anstaltsvistelsen gäller enligt 44 § KvaL attregeringen, eller den myndighet som regeringenbestämmer, meddelar föreskrifter beträffandeanvändningen av ersättningen. Regeringen har medstöd av 38 § KvaF delegerat denna befogenhet tillKriminalvårdsstyrelsen.Kriminalvårdsstyrelsen har reglerat frågor rörandede intagnas ersättningar i KVVFS 1999:4. Av 15 § iföreskrifterna följer att av den intagnesersättning skall innehållas för permissions- ochfrigivningsändamål. De innehållna medlen skall iförsta hand användas till utgifter i samband medpermission och frigivning, t.ex. för resa,uppehälle, inköp av klädutrustning eller liknande.Enligt är det möjligt attanvända dessa medel också för den dömdes hemresa isamband med utvisning. Detta förutsätter dock attden intagne samtycker till det.För det fall att den intagne inte frivilligt villbetala sådant som han är skyldig att betala, t.ex.kostnaden för hemresa, gäller i princip samma reglersom för indrivning av fordringar från andramänniskor i samhället. Det krävs alltså en dom somkan verkställas. För intagna i kriminalvårdsanstaltgäller dock särskilda regler i fråga ommöjligheterna till utmätning. I 45 § KvaL föreskrivssålunda att om en intagen uppsåtligen förstörtegendom som tillhör anstalten, får ersättning fördet tas ut av den ovan nämnda ersättningen. I övrigtfår dock utmätning inte ske i den ersättning som förden intagnes räkning står inne hoskriminalvårdsmyndighet. En dom som går ut på att denintagne skall betala något kan alltså baraverkställas genom utmätning i annan egendom som denintagne har.När utskottet behandlade denna fråga (bet. 1999/2000:JuU15 s. 15 f) konstateradeutskottet att det redan finns en möjlighet förkriminalvården att innehålla del av den intagnesarbetsersättning för att betala hans hemresa efterfrigivningen. Svårigheterna består i stället,anförde utskottet, i att det inte är möjligt att tamedlen i anspråk utan ett rättsligt förfarande, ominte den intagne samtycker till det. Detta varnaturligtvis otillfredsställande men utskottet varinte berett att ta något initiativ i frågan.Utskottet delar motionärernas uppfattning att detär rimligt att den som dömts till utvisning ocksåbetalar för hemresan. Detta är också innebörden avgällande lagstiftning. Som framgår av det ovan sagdafinns det inte möjlighet att tvinga en intagen attbetala för resan. För det krävs en regleringmotsvarande den som gäller i fråga om ersättningför uppsåtligen förstörd egendom som tillhöranstalten. Som skäl för en sådan ordning kan i ochför sig anföras att den typ av fordran sommotionärerna tar upp har ett så nära samband medstraffverkställigheten att det framstår som rimligtatt staten kan tvinga fram betalning. Utskottet kanemellertid också se skäl som talar emot en sådanordning, och utskottet är inte berettatt förorda en lagändring. Utskottet föreslår attriksdagen avslår motion Ju509.Särskilda avdelningar för livstidsdömdaI motion Ju710 (kd) anförs att särskilda avdelningarbör inrättas för livstidsdömda.Utskottet har inhämtat attKriminalvårdsmyndigheten planerar att öppna enavdelning med 24 platser för livstidsdömda den 1mars 2001.Utskottet konstaterar att motionsönskemålet ärtillgodosett med det initiativ som tagits inomkriminalvården. Utskottet föreslår att riksdagenavslår motion Ju710 i denna del.Individuella behandlingsplanerI motion Ju913 (kd) understryks vikten av attindividuella behandlingsplaner upprättas för allaintagna.Enligt 6 § KvaF skall för varje intagen upprättasen behandlingsplan. Planen skall, underhänsynstagande till anstaltstidens längd och övrigaomständigheter, inriktas på åtgärder som är ägnadeatt främja den intagnes anpassning i samhället ochsom förbereder honom för tillvaron utanföranstalten. Till ledning för upprättandet avbehandlingsplanen skall behandlingsundersökningutföras, i den mån erforderlig utredning inte redanfinns tillgänglig. De närmare föreskrifterna ombehandlingsplanering m.m. meddelas enligt 8 § KvaFav Kriminalvårdsstyrelsen.Av anstaltsföreskrifter(KVVFS 1998:8) följer att behandlingsplanen skallupprättas från intagningen.Behandlingsplanen prövas och fastställs avanstaltens behandlingskollegium.Utskottet har inhämtat att det inomKriminalvårdsstyrelsen pågår ett arbetet med att tafram nya föreskrifter om verkställighetsplaneringen.Inom ramen för det kommer även den av motionärernaväckta frågan att tas upp. De nya föreskrifternaberäknas bli färdiga under år 2001.BRÅ har i rapporten anstalt till livet ifrihet - inför muck (2000:20) undersöktbl.a. anstalternas planering och dokumentation avbehandlingsinsatser. I rapporten anför BRÅ attbehandlingsplaneringen i mindre än hälften av fallensom ingick i undersökningen innehöll en planeringsom motsvarade kraven. De flesta planer hade dockupprättats inom föreskriven tid.Hösten 1999 behandlade utskottet ett liknandeyrkande (bet. 1999/2000:JuU1 s. 74 f). Utskottetkonstaterade att regeringen i KvaF delegerat tillKriminalvårdsstyrelsen att besluta om den närmareutformningen av behandlingsplaneringen. Utskottetutgick från att härvid vägtolika för- och nackdelar mot varandra för attåstadkomma en ändamålsenlig utformning. Utskottetutgick också från att följerupp och ser till att regleringen fungerar på ettändamålsenligt sätt. Mot bakgrund härav och då detenligt utskottets mening knappast var lämpligt attriksdagen gick in och i detalj reglerade hurbehandlingsplaneringen skall gå till avstyrkteutskottet den då aktuella motionen.Utskottet konstaterar att den studie som BRÅgenomfört tyder på att det finns vissa brister ifråga om behandlingsplanerna. Något ingripande frånriksdagens sida behövs emellertid inte eftersomproblemen redan uppmärksammats inom kriminalvårdenoch nya föreskrifter är att vänta. Utskottetföreslår att avslår motion Ju913 i dennadel.Villkorlig frigivningI motion Ju928 (m) hävdas att den intagnesskötsamhet bör beaktas i större utsträckning vidbeslut om villkorlig frigivning.I samband med att utskottet behandlade regeringensförslag om ändrade regler för villkorlig frigivningvåren (bet. 1997/98:JuU21 s. 12 f) togutskottet ställning till ett motionsyrkande liknandedet nu aktuella. Utskottet ville till att börja medframhålla att starka rättviseskäl talar för attreglerna om villkorlig frigivning i princip skallvara obligatoriska. En långtgående fakultativitetdär omständigheterna i det enskilda fallet skallavgöra om en intagen friges villkorligt eller inteöppnar, enligt vad utskottet anförde, för godtyckeoch social diskriminering. Det leder också, påpekadeutskottet, till att intagna som av domstolen fårsamma straff kan komma att avtjäna olika ianstalt. För att skapa goda förhållanden påanstalten och för att främja den dömdesrehabilitering borde, å andra sidan, i någonutsträckning markeras att den dömde kan påverka sinverkställighet genom att vara skötsam. Fakultativainslag kunde därför inte helt undvaras. Utskottetdelade därför regeringens bedömning att villkorligfrigivning borde kunna, såsom föreslogs i det dåaktuella ärendet, senareläggas vid misskötsamhetfrån den intagnes sida under verkställigheten.Enligt utskottets då redovisade mening understrykerett sådant system vikten av att den intagne iakttarde regler som gäller och ger möjlighet tillsanktioner mot överträdelser.Utskottet håller fast vid sina ovan redovisadeöverväganden . Reglerna om villkorligfrigivning har alltså fått en ändamålsenligutformning. Utskottet föreslår att avslårmotion Ju928 i denna del.Uppföljning av vårdpåföljderI motion Ju928 (m) efterfrågas en översyn av hurpåföljder som innehåller en av domstol fastställdvårdplan fungerar.Den typ av plan som motionärerna åsyftarförekommer inom ramen för påföljden skyddstillsynoch då som en särskild föreskrift om att den dömdeskall följa en särskild behandlingsplan (s.k.kontraktsvård). Vidare förekommer beslut om vårdplannär det gäller överlämnande till vård inomsocialtjänsten av unga lagöverträdare.Skyddstillsyn innebär att den dömde ställs underövervakning. Rätten kan i domen meddela föreskriftersom t.ex. kan gå ut på att den dömde skall genomgåvård. Sådana föreskrifter kan också meddelas avövervakningsnämnden. Följer den dömde inte vad somåligger honom kan övervakningsnämnden vidtaåtgärder, t.ex. besluta att den dömde skall meddelasen varning. Under vissa förutsättningar kanövervakningsnämnden begära att åklagare hos domstolför talan om att skyddstillsynen skall undanröjas.I fråga om s.k. kontraktsvård, som alltså är ensärskild form av skyddstillsyn, innebär gällandeordning att rätten som ett särskilt skäl att väljapåföljden skyddstillsyn skall beakta om missbruk avberoendeframkallande medel eller något annatsärskilt förhållande som kräver vård ellerbehandling i väsentlig grad har bidragit till attbrottet har begåtts och den tilltalade förklarar sigvillig att genomgå lämplig behandling som enligt enför honom uppgjord plan kan anordnas i samband medverkställigheten (30 kap. 9 § andra stycket 3brottsbalken). Någon sådan behandlingsplanförekommer inte i de ordinära fallen avskyddstillsyn.Om den planerade behandlingen är av avgörandebetydelse för att döma till skyddstillsyn skallrätten i domslutet ange hur långt fängelsestraff somskulle ha dömts ut, om fängelse i stället hade valtssom påföljd. I sådana fall skall dessutom enföreskrift meddelas om behandlingsplanen. I sambandmed en sådan behandlingsplan får föreskrivas att densom ansvarar för behandlingen skall anmäla till denlokala och åklagaren, omden dömde allvarligt åsidosätter sina åliggandenenligt planen (28 kap. 6 a § ). Åklagarefår föra talan om undanröjande av skyddstillsynen,om den dömde allvarligt har åsidosatt sinaåligganden enligt den behandlingsplan som gäller förhonom (28 kap. 8 § ). Denna möjlighetföreligger även om övervakningsnämnden inte gjortanmälan om saken.Såvitt gäller vård inom innebärgällande ordning att domstolen meddelar enföreskrift om att den unge skall genomgå den vårdeller bli föremål för en sådan åtgärd som vårdplaneninnehåller. I vissa fall kan också föreskrift oms.k. ungdomstjänst meddelas (31 kap. 1 §brottsbalken).Om den dömde i väsentlig grad bryter mot enföreskrift som har meddelats får, efter ansökan avåklagare, den domstol som först dömt i måletundanröja förordnandet om överlämnande till vård ochdöma till annan påföljd för brottet. I stället föratt undanröja förordandet får rätten besluta attmeddela varning, om detta är en tillräcklig åtgärd.Möjligheten att undanröja förordnande gäller också inågra andra fall. Här handlar det dels om fall därden planerade vården eller åtgärderna somsocialnämnden planerat inte kommer till stånd ellerom vården i väsentlig utsträckning avviker från denplanerade, dels om fall där den dömde överlämnatstill vård enligt lagen om vård av missbrukare ivissa fall och den planerade vården visar sig intekunna anordnas (38 kap.2 § ).I 65 a § socialtjänstlagen (1980:620) föreskrivsatt socialnämnden skall underrättaåklagarmyndigheten om vården eller andra åtgärdersom redovisats i vårdplanen inte kommer till stånd.Detsamma gäller om den dömde bryter mot enföreskrift om ungdomstjänst.I 5 § förordningen (1994:1763) med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare föreskrivs attåklagaren genast skall vidta åtgärder, om det pågrund av en underrättelse enligt nämndabestämmelse i socialtjänstlagen uppkommer fråga omatt, med stöd av 38 kap. 2 § , undanröjaett förordnande om överlämnande till vård inomsocialtjänsten.I regleringsbrevet för BRÅ avseende angesatt regeringen kommer att fatta beslut omen utvärdering av de förändringar avpåföljdssystemet för unga lagöverträdare sombeslutades (prop. 1997/98:96, JuU21).Utskottet kommer att anordna enoffentlig utfrågning rörande påföljden överlämnandetill vård inom . Utfrågningen äger rumpå initiativ från företrädare för Moderatasamlingspartiet.Utskottet vill inledningsvis påpeka att det finnsett system för övervakning av att överlämnanden tillvård inom - i likhet med vad somgäller när påföljden bestäms till s.k. kontraktsvård- kommer att innehålla det som redovisats ivårdplanerna. Härmed är dock inte sagt att det inteskulle finnas några problem såvitt gällertillämpningen av regelverket. Mot den bakgrundenanser utskottet att det finns skäl att välkomna denaviserade utvärderingen av det nya påföljdssystemetför unga lagöverträdare. Den av Moderatasamlingspartiet initierade utfrågningen på områdetkommer också att ge värdefulla kunskaper. Utskottetser inget skäl till att nu skulle uttalasig i frågan, och utskottet föreslår att riksdagenavslår motion Ju928 i denna del.Straffverkställighet utomlandsI motion Ju508 (m) hävdas att de som dömts tillfängelse och utvisning bör få avtjänafängelsestraffet i sitt hemland.Lagen (1972:260) om internationellt samarbeterörande verkställighet av brottmålsdom (IVL) - sombygger på de s.k. överförande- och brottmåls-domskonventionerna - och lagen (1963:193) omsamarbete med , , och Norgeangående verkställighet av straff m.m. (NVL) innebäratt det är möjligt att låta personer somhär i riket dömts till fängelse och utvisningverkställa sina straff i hemlandet.Överförande av verkställighet till annan statförutsätter, när varken brottmålsdomskonventioneneller överförandekonventionen är tillämpliga, attdet föreligger någon annan internationellöverenskommelse. Vidare kan regeringen enligt 3 §IVL om det föreligger synnerliga skäl för visst fallträffa överenskommelse med främmande stat omöverförande av straffverkställighet. Ett exempel påen bilateral överenskommelse är det avtal omverkställighet av straffrättsliga påföljder somSverige ingått med (SÖ 1990:35).Våren 2000 behandlade utskottet regeringensförslag om att skulle godkänna etttilläggsprotokoll till överförandekonventionen jämtevissa lagändringar. Förslagen innebar bl.a. att dendömdes samtycke inte längre krävs för överförandenär den dömde i samband med domen utvisas på grundav brottet. I samma ärende behandlade utskottet ettmotionsyrkande liknande det nu aktuella (bet.1999/2000:JuU13 s. 10 f). Utskottet framhöll då attförslagen i det ärendet gick i den riktningmotionärerna efterlyste. Sålunda framhölls ipropositionen som en allmän utgångspunkt att enåteranpassning torde bli mer effektiv om den dömde iett tidigt skede överförs till sitt hemland.