bet · GP01FÖU2 · 2001-11-22 00:00:00 — Ett system med kortareförsvarsbeslutsperioder och en säkerhets- ochförsvarspolitisk kontrollstation har bidragit fortlöpande politisk prövning av detsäkerhetspolitiska läget och dess konsekvenser förtotalförsvarets beredskap, omfattning, utvecklingoch förnyelse. Det finns således förutsättningar föratt med kortare tidsintervaller än tidigare beslutaom ny inriktning av försvarspolitiken, om dettaanses motiverat. Därmed torde den flexibilitet attnedrusta Försvarsmakten i kommande inriktningsbeslutkunna tillgodoses som eftersträvas i motion Fö12 (v)yrkande 14. Utskottet vill i detta sammanhang erinraom vad som tidigare anförts om att utvecklakompletterande omvärldsexempel.Försvarsplaneringen utvecklas sålunda mot att intevara bunden till femårsperioder, eftersom nästaförsvarsbeslutsperiod avser treårsperioden2002-2004. Genom systemet medbeställningsbemyndiganden för den långsiktigamaterielförsörjningen, de kortareförsvarsbeslutsperioderna och den årligabudgetregleringen torde Moderata samlingspartietsönskemål om en flexiblare försvarsplanering genombeslut som ger konsekvenser i olika tidsperspektiv iallt väsentligt komma att tillgodoses.Utskottet anser det inte motiverat att enparlamentariskt sammansatt arbetsgrupp bl.a. seröver den beslutsprocess som föregick riksdagensbeslut . Utskottet hade vidbeslutstillfället inga invändningar mot hurregeringen hade berett propositionen. I den mån detfunnits brister i handläggningen inom Försvarsmaktenanser utskottet att det bör ankomma på ledningen förmyndigheten att granska detta.Mot bakgrund av vad utskottet ovan anfört avstyrksmotionerna Fö9 (m) yrkande 1, Fö12 (v) yrkande 14,Fö223 (kd) och Fö274 (m) yrkande 1.En samlad syn på ledningUtskottet behandlar i det följande vadregeringen har anfört i propositionen(s. 73-100) om ledning av samhälletskrishantering och ledning av totalförsvaret.Utskottet behandlar också därtill hörandemotioner, nämligen Fö228 (v) yrkande 4 ochFö274 (m) yrkande 2, båda avgivna under denallmänna motionstiden, samt Fö2 (m) yrkandena3, 4 och 9, Fö6 (kd) yrkandena 4-6, 10 och11, Fö9 (m) yrkandena 5-8, Fö10 (fp)yrkandena 4, 5, 11 och 12 samt Fö12 (v)yrkande 13, samtliga avgivna med anledning avpropositionen.Utskottets bedömning och förslag i korthetUtskottet· delar regeringens bedömning i fråga omövergripande principer för samhälletskrishantering,·· föreslår att som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet haranfört om en struktur för krishantering isamhället. Detta innebär delvis bifall tillmotionerna Fö2 (m) yrkandena 3 och 4, Fö9(m) yrkandena 6 och 7 och Fö10 (fp) yrkande5,·· föreslår att godkännerregeringens förslag 3 attfunktionsindelningen inom det civilaförsvaret skall upphöra,·· delar regeringens bedömning attförhållandena som rör regeringens styrningav Försvarsmaktens verksamhetsledning inteföranleder förvaltningspolitiskaförändringar som innebär att delar avRegeringskansliet och det militärahögkvarteret skulle integreras i sammamyndighet. Utskottet föreslår att motionFö9 (m) yrkande 5 (delvis) avslås avriksdagen,·· delar regeringens bedömning att deorganisatoriska relationerna mellanFörsvarsmakten och kanbehöva granskas mot bakgrund av behovet avatt sätta in Försvarsmakten vid särskiltkrävande insatser i fred. I denna fråga börregeringen hålla informerad ochvid behov återkomma med förslag,·· anser att frågan om Försvarsmaktensverksamhetsledning och insatsledningnyligen behandlats av . Utskottetföreslår att motionerna Fö6 (kd) yrkande 5,Fö9 (m) yrkandena 5 (delvis) och 8, Fö10(fp) yrkandena 4 och 12 och Fö274 (m)yrkande 2 avslås av ,·· anser att frågan om den operativainsatsledningens organisation haravgjorts av . Utskottet föreslåratt motion Fö6 (kd) yrkandena 4 och 6avslås av ,·· ändrar sin tidigare bedömning omnödvändigheten av en samlad lokalisering avden operativa insatsledningen. Utskottetföreslår att som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anförtom den operativa insatsledningenslokalisering. Detta innebär delvis bifalltill propositionens förslag och delvisbifall till motionerna Fö10 (fp) yrkande11, Fö12 (v) yrkande 13 och Fö228 (v)yrkande 4,·· bedömer att alla samhällsresurser måstekunna utnyttjas när samhället utsätts förkriser och att civil-militär samverkanbehöver övas. Utskottet anser att berördamotionsyrkanden kommer att bli beaktade.Utskottet föreslår att motionerna Fö2 (m)yrkande 9 och Fö6 (kd) yrkandena 10 och 11avslås av riksdagen.·PropositionenGrundläggande förutsättningarRegeringen anför att försvarsutskottet harefterfrågat (bet. 2000/01:FöU9) en samladredovisning om frågor som rör ledning och samordningav totalförsvaret. Regeringen anför vidare attFörsvarsberedningen i sin senaste rapport (Ds2001:44) har redovisat sin syn på ett nytt systemför samhällets krishantering och vad som i ettsådant sammanhang fordras inom ledningsområdet.Regeringen redovisar därför nu sin syn påprinciperna för ledning inom ramen för samhälletskrishantering samt den redovisning somförsvarsutskottet har efterfrågat.För att kunna leda på ett effektivt sätt iallvarliga fredstida situationer, anför regeringen,krävs att det finns ändamålsenligabeslutsbefogenheter och att ledning kan ske inomramen för befintliga och prövadeorganisationsstrukturer. bör dettaharmoniera med bestämmelser och organisation förhöjd beredskap och totalförsvarets uppgifter.Regeringen påpekar att det finnslegala grunder och en organisation för att hanterade krav som ställs på ledning i krig. Regeringenbetonar att begreppet totalförsvar fortfarande böranvändas för att beteckna den verksamhet som behövsför att förbereda för krig. Är ikrig råder högsta beredskap och totalförsvar är dåall samhällsverksamhet som skall bedrivas. Frånledningssynpunkt, säger regeringen, är detta viktigtav flera skäl som bl.a. rör behovet av klara ochentydiga beslutsbefogenheter, möjligheterna attöverblicka konsekvenserna av olika beslut ochmöjligheterna att utkräva ansvar av den som fattarbeslutet i fråga.Regeringen betonar vidare den grundläggandebetydelsen av att och regeringensbefogenheter i krig är utförligt reglerade iregeringsformen. Därmed finns klara bestämmelser förhur Försvarsmakten får sättas in om utsättsför ett väpnat angrepp. I förarbetena tillregeringsformen anges att det måste vara regeringenssak att avgöra om angreppet statsrättsligt settinnebär att krig råder. Ett sådant avgörande innebären rad omfattande rättsverkningar, t.ex. att ettantal fullmaktsbestämmelser blir tillämpliga.Beträffande hävdandet av territoriell integritet ifred och under neutralitet har regeringen beslutatom en långtgående reglering av Försvarsmaktensuppgifter och befogenheter genom förordningen(1982:756) om Försvars-maktens ingripanden vidkränkningar av territorium under fred ochneutralitet, m.m. (IKFN-förordningen).Likaså har beslutat under vilkaomständigheter som regeringen får sätta inFörsvarsmakten för internationella uppgifter.Slutligen styr ett antal föreskrifter hurFörsvarsmakten skall kunna stödja samhället vidräddningstjänst och hur i civil verksamhet i övrigt.Regeringen anser att sådana bestämmelser ävenfortsättningsvis är av grundläggande betydelse menatt det kan finnas ett behov av att på enskildaområden se över vissa författningar. Regeringen hardärför beslutat om en utredning om översyn avFörsvarsmaktens stöd till andra myndigheter m.m.(dir. 2000:87). Syftet med översynen är att få ettklarare och mer entydigt regelsystem som ger uttryckför den helhetssyn som skall prägla samhälletssatsningar och åtgärder för att förebygga ochhantera hot och risker, såväl i fred som i krig.Regeringen anser att ledningssystemet förtotalförsvaret med dess olika komponenter i huvudsakär utformat på ett ändamålsenligt och lämpligt sätt.Härutöver bör säkerställas att ledning vidsituationer i fred, och som inte faller undertotalförsvarets verksamhet, motsvarar de krav somföranleds av att den vidgade säkerhetssynen täckerett helt spektrum av hot både i fred och krig.Sårbarhets- och säkerhetsutredningen har behandlatdessa frågor (SOU 2001:41). Regeringen behandlar idet följande sin principiella syn på ledning isamband med krishantering i samhället i fred. Dennagrund utgör också basen för verksamheten dåbegreppet totalförsvar är tillämpligt, dvs. i krigoch vid krigsfara. Därtill skalltotalförsvarsresurserna kunna användas för attstärka samhällets förmåga att förebygga och hanterasvåra påfrestningar på samhället i fred.Principer för ledning i samband med krishantering isamhälletRegeringen föreslår att funktionsindelningen inomdet civila försvaret skall upphöra.Regeringen bedömer:· Ansvarsprincipen bör tillämpas och omfatta allplanering av verksamhet i fred, inklusiveberedskapen mot svåra påfrestningar på samhälleti fred och under höjd beredskap. och lokalisering bör så långt sommöjligt överensstämma i fred och i krig.·· I största möjliga utsträckning bör en krishanteras av den nivå eller instans som närmastberörs av det akuta krisförloppet.· Inom ett geografiskt område bör det finnas ettorgan som ansvarar för inriktning, prioriteringoch samordning av tvärsektoriellakrishanteringsåtgärder.· Förmåga till tvärsektoriell samordning vidberedskapen mot svåra påfrestningar på samhälleti fred bör säkerställas. Principerna församhällets krishantering bör ta sin utgångspunkti den fredstida verksamheten och även utgöra engrund för ledning under höjd beredskap.·I skälen för sitt förslag och sin bedömning anförregeringen bl.a. följande.Regeringen anser att erfarenheterna från krisförloppoch krishantering i samhället visar att sådanasituationer oftast hanteras väl, om de endast berörtenstaka myndigheter eller sektorer. Samhälletsförmåga att hantera svåra kriser som berör mångasamhällssektorer och som dessutom kräver enomfattande insats från den nationella nivån måstedäremot stärkas, anser regeringen.Genom beslut infördes ett systemmed funktioner för planeringen av det civilaförsvaret. Funktionsansvaret ochfunktionsindelningen anser regeringen vara alltförstarkt kopplade till den hotbild som gällde dåsystemet infördes.Regeringen anser vidare att det finns behov av attprecisera områdesansvariga organs roller och ansvarmot bakgrund av den nya hotbilden och de nya kravsom då gör sig gällande. Detta gäller samtliganivåer.Övergripande principerRegeringen anser att en helhetssyn skall präglasamhällets satsningar och att beredskapen skallbyggas underifrån. Utgångspunkten bör således varade åtgärder som vidtas i den normalafredsverksamheten varefter kompletterande åtgärdervidtas för beredskapen mot svåra påfrestningar påsamhället i fred samt för att motstå ett krig. Ensamordning bör ske av åtgärder för hela hotskalanfred-krig. I det följande redovisar regeringen, ienlighet med Sårbarhets- och säkerhetsutredningens(SOU 2001:41) förslag, vissa principer som bör gällaför att nå en helhetssyn i hanteringen av kris- ochkrigssituationer.Ansvarsprincipen innebär att den som ansvarar fören verksamhet i fred även skall ansvara för den ikrig, om verksamheten då skall upprätthållas.Ansvarsprincipen är styrande för planeringen inomdet civila försvaret. Formuleringen av principen harrelaterats till kriget som hotbild. Ansvarsprincipenbör dock tillämpas också på uppgifter som haranknytning till svåra påfrestningar på samhället ifred. En sådan utvidgning säger regeringen varanaturlig med hänsyn till den breddning avsäkerhetsbegreppet som har skett på senare tid.En tillämpning av ansvarsprincipen ärlikhetsprincipen. Den kan formuleras på så sätt attverksamhetens organisation och lokalisering så långtsom möjligt skall överensstämma i fred, kris ochkrig. då den dimensionerande hotbildenvar en invasion som syftade till en ockupation avlandet innebar normalplaneringen att en myndighetsviktigaste delar vid mobilisering skulle bege sigtill en särskild krigsuppehållsplats som i regel varbelägen tiotals mil från fredsuppehållsplatsen.Denna har övergivits till förmån för en planeringsom innebär att man i det längsta är kvar påfredsuppehållsplatsen men genomför vissa åtgärder pådenna i syfte att skapa fysiskt skydd, fungerandetele- och dataförbindelser, säker elförsörjning m.m.Ytterligare en princip som bör tillämpas vidhanteringen av kriser i samhället benämnerregeringen närhetsprincipen. Denna princip innebäratt kriser skall hanteras på lägsta möjliga nivå isamhället. Krishanteringen bör lyftas till högrenivåer endast om detta krävs för en rationellprioritering av olika åtgärder eller om samordningenav insatserna av andra skäl blir lidande av attkrisen hanteras på den närmast berörda nivån.Strukturen för krishanteringRegeringen avser att återkomma tillriksdagen om en reformerad struktur förkrishantering i samhället. Regeringen redovisar idet följande huvuddragen i denna struktur. I vissaavseenden är det fråga om att tydliggöraförhållanden som gäller redan i dag.Strukturen för krishantering avser ett sektors-och ett områdesperspektiv. Båda perspektiven måsteenligt regeringen beaktas för att uppnå entillräcklig förmåga att hantera kriser. Detområdesvisa perspektivet bör emellertid ges en ökadtyngd.Med områdesansvar menas att det inom ettgeografiskt område finns ett organ som ansvarar förinriktning, prioritering och samordning avtvärsektoriella krishanteringsåtgärder som behövervidtas i en given situation. Områdesansvaret börfinnas på tre nivåer i samhället: nationell,regional och lokal nivå. Grundläggande är atthanteringen av en krissituation inte bör ske påhögre nivå än nödvändigt. Områdesansvaret bör utövasav befintliga besluts- och ledningsorgan pårespektive nivå. Detta innebär att områdesansvaretpå nationell nivå ytterst utövas av regeringen, påregional nivå av och på lokal nivå avkommunen.Sårbarhets- och säkerhetsutredningen föreslår attett krishanteringsorgan skall inrättas på nationellnivå i . Krishanteringsorganet skall underregeringen samordna de insatser som kan krävas pånationell nivå under allvarliga kriser. Detnationella krishanteringsorganet bör organisatorisktvara placerat inom . Utredningenhar liksom Försvarsberedningen framhållit attregeringens roll i den nationella krishanteringen ärav utomordentlig betydelse vid allvarliga kriser,bl.a. när det gäller samordning i olika avseenden.I likhet med flera remissinstanser anser dockregeringen att det inte skall inrättas någotnationellt krishanteringsorgan inomRegeringskansliet i enlighet med utredningensförslag. Förslaget aktualiserar emellertid vissafrågor vad gäller krishantering inomRegeringskansliet. Regeringen nämner i sammanhangetatt krishanteringsorganisationses över i särskild ordning, bl.a. mot bakgrund avdet nämnda förslaget.Länsstyrelsens områdesansvar på regional nivå börfrämst inriktas på att lämna stöd till de kommuneroch andra aktörer som berörs av en kris.Länsstyrelserna bör samordna planeringen beträffandekommunernas, och statliga aktörersåtgärder inför en kris samt bör ha ensamordningsroll under krisen. Vidare börlänsstyrelserna följa upp kommunernas verksamhet.Länsstyrelsen bör i normalfallet inte ha direktabeslutsbefogenheter vad gäller krishantering, ominte regeringen så beslutar i enskilda fall. Om enkrissituation berör flera län och en samordningbehövs, bör regeringen kunna besluta att enlänsstyrelse tar över samordningsuppgifterna i detgeografiska område som berörs. kanredan i dag utöva ledningsansvar i vissa situationerenligt räddningstjänstlagen (1986:1102), vilket ären ordning som bör bestå. Grundregeln bör emellertidvara att kriser som berör flera länsstyrelser sålångt som möjligt skall hanteras genom samverkanmellan länsstyrelserna.På lokal nivå bör enligt regeringenområdesansvaret i första hand utövas avkommunstyrelsen. Till skillnad från länsstyrelsernasstöd handlar kommunernas områdesansvar om att vidtafaktiska åtgärder för att minska skadeverkningarna ien krissituation. En förutsättning för attkommunerna skall kunna ta ett områdesansvar är dockatt kommunerna ges möjlighet att inrätta särskildakrisledningsorgan i en allvarlig krissituation ochatt kommunerna ges ett vidgat planeringsansvar försådana situationer. Detta förutsätter enligtSårbarhets- och säkerhetsutredningen attkommunallagen och annan berörd lagstiftning ändrasoch kompletteras. Regeringen har i maj i åruppdragit åt en särskild utredare att göra enöversyn och lämna förslag till de lagändringar sombehövs för kommunernas och landstingens organisationoch beslutsfattande vid extraordinära händelser isamhället i fred (dir. 2001:40). Uppdraget skallredovisas senast den 30 november 2001.Regeringen anser vidare att krissituationer somberör flera kommuner ofta bör kunna hanteras genomsamverkan mellan berörda kommuner, dvs. utan att ensamordnande instans på högre nivå engageras. Ensådan ordning är vanlig vid räddningstjänst. Dettabör också vara huvudregeln.Andra ansvarsförhållanden som kan behöva övervägasEnligt regeringen finns det ett behov av fackmässigsamordning. Denna typ av samordning saknar enentydig geografisk dimension och gäller i ställetsjälva verksamheten oavsett på vilken plats ellernivå som denna bedrivs. Behovet av samordninggenereras av starka ömsesidiga beroendeförhållanden,som t.ex. inom den tekniska infrastrukturen, ellerfrån ett behov av att utgå från vissa gemensammaförutsättningar vid genomförandet, t.ex. vidutbildning och övningar om krishantering.Regeringen anser att sådana beroendeförhållandenfinns på olika nivåer i samhället. Inte minst gällerdetta mellan centrala statliga myndigheter. Ettexempel på hur samordning inom ett aktuelltsakområde skulle kunna ske är att berörda tilldelasett samverkansansvar enligt utredningens förslag.Kravet på anpassningsförmåga medför att vissamyndigheter inom det civila försvaret behöver hamöjlighet att medverka i den omvärldsbevakning somkrävs för att trygga anpassningsförmågan. De behöverockså upprätthålla viss kompetens som enbart ärinriktad på förhållandena vid höjd beredskap.Ett sätt att försäkra sig om att berördamyndigheter har förmåga att åstadkomma erforderliganpassning är enligt regeringen att tilldela dem ettbevakningsansvar. Bevakningsansvar innebär attmyndigheten dels skall kunna genomföra erforderligomvärldsbevakning, dels upprätthålla den kompetenssom krävs för att åstadkomma en anpassning och delsatt myndigheten i övrigt skall kunna motsvara dekrav som ställs på förberedelserna inför höjdberedskap.Riksdagen beslutade (prop. 1984/85:160, bet.1984/85:FöU11, rskr. 1984/85:388) atttotalförsvarets civila delar skulle indelas ifunktioner. För varje funktion skulle en ansvarigmyndighet utses som i fred under regeringen har detövergripande ansvaret för att krigsorganisationen,krigsplanläggningen och övrigaberedskapsförberedelser inom funktionen samordnas.I dag finns på central nivå närmare 60beredskapsmyndigheter (beredskapsförordningen1993:242), dvs. sådana myndigheter vars verksamhethar särskilt stor betydelse för totalförsvaret ochsom därför skall fortsätta sin verksamhet under höjdberedskap. Av dessa är 15 s.k. funktionsansvarigamyndigheter som var och en svarar för samordningm.m. inom någon av det civila försvarets totalt 18funktioner.De redovisade principerna för samhälletskrishantering samt de förändrade kraven på civiltförsvar gör enligt regeringen att den nuvarandefunktionsindelningen har förlorat sin betydelse ochdärför föreslås upphöra. Vissa myndigheter måstedock även i fortsättningen ha ett ansvar som ärkopplat till totalförsvaret. Ett exempel på ettsådant ansvar är det s.k. bevakningsansvar somutredningen föreslår.Ledning och samordning av totalförsvaretRegeringens redovisning av ledning och samordning avtotalförsvaret sker mot bakgrund av vadförsvarsutskottet har begärt i ärendet(bet. 2000/01:FöU9) och med beaktande av degrundläggande utgångspunkter för den framtidautformningen av ledningsorganisationen förtotalförsvaret som utskottet redovisade i betänkande1999/2000:FöU2. Mot bakgrund av vadförsvarsutskottet i dessa sammanhang har anfört ochatt det militära försvarets ledningsorganisation förnärvarande genomgår en omfattande omstrukturering,har regeringen funnit det motiverat med en tämligenutförlig redogörelse.Inledningsvis definierar regeringen några iledningssammanhang vanligt förekommande begrepp ochuttryck. Ledningssystem används som en samlingstermför de olika beståndsdelar som behövs för attledning skall kunna utföras. Ledningssystemet kan idenna vida bemärkelse sägas bestå av bestämmelser,organisation, doktrin, personal och teknik.Andra begrepp som används i det följande ärinsatsledning respektive verksamhetsledning. Medinsatsledning menas den ledning som sker inomFörsvarsmakten då myndigheten löser någon av sinafyra huvuduppgifter. Med verksamhetsledning menashur Försvarsmakten internt leder myndig-hetensverksamhet i fred för att producera de förband somanvänds vid insatser. De regeringsbeslut som liggertill grund för Försvarsmaktens ledning kallas i detföljande för regeringens styrning.För att beskriva ledning inom det civila försvaretanvänds begreppen samordning och samverkan.Samordning innebär att se till att den verksamhetsom bedrivs av olika samhällsorgan genomförs medutgångspunkt i gemensamma planeringsförutsättningaroch att själva genomförandet inte präglas avdivergerande mål mellan olika samhällsorgan.Samverkan skall förstås som dialogen mellan olikasjälvständiga och sidoordnade samhällsaktörer föratt samordnat uppnå gemensamma mål.Militärt försvarLedning av det militära försvaretRegeringen bedömer att nuvarande beslutsbefogenheteroch ansvarsfördelning mellan regeringen ochFörsvarsmakten är lämpligt fördelade. Någraorganisatoriska reformer aktualiseras inte. Dettaavser både förhållanden vid insatser medFörsvarsmakten i dess olika uppgifter och frågor somrör styrningen av Försvarsmaktensförvaltningsmässiga verksamhet. Utvecklingen avRegeringskansliets och Försvarsmaktens kapacitet attlämna underlag till regeringen bör fortsätta inomramen för nuvarande förvaltningsprinciper.I skälen för sin bedömning framhåller regeringenbl.a. följande.Försvarsmakten lyder under regeringen.Försvarsmaktens uppgifter och organisation reglerasgenom myndighetens instruktion. beslutarregeringen om resurstilldelning, beredskap,verksamhetsinriktning m.m. i regleringsbrev och isärskilda beslut.Bestämmelser om regeringens styrning avmyndigheter i fred och i krig, inklusiveFörsvarsmakten, återfinns i regeringsformen och ivissa lagar och förordningar. Bestämmelsernauttrycker den grund som politiskt har beslutats ochsom styr både beslutsformerna och organisationen , och Försvarsmaktensarbete. Grundläggande härvidlag är bl.a. denförfattningsgivna uppdelningen avbeslutsbefogenheter mellan och regeringen,regeringens kollektiva beslutsfattande samt attregeringen styr de myndigheter som lyder underdenna, däribland Försvarsmakten.I 10 kap. 9 § regeringsformen regleraskompetensfördelningen mellan regering och riksdagbl.a. när det gäller befogenheter att sätta inFörsvarsmakten i strid. Härutöver innehållerregeringsformen särskilda bestämmelser om krig ochkrigsfara. Därmed finns i regeringsformen och iannan lag, t.ex. lagen (1992:1153) om väpnad styrkaför tjänstgöring utomlands, en utförlig reglering avde författningsmässiga villkoren för när regeringenfår sätta in Försvarsmakten. Regeringen kan inomdessa ramar vid varje givet tillfälle mycket snabbtfatta beslut om så skulle vara nödvändigt.Försvara mot väpnat angreppAv 10 kap. 9 § regeringsformen framgår attregeringen får sätta in rikets Försvarsmakt ellerdel därav i strid för att möta väpnat angrepp motriket. Förklaring om att är i krig får, utomvid väpnat angrepp, inte ges utan riksdagensmedgivande. Regeringsformen anger vidare att vissaärenden kan avgöras av chefen förFörsvarsdepartementet under statsministernsöverinseende.