bet · GP01TU1 · 2001-11-27 00:00:00 — Mot bakgrund av deenskilda vägarnas betydelse i det svenskatransportsystemet torde detta inteinnebära att det i någon störreutsträckning blir aktuellt att föra överallmänna vägar till enskilda vägar.Den utredning som regeringen tillsattehösten 1999 om bidrag och regler förenskilda vägar överlämnade i juli 2001sitt slutbetänkande. Betänkandet Enskildeller allmän väg? (SOU 2001:67) är förnärvarande föremål för ett brettremissförfarande. Betänkandet harremitterats till 149 remissinstanser,bl.a. till länsstyrelserna och till ettstort antal kommuner. Remissvaren skallha kommit in till Näringsdepartementetden 7 januari 2002.I de nu aktuella motionerna tas en radviktiga frågor upp om den enskildaväghållningen och om BREV-utredningensförslag. Utskottet anser attremissbehandlingen samt regeringensställningstagande till BREV-utredningensförslag måste avvaktas innan utskottetkan ta ställning till förändringar ireglerna för enskilda vägar. mening kan det dock inte bliraktuellt att föra över allmänna vägartill enskilda vägar på det mycketomfattande sätt som föreslås iutredningen. Utskottet förutsätter attregeringen skyndsamt återkommer tillriksdagen i denna fråga närremissbehandlingen och regeringensställningstaganden är klara. I avvaktanpå detta är utskottet inte berett attförorda någon åtgärd medanledning av de nu aktuellamotionsyrkandena. Motionerna1999/2000:T209 (fp) yrkande 15,1999/2000:T213 (m) yrkande 8,1999/2000:T320 (m) yrkande 2,1999/2000:T340 (m), 1999/2000:N214 (c)yrkande 26, 2001/02:T15 (c) yrkande 17,2001/02:T238 (m) yrkandena 1-5,2001/02:T257 (m), 2001/02:T267(c),2001/02:T317 (c), 2001/02:T321 (m),2001/02:T380 (s), 2001/02:T447 (c)yrkande 2, 2001/02: T450 (kd) yrkande 3,2001/02:T463 (fp) yrkande 19, 2001/02:MJ338 (c) yrkandena 12 och 14,2001/02:Sk288 (m) yrkande 11,2001/02:Sk433 (m) yrkande 9 och2000/01:Sk1025 (m) yrkande 9 avstyrksföljaktligen.2.5 Färjetrafik m.m.MotionsförslagI motion 2001/02:T43 av () framhålls (yrkande 1) bl.a. de högakostnaderna för att upprätthållafärjetrafik och därmed behovet av attbygga fler broar som ersätter färjor. Enplan för att reducera samhälletskostnader för färjetrafiken bör också tasfram enligt motionären. Motionärernaavvisar förslaget i attkommuner och enskilda skall åläggas ettstörre ekonomiskt ansvar för enskildavägar inklusive färjeleder. I motionen(yrkande 3) framhålls bl.a. att den s.k.PPP-principen (Public and PrivatePartnership) kan vara enfinansieringslösning som innebär attbyggandet av fasta förbindelser i ställetför färjelinjer kan snabbas på.I motion 2001/02:T238 av Per-RichardMolén m.fl. (m) yrkande 6 begärs attregeringen skyndsamt återkommer tillriksdagen med förslag om utformningen avansvaret och regelverket förfärjetrafiken mellan öar och fastland. Imotionen framhålls att färjetrafiken ären livlina mellan fastlandet och de öarsom saknar fast förbindelse. På detallmänna vägnätet har normaltansvaret, medan det i vissa fall kan varaen kommun, en trafikhuvudman ellerenskilda väghållare som har ansvaret.Motionärerna framhåller att det i dagsaknas en klar gränsdragning som angervem som skall vara huvudman förfärjetrafiken. Enligt motionärerna är detdärför angeläget att regeringenåterkommer till med förslag somkan tydliggöra det framtida ansvaret fördessa färjeförbindelser.Enligt motion 2001/02:T325 av GunillaTjernberg (kd) framhålls nödvändighetenav ett skyndsamt klarläggande av vem somskall vara huvudman förtrafikförbindelsen mellan ochfastlandet. Hon framhåller att ärsjälvklar som utvecklingsort i Umeåkommun. har omkring 90åretruntboende. Trafikförbindelsernamellan och fastlandet är enligtmotionären långt i fråntillfredsställande. Motionären framhålleratt det saknas beslut om huvudman förfärjetrafiken. har gjort enframställan till medfrågan om klassificering av vägen samtvem som skall vara huvudman förtrafikförbindelsen. I motionen framhållsatt formella skyldighet attdriva trafiken upphörde ,men att trots detta harfortsatt att driva trafiken under deisfria årstiderna. Vägen till färjelägetpå fastlandssidan samt vägen från hamnenpå är allmän väg. Färjan somtrafikerar är ingen reguljärbilfärja, men man kan ta över enstakabilar och servicefordon. Av miljöskäl ochberoende på att ön inte kan hantera mängd bilar finns inga önskemål ombilfärja till ön. Enligt motionären harnäringsministern hänvisat tillatt ärendet bereds i Regeringskansliet.Hon kräver att regeringen fattarbeslut om huvudmannaskapet förförbindelsen mellan ochfastlandet.Enligt motion 2001/02:MJ220 av ÅkeSandström m.fl. (c) yrkande 2 bör statensförhållningssätt till färjetrafiken iskärgården utredas ingående och enstrategi utformas för att säkra ochutveckla färjetrafiken i skärgården iframtiden. Motionärerna betonar att ettväl utbyggt och underhållet vägnät i alladelar av landet är ett statligt ansvar.För skärgårdsbefolkningen är färjornamotsvarigheten till vägnätet. Det ärsåledes, enligt motionärerna, ettstatligt ansvar att en fungerandefärjetrafik finns i de delar avskärgården där detta är en nödvändighetför de boende.I motion 2001/02:T225 av (c) framhålls dels att bör fåtill uppgift att ge den fastabefolkningen samt nödvändiga transporterförtursbevis till färjorna till och frånfastlandet, dels att ansvariga på färjanbör få befogenhet att ge dem medförtursbevis förtur på färjeturen.Motionären framhåller att det blir storaolägenheter för de mantalsskrivna påöarna under turistsäsong. De som kanskehar sitt arbete på fastlandet får underdenna tid vänta vid färjelägena.Tidigare har utfärdatförtursbevis för den fasta befolkningenoch även för nödvändiga transporter tillön. Detta system har enligt motionärenfungerat bra, men det är borttaget sedanen tid tillbaka. Enligt motionären börförtursbevis återinföras för fast boendeoch för nödvändiga transporter.I motion 2001/02:T237 av ÅsaTorstensson (c) yrkande 1 börförutsättningarna för ett nationellt stödför person- och godstrafiken i skärgårdenutredas. Motionären framhåller att färje-och fartygstrafik mellan öar och mellanöar och fastland är en del av en störrekommunikations- och transportkedja sommåste ses utifrån ett helhetsperspektivdär anslutande vägar, hamnar,parkeringsplatser, järnväg och bussar hörsamman. Motionären anser attförutsättningarna för ett nationellt stödför person- och godstrafiken i skärgårdendärför bör utredas. I yrkande 2 i sammamotion anförs att hänsyn måste tas tillöars specifika trafiksituation.Realistiska regler måste därför finnasför vägansvar och kriterier för allmänoch enskild väg. Motionären understrykeratt övärldens situation inte kan jämförasmed glesbygd på fastlandet. Därför är detorimligt från statens sida att överföraansvar för allmänna vägar till dem sombor i åretruntboende på öarna längs densvenska kusten. Enligt motionären är detockså orimligt att använda sammakriterier för allmän respektive enskildväg på land som på en ö.Utskottets ställningstagandeFärjelinjer är en väsenligt del avvägnätet, dels för att överbryggavattendrag, dels för att förbinda öar medfastlandet. Utskottet konstaterar attdet, när vägtrafiken för ett antaldecennier sedan började öka, ställdesallt större krav på de färjeleder somfanns. Färjelederna blev delar av detallmänna vägnätet. Där det har varitmöjligt har många av de ursprungligafärjelederna ersatts med broar, vilket ären process som fortfarande pågår. Nyafärjeleder har tillkommit, ibland somallmänna färjeleder, ibland som enskildafärjeleder. Successivt har olikatransportlösningar utvecklats beroende påde olika förutsättningar som funnits i deenskilda fallen. Utvecklingen gick i endel fall mot vägfärjor och ett utbyggtvägnät på öarna, i andra fall motlinjetrafik med båtar och en mycketbegränsad fordonstrafik på själva ön.Utskottet kan konstatera att dehistoriska skälen till hur transporternakom att lösas har gjort att vi haren flora av olika lösningar. Det finnsstatliga allmänna färjeleder och enskildafärjelinjer med eller utan statsbidrag.De kan drivas av samfälligheter, kommunereller av trafikhuvudmän. Det finns ocksåbåtlinjer som drivs av eller aven kommun vilka får statsbidrag somenskild färja. Dessutom finns färjelinjeroch båtlinjer som drivs av kommuner ellertrafikhuvudmän utan statsbidrag. Statensengagemang i och stöd till de olikatransportformerna varierar alltså, vilketmedför att förutsättningarna för boendetoch näringslivet kan variera mellanområden med olika transportlösningar.Utskottet ser därför positivt på attregeringen har låtit se över regler ochbidrag för färjeverksamheten i landet.Den utredning som regeringen tillsattehösten 1999 om bidrag och regler förenskilda vägar (BREV) överlämnade i juli2001 sitt slutbetänkande tillnäringsministern. I slutbetänkandetEnskild eller allmän väg? (SOU 2001:67)lämnas förslag till lösningar av problemsom gäller färjeverksamhet, bl.a.behandlas val av ansvarig förfärjeverksamhet, gränsdragning mellanallmän och enskild färja samtförändringar av bidrag och regler förfärjor. När det gäller färjeverksamhetföreslår utredningen bl.a. att:valet av ansvarig förfärjeverksamhet skall ske medsamhällsekonomisk effektivitet som grund,valet av färjeansvarig skallfrämja en rationell drift av färjeleden,beslut om en färjeled skall varaallmän bör fattas utifrån kriteriernatrafikmängd och trafikens sammansättning,bör ges rätt att ta utavgifter på färjor,Rikstrafiken ges i uppdrag attförhandla med kommun eller trafikhuvudmanom huvudmannaskap och lämplig ersättningför att upprätthålla sådan trafik som är statlig eller statsunderstödd mensom inte uppfyllervägfärjedefinitionerna,bidragsreglerna för färjor börförtydligas,en särskild anslagspost förbidrag till drift av färjor bör inrättas,investeringar i enskildafärjeleder bör planeras i länsplanernaför regional transportinfrastruktur,Rikstrafiken ges i uppdrag attförhandla om de integreradetrafiklösningarna.Utskottet konstaterar att är föremål förett brett remissförfarande. Betänkandethar remitterats till 149 remissinstanser,bl.a. till länsstyrelserna och till ettstort antal kommuner. Remissvaren skallha kommit in till Näringsdepartementetden . Regeringen anger ipropositionen Infrastruktur för ettlångsiktigt hållbart transportsystem(prop. 2001:02:20) att den avser att taställning till utredningens förslag närdet har remissbehandlats.Utskottet anser att de nu aktuellamotionerna tar upp en rad viktiga frågorom färjeverksamheten i landet. Utskottethar också tidigare (bet. 2000/01:TU1)framhållit att den praxis som utvecklatsnär det gäller samhällets engagemang ifärjetrafiken kan upplevas som orättvisoch oklar. Enligt utskottets mening harkommunikationerna stor betydelse förskärgårdens utvecklingsmöjligheter. Detär därför viktigt att färjefrågorna gesen tillfredsställande lösning så attriksdagens transportpolitiska mål om etttillgängligt transportsystem, en högtransportkvalitet och en positiv regionalutveckling tillgodoses även iskärgårdsområden. Samhällets engagemangbör därför präglas av tydlighet ochrättvisa samt främja effektivatrafiklösningar. Vidare bör enligtutskottets mening remissbehandlingen samtregeringens ställningstagande till förslag avvaktas innanutskottet kan ta ställning tillförändringar i reglerna förfärjeverksamhet. Utskottet förutsätteratt regeringen skyndsamt återkommer tillriksdagen i denna fråga närremissbehandlingen och regeringensställningstaganden är klara. I avvaktanpå detta är utskottet inte berett attförorda någon åtgärd medanledning av de nu aktuellamotionsyrkandena. Motionerna 2001/02:T43(fp), 2001/02:T225 (c), 2001/02:T237 (c),2001/02:T238 (m) yrkande 6, 2001/02:T325(kd) och 2001/02:MJ220 (c) yrkande 2avstyrks följaktligen.2.6 Vägmärken och vägskyltarMotionsförslagI motion 2001/02:T408 av ochBerit (båda m) framhållermotionärerna nödvändigheten av attsmåföretagare på landsbygden kanuppmärksamma presumtiva kunder på sinexistens. Det är enligt motionärernadärför nödvändigt att dessa näringsidkaretillåts sätta upp skyltar utmed vägarna.Motionärerna framhåller att synes inta en så restriktiv hållningtill skyltning att det motverkar deinsatser som görs när det gäller attstarta och stödja företagande. Vägverketbör i stället underlätta för företagen.I motion 2001/02:Sk433 av m.fl. (m) yrkande 10 ansermotionärerna att det bör antas enskyltningspolicy med likartade regler förskyltning på landsbygden och attskyltning till turistmål skall fåförekomma.I motion 2001/02:T245 av (båda m) framhållsbehovet av en ny vägmärkesförordning. Imotionen framhålls också attlänsstyrelsen och vägmyndigheterna börunderlätta för småföretagen att hitta braskyltplatser i stället för att vägratillstånd för skyltar. Dessutom pekarmotionärerna på att det är ytterstangeläget att vägmärken utformas så attde avspeglar den verklighet som råder.Det gäller exempelvis vägmärket förindustriområde. Symbolvärdet i att geindustriområden en modernare vägvisningskall inte underskattas enligtmotionärerna.Enligt motion 2001/02:T248 av och (båda m)måste reglerna för skyltning beakta desmå företagens villkor. Motionärernaframhåller att turistföretag pålandsbygden i första hand har behov avatt marknadsföra sin verksamhet gentemotbilister. En generösarevägmärkesförordning skulle enligtmotionärerna förmodligen vara merverkningsfull för småföretagarna pålandsbygden än många andra åtgärder.I motion 2001/02:T322 av () yrkande 1 pekar motionären på attdet finns problem i samband medvägskyltning, inte minst när det gällersmåföretagarna på landsbygden.Småföretagarna, t.ex. konsthantverkare,gårdsbutiker, lanthandlare m.fl., harbehov av att upplysa om sin verksamhettill trafikanterna. Många exempel finnspå att företagare på landsbygden nekatsskyltning. Reglerna för skyltningtillämpas dessutom olika av Vägverketsolika regioner påpekar motionären. Hananser att det är av största vikt att enmer enhetlig tillämpning sker i helalandet. Det är också viktigt attregeringen snabbt ser överskyltningsfrågorna samt förenklarregelverket i syfte att förstärka detlokala inflytandet och ökahänsynstagandet till företagen samtturistintressen och kulturella intressen.Motionären anser (yrkande 2) att detbehövs en ny enhetlig och merföretagarvänlig skyltningspolitik.I motion 2001/02:T448 av BirgittaCarlsson och (båda c)framhålls behovet av generösare bedömningav skyltningsregler vid allmänna vägar.Motionärerna pekar på att det fortfarandeär svårt att få tillstånd att sätta uppskyltar längs allmänna vägar. är mycket beroende av attkunderna hittar deras företag, det gällert.ex. företag som "bo på lantgård",hemslöjdsföretag, olika serviceföretagoch mindre turistanläggningar.Motionärerna framhåller att regeringen pådetta område kan visa handlingskraftgenom att se till att det verkligen blirlättare för företag att få skylta om sittföretag vid allmänna vägar.I motion 2001/02:T383 av () anförs att informationsskyltar ombensinstationer eller restauranger längsvåra motorvägar, som bl.a. inkluderarexponering av företagets logotyp, innebärett mycket stort reklamvärde som ärkostnadsfritt för dessa företag. På andravägar varierar dock praxis om vad somtillåts liksom även kostnaderna förföretagen. Effekten av dessa skillnaderblir enligt motionären att små ellerideella verksamheter tvingas betalamycket för att få en hänvisningsskylt,medan stora kedjor får detta fritt, ochdessutom får dessa större kedjor ocksåsin logotyp exponerad. Motionären anseratt det borde vara rimligt attskyltningen på motorvägar avgiftsbeläggsoch att företagen får betala för detreklamvärde exponeringen innebär.Utskottets ställningstagandeFrågor som gäller vägmärken ochvägskyltar för reklam regleras främst ivägmärkesförordningen (1978:1001) ochväglagen (1971:948). Som en allmänprincip gäller att vägmärkena skall tjänatrafikanternas intressen. Till grund fördessa bestämmelser ligger främst hänsynentill trafiksäkerheten.Vägverket redovisade enöversyn av olika vägmärkesfrågor ochlämnade ett förslag till regeringen omändringar i vägmärkesförordningen.Förslaget har remissbehandlats och enberedning av förslaget pågår inomRegeringskansliet.Utskottet har åren 1998, 1999 och 2000behandlat frågor om vägskyltning och hari detta sammanhang sett positivt påinriktningen av det översynsarbete sompågår. Utskottet har förutsatt attändrade regler får en så enhetligtillämpning som möjligt och attnäringslivetes intressen beaktas (bet.1998/99:TU1, bet. 1999/2000:TU1, bet.2000/01:TU1). Utskottet har ocksåförutsatt att det pågåendeberedningsarbetet kan slutföras snarast.Utskottet har inte ändrat uppfattning.Utskottet förutsätter att flertalet av defrågor som uppmärksammas i de nu aktuellamotionerna kommer att behandlas i sambandmed det pågående beredningsarbetet inomRegeringskansliet. Det gäller bl.a.önskemålen om ett förstärkt lokaltinflytande, ökat hänsynstagande tillföretag och till turistintressen ochkulturella intressen samt sänktaskyltningskostnader. Utskottet anser äveni år att den pågående beredningen ochregeringens ställningstagande böravvaktas och att inte nu börvidta någon åtgärd med anledning avmotionerna. Utskottet vill dock betonavikten av att det pågåendeberedningsarbetet kan slutföras snarast.Med hänvisning till det anförda avstyrkerutskottet motionerna 2001/02:T245 (m),2001/02: T248 (m), 2001/02:T322 (kd),2001/02:T383 (s), 2001/02:T448 (c),2001/02: T408 (m) och 2001/02:Sk433 (m)yrkande 10.2.7 VägsaltMotionsförslagI motion 2001/02:T211 av KennethJohansson (c) betonas att mer resurserbehövs till forskning ochutvecklingsarbete för att få fram bra ochmiljövänliga ersättningspreparat tillvägsalt. Motionären pekar på att drygt200 vägsalt sprids påvåra vägar och att växter ochvattentäkter påverkas av detta.Motionären framhåller också att vägsaltetbidrar till att korrosionsproblem uppstårsamt att saltet vid ogynnsammaförhållanden kan nå grundvattnet.Vägverket måste minska användningen avvägsalt utan att försämratrafiksäkerheten enligt motionären.Motionären anser att en rad åtgärderbehövs, bl.a. behöver regeringen satsabetydligt mer resurser på forskning ochutvecklingsarbete för att hitta bra ochmiljövänliga ersättningspreparat tillvägsaltet.I motion 2001/02:T426 av BirgittaSellén och (båda c)framhåller motionärerna att vägsaltetmedför flera nackdelar, bl.a. negativpåverkan på naturen och på bilarna.Motionärerna framhåller att enkäter iVästernorrland och visar attbilister och yrkeschaufförer önskar fåbort salt som halkbekämpningsmedel.Motionärerna pekar också på att det finnsandra halkbekämpningsmedel, t.ex.kalciummagnesiumacetat (CMA) som är likabra som salt ur halkbekämpningssynpunkt,men bättre ur miljösynpunkt. CMA är dockdyrare än salt. Enligt motionärerna börregeringen titta på möjligheterna attövergå från salt till miljövänligarehalkbekämpningsmedel. Dessutom ansermotionärerna att rekommendationer bör gåut om att halkbekämpning med salt skallvara mer restriktiv.Utskottets ställningstagandeEtt långsiktigt hållbart transportsystemmåste klara de krav som både människanoch naturen ställer. Flera stora problemåterstår att lösa på trafikens område,inte minst utsläppen av olikaluftföroreningar som skadar hälsa ochmiljö. Även andra problem kan avmiljöskäl behöva uppmärksammas påvägtrafikens område. Många av våra vägarbehöver exempelvis saltas under vinternför att motverka halka. Salt(natriumklorid) är visserligen enkemikalie som i mindre doser ärförhållandevis harmlös ur miljösynpunkt,men när det rör sig om tusentals ton kandet lokalt i vissa känsliga områdenfinnas skäl att se över hanteringen,t.ex. i närheten av vattentäkter och inärheten av särskilt värdefulla sjöar ochvattendrag, dvs. sötvattenmiljöer.Saltning av vägar kan också försämragrundvattnets kvalitet. Förutom riskenför påverkan på vattentäkter i vägarnasnärhet kan också dricksvattenbrunnar bliotjänliga. Salt i brunnarna skyndardessutom på korrosionen av pumpar, rör,värmepannor och hushållsmaskiner.Dessutom konstaterar utskottet att saltkan skada växter och hämma tillväxten avträd. Några skador på trädens rötter pågrund av salt förekommer dock, enligt vadutskottet känner till, bara i mycketutsatta stadsmiljöer.Vägverkets användning av vägsalt (iton/vintersäsong):1990/91ca 230 000 ton1991/92ca 210 000 ton1992/93ca 330 000 ton1993/94 ca 420 000 ton1994/95ca 296 000 ton1995/96ca 294 000 ton1996/97ca 224 000 ton1997/98ca 240 000 ton1998/99ca 335 000 ton1999/2000 ca 280 000 ton2000/01ca 210 000 tonSom redovisas i tabellen ovan varieraranvändningen av vägsalt kraftigt överåren. Det beror främst på hur stortbehovet av att motverka halka som harfunnits och hur lång vintern har varit.Enligt är målsättningen attminska förbrukningen till mindre än 1992års nivå (se hemsida:www.vv.se). bedömer att vägsaltär svårt att ersätta i stora delar avlandet om vinterväghållningen skall kunnaklaras. De alternativa kemiskahalkbekämpningsmedel som finns ärbetydligt dyrare.Utskottet vill i detta sammanhang erinraom att EG:s ramdirektiv för vatten(2000/60/EG) innebär att det senast år2009 skall finnas åtgärdsprogram förvatten som bl.a. anger hur godgrundvattenstatus skall uppnås. I detsammanhanget kan även vägsaltanvändningeni vissa områden behöva ses över. Iregeringens proposition Svenska miljömål- delmål och åtgärdsstrategier (prop.2000/01:130) anges att regeringen snarastavser att vidta åtgärder för attgenomföra direktivet i Sverige.Slutligen konstaterar utskottet att detär som har det övergripandeansvaret för vägtransportsystemetsmiljöpåverkan. Utskottet förutsätterdärför att arbetar för attbl.a. vägsaltanvändningen minimeras utanatt kraven på hög trafiksäkerhet sänkssamt att insatser görs för att undersökaalternativ till vägsalt. Något initiativfrån sida med anledning avmotionerna är enligt utskottet intemotiverat. Utskottet avstyrker därförmotionerna 2001/02:T211 (c) och2001/02:T426 (c).3 Järnvägar och ÖresundsförbindelsenUtskottets förslag i korthetRiksdagen godkänner regeringens förslagatt får låna högst i Riksgäldskontoretsamt ingå ekonomiska förpliktelser påhögst . FörArlandabanan tillstyrker utskottetregeringens förslag om garantiavgiftoch kapitaltäckningsgaranti. SJ och denya SJ-bolagen föreslås ges finansiellabefogenheter i enlighet med regeringensförslag. För Öresundsförbindelsengodkänner utskottet en låneram om högst310 för att finansieraett kapitaltillskott till AB.Utskottet avstyrker samtligamotionsförslag. Jämför reservationerna4 (m), 5 (c) och 6 (m, kd, c, fp).Avsnittets innehållI detta avsnitt behandlar utskottet sexregeringsförslag som gällerjärnvägsområdet samt , (prop.2001/02:1 utg.omr. 22, punkterna 6, 8, 9,13-15). Regeringen föreslår att riksdagen6. godkänner att regeringen under år2002 får besluta om en låneram iRiksgäldskontoret om högst 310 000 000 krför och tillsammans,för att finansiera ett kapitaltillskotttill samt räntan för detta lån,8. godkänner att regeringen fårbesluta om en låneram i Riksgäldskontoretom högst 8 för Banverketför investeringar i eldrift- ochteleanläggningar, telenätsutrustning,projekteringslager, rörelsekapital samtför statens andel av lån avseende vissainvesteringar i år 1983mellan , länslandsting och staten,9. bemyndigar regeringen att under2002, i fråga om ramanslaget 36:4Banhållning och sektorsuppgifter, ingåekonomiska förpliktelser som inklusivetidigare åtaganden innebär utgifter påhögst 6 ,13. godkänner att regeringen fr.o.m. år2002 tar ut en garantiavgift för statensgarantiåtaganden till ArlandabananProjekt ,14. godkänner att regeringen fårbesluta om att ett infriande avkapitaltäckningsgarantierna tillArlandabanan Projekt får belastaRiksgäldskontorets garantireserv, som isin tur får belasta ochtilldelade medel på anslagtill lika delar,15. bemyndigar regeringen att geStatens järnvägar samt de nya SJ-bolagenfinansiella befogenheter i enlighet medvad regeringen förordar.Vidare behandlar utskottet följande elvamotioner:- 2001/02:T15 yrkande 22 av . (c),- 2001/02:T223 av och (båda m),- 2001/02:T239 yrkandena 6, 7 och 11 avPer-Richard Molén m.fl. (m),- 2001/02:T259 av (),- 2001/02:T351 av .