bet · GO01JuU14 · 2001-03-06 00:00:00 — Utskottet föreslåratt avslår motionerna Ju717, Ju728, Ju732,Ju734 och So455 i nu behandlade delar.Försäljning av sexuella tjänsterI motion Ju716 (m) yrkas att lagen (1998:408) omförbud mot köp av sexuella tjänster skall avskaffas.Lagen om förbud mot köp av sexuella tjänsterträdde i kraft . Enligt lagenskall den som mot ersättning skaffar sig entillfällig sexuell förbindelse dömas - om integärningen är belagd med straff enligt -för köp av sexuella tjänster till böter ellerfängelse (prop. 1997/98:55, bet.1997/98:13, rskr. 250).Vid riksdagsbehandlingen av förslaget att införalagen anförde utskottet bl.a. följande. Det råderenligt utskottets mening inte någon tvekan om attprostitutionen medför allvarliga skador både för deenskilda och för samhället. Omkring de prostitueradeförekommer i regel en omfattande kriminalitet avolika slag som t.ex. narkotikahandel,koppleriverksamhet, misshandel m.m. De prostitueradehar också i allmänhet en mycket svår socialsituation. Det är därför en viktigsamhällsangelägenhet att prostitutionen bekämpas.Även om det kan anföras argument mot attkriminalisera köp av sexuella tjänster anserutskottet ändå, i likhet med regeringen, attargumenten för en kriminalisering väger så tungt attdet är rimligt att nu införa ett förbud mot köp avtillfälliga sexuella förbindelser. Därigenommarkeras samhällets inställning i denna fråga. Genomett förbud kan också prostitutionen och dessskadeverkningar bekämpas på ett effektivare sätt änvad det hittillsvarande arbetet mot prostitutionenhar åstadkommit (bet. 1997/98:JuU13 s. 27).Det kan i sammanhanget nämnas att Polismyndigheteni , på uppdrag av ,utvärderat den praktiska tillämpningen av lagen ochövervägt de metoder med vilka denna brottslighetbekämpas. Av rapporten framgår bl.a. följande. IStockholm har man efter det att lagen infördes haften kraftig nedgång av den synligagatuprostitutionen. Även i har en viss nedgångskett. Det finns dock inga belägg för attprostitutionen som företeelse har minskat. Vissaproblem har uppstått för polisen i dess försök attbekämpa brott enligt lagen. Ett problem har varitatt domstolarna ställt synnerligen höga krav på denbevisning som krävs för att lagföra och dömasexköpare. Detta har för polisen bl.a. medfört attmotstridiga intressen uppstått - å ena sidan harpolisen en lagstadgad skyldighet att avvärja ochförhindra brott i ett tidigt skede, medan å andrasidan kraven på bevisning förutsätter ett ingripandefrån polisens sida först när brottet är fullbordat.Utskottet konstaterar att den ovan nämndarapporten pekar på att tillämpningen av lagen inteär helt okomplicerad. Därav bör dock inte omedelbartslutsatsen dras att lagen bör avskaffas. Utskottetvill särskilt understryka att i den helhetsbedömningsom bör göras måste också demoralbildande effekterna av lagstiftningen vägas in.Utskottet ser alltså inte skäl attfrångå sina tidigare uttalanden i frågan. Utskottetföreslår att avslår motion Ju716.BarnpornografiI motion Ju715 (kd) begärs en översyn avbestämmelsen om innehav av barnpornografi. Enligtmotionärerna har det förekommit att innehav avkränkande barnpornografiska framställningartillåtits eftersom de har ansetts vara konstnärligaverk.Barnpornografiska alster faller utanförregleringen i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen.Sedan den 1 januari 1999 stadgas i 16 kap. 10 a §brottsbalken straff för barnpornografibrott. Iparagrafen straffbeläggs olika förfaranden medpornografiska bilder av barn, bl.a. innehav.Straffet för barnpornografibrott är fängelse eller, om brottet är ringa, böter ellerfängelse . Är brottet grovt, dömsför grovt barnpornografibrott till fängelse och högst fyra år.Undantag från bestämmelsen om förbud att innehabarnpornografiska bilder görs för den som tecknar,målar eller på något annat liknande hantverksmässigtsätt framställer sådan bild om bilden inte är avseddatt spridas, överlåtas, upplåtas, förevisas eller påannat sätt göras tillgänglig för andra. Innehav avbarnpornografisk bild skall inte heller utgöra brottom gärningen med hänsyn till omständigheterna ärförsvarlig.Enligt motiven till bestämmelsen skall en gärninganses försvarlig t.ex. om det rör sig om seriösnyhetsförmedling, forskning eller opinionsbildning(bet. 1997/98:KU19, rskr. 214).Utskottet delar i och för sig motionärernasuppfattning att det är viktigt att det finns etteffektivt förbud mot befattning medbarnpornografiskt material. Enligt utskottet harbestämmelsen härom också fått en lämplig utformning.Utskottet föreslår att avslår motionJu715.Uthyrning av videofilmer till barn under 15 årI motion Ju929 (m) begärs en skärpning avbestämmelserna om videohandlares ansvar förotillåten utlämning av film eller videogram.Enligt 16 kap. 10 c § första stycket brottsbalkendöms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet iyrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyftetill den som är lämnar ut en film,ett videogram eller en annan teknisk upptagning medrörliga bilder som innefattar ingående skildringarav verklighetstrogen karaktär som återger våld ellerhot om våld mot människor eller djur för otillåtenutlämning av teknisk upptagning till böter ellerfängelse . Frånstraffbestämmelsen görs vissa undantag. Sålundagäller bestämmelsen inte filmer eller videogram somStatens biografbyrå har godkänt för visning förnågon åldersgrupp av barn . Dengäller inte heller en teknisk upptagning med rörligabilder med samma innehåll som en film eller ettvideogram som har godkänts av biografbyrån.Straffbestämmelsen gäller inte heller offentligaförevisningar av filmer eller videogram. Ansvarenligt straffbestämmelsen ådöms inte om en tekniskupptagning med rörliga bilder försetts med ett intygom att en film eller ett videogram med sammainnehåll har godkänts av förvisning för någon åldersgrupp av barn under femtonår, såvida inte intyget var oriktigt och den som harlämnat ut upptagningen insett eller bort inse detta.Allmänt åtal för brott mot paragrafen får enligt 16kap. 19 § väckas endast eftermedgivande av Statens biografbyrå.Av 10 § lagen (1990:886) om granskning ochkontroll av filmer och video-gram följer att det ären uppgift för att utöva tillsynöver efterlevnaden av den nu aktuellastraffbestämmelsen.Regeringen uppdrog åtBrottsförebyggande rådet (BRÅ) att följa upprättsväsendets insatser vad gäller tillämpningen avden aktuella straffbestämmelsen. BRÅ skulle bl.a.beskriva i vilken utsträckning och på vilket sättpolisen arbetar för att upptäcka och beivra brottmot förbudet.Utskottet har tidigare behandlat liknandemotionsyrkanden, senast år 2000.Utskottet klargjorde därvid inledningsvis att detnaturligtvis är av största vikt att barn under 15 årinte får tillgång till filmer med sådant innehållsom avses i den nu aktuella bestämmelsen och sominte godkänts för den åldersgruppen. Utskottet kundeockså konstatera att frågan om hur videohandlarnasansvar skulle kunna effektiviseras hadeuppmärksammats. Utskottet ansåg därför att det intebehövdes något initiativ från i frågan(bet. 1999/2000:JuU16 s. 18 f).BRÅ redovisade det ovan nämnda uppdraget tillregeringen (dnr Ju2000/2038/). Avrapporten följer bl.a. att videohandeln torde spelaen ytterst marginell roll vad gäller minderårigasåtkomstvägar till "barnförbjudna" filmer. Åtkomstenav sådana filmer sker oftare genom betalkanaler ochInternet. Dessutom följer att polisens kontakt meddet aktuella problemet torde vara begränsad. Normaltsett förutsätter brott mot utlämningsförbudet enanmälan från allmänheten för att kunna upptäckas.Enligt torde det inte hainträffat att allmänheten hört av sig tillbiografbyrån med anledning av sådana brott. Detta,tillsammans med det faktum att den aktuellastraffbestämmelsen knappast har tillämpats, utgörenligt BRÅ:s mening motiv för att överväga denaktuella kriminaliseringens ändamålsenlighet. Dettalar också för att åtgärderna mot ett eventuelltproblem huvudsakligen måste sökas utanförrättsväsendet.Utskottet anser i likhet med motionärerna att detär viktigt att begränsa minderårigas tillgång tillvideofilmer som innefattar skildringar avverklighetstrogen karaktär av våld eller hot. AvBRÅ:s rapport följer emellertid att videohandelntorde spela en ytterst marginell roll vad gällerminderårigas åtkomstvägar till sådana filmer. EnligtBRÅ talar mycket för att åtgärderna mot de problemsom finns på området måste sökas utanförrättsväsendet. Mot den bakgrunden är utskottet inteberett att förorda någon skärpning av bestämmelsenom videohandlares ansvar för otillåten utlämning avfilm eller videogram. Utskottet föreslår attriksdagen avslår motion Ju929 i nu behandlad del.Elektroniska anslagstavlorI motion K341 (c) yrkas att lagen om ansvar förelektroniska anslagstavlor skall upphävas.Motionärerna menar att lagen, i förening medpersonuppgiftslagen, gör så gott som allaInternetleverantörer i till lagbrytare.Sedan den 1 maj 1998 gäller lagen (1998:112) omansvar för elektroniska anslagstavlor. Medelektronisk anslagstavla förstås i lagen en tjänstför förmedling av elektroniska meddelanden. Lageninnebär att den som tillhandahåller en elektroniskanslagstavla skall ha uppsikt över den.Tillhandahållaren skall vidare vara skyldig attlämna användare av tjänsten viss information. Han ärockså, enligt lagens 5 §, skyldig att i följandefall ta bort eller förhindra vidare spridning avmeddelanden som en användare sänder in tillanslagstavlan:- om meddelandets innehåll uppenbart är sådant somavses i bestämmelserna i 16 kap. 5 § omuppvigling, 16 kap. 8 § om hets motfolkgrupp, 16 kap. 10 a § ombarnpornografibrott eller 16 kap. 10 b §brottsbalken om olaga våldsskildring eller- om det är uppenbart att användaren har gjortintrång i upphovsrätt eller i rättighet som skyddasgenom föreskrift i 5 kap. lagen (1960:729) omupphovsrätt till litterära eller konstnärliga verkgenom att sända in meddelandet.Om tillhandahållaren inte lämnar föreskriveninformation eller om han försummar sin skyldighetatt ta bort vissa meddelanden kan han straffas.Ansvaret för tillhandahållaren enligt lagen omelektroniska anslagstavlor tar sålunda sikte påspridning av vissa otillåtna meddelanden och inte påbehandling av personuppgifter.I den proposition som föregick lagen berörderegeringen frågan om särlagstiftning och anfördebl.a. att det fanns ett flertal exempel på attelektroniska anslagstavlor använts för att spridameddelanden med ett innehåll som typiskt sett ärstraffbart. Spridningen av meddelanden med hjälp avelektroniska anslagstavlor omfattades självfallet avgällande straffrättsliga regler. Om den somförmedlade meddelanden med hjälp av en elektroniskanslagstavla inte själv var att betrakta somgärningsman, torde ansvar för förmedlaren iblandkunna komma i fråga för medverkan till brott somanvändaren gjort sig skyldig till genom spridning avmeddelandet. Det hade emellertid visat sig svårt attspåra de användare som ursprungligen avsänt detstraffbara meddelandet, varför det inte alltid varsäkert att bestämmelser vartillräckliga för att reglera ansvaret i dessasituationer. Det hade också visat sig att det fannsen brist på kontroll över de elektroniskaanslagstavlorna som kunde utnyttjas för brottsligaändamål. Eftersom de elektroniska anslagstavlornamedgav att meddelanden med straffbart innehåll kundenå ett stort antal personer och påverka framför alltbarn och ungdomar, var det angeläget att förhindraatt vissa slag av meddelanden spreds på detta sätt.Det fanns därför starka skäl att införa ensärreglering på området som syftade till att getjänsterna en acceptabel struktur och som framförallt klart fastställde tillhandahållarens ansvar förförekomsten av vissa meddelanden (prop. 1997/98:15s. 8 f).Utskottet ansåg att det fanns ett klart behov avatt kunna begränsa spridningen av brottsligameddelanden genom elektroniska anslagstavlor. Ensärskild reglering framstod som ett effektivtkomplement till de vanliga straffrättsliga reglernaoch borde kunna bidra till att utvecklarättsmedvetandet på det IT-rättsliga området (bet.1997/98:JuU11 s. 5 f).När utskottet vid /2000 hade att taställning till motionsyrkanden om bl.a. lagensupphävande anförde utskottet att det inte, sedanutskottet sist behandlat frågan, hade framkommitnågot som skulle tala för ett upphävande av lagen.Utskottet underströk därvid att lagen om ansvar förelektroniska anslagstavlor inte tar sikte påbehandling av personuppgifter (bet. 1999/2000:JuU7s. 19 f).Utskottet vidhåller sina tidigare uttalanden ifrågan och föreslår att avslår motion K341i nu behandlad del.IT-relaterad brottslighetI motion T717 (m) begärs en översyn avlagstiftningen såvitt gäller IT-relateradbrottslighet.BRÅ har genomfört en kartläggning avden IT-relaterade brottsligheten i Sverige.Kartläggningen redovisas i 2000:2 IT-relaterad brottslighet. Enligt BRÅ är de flesta IT-relaterade brott av vardagskaraktär, det vill sägaatt fråga är om traditionella brott. Ett parallvarligare IT-relaterade brott har dock kommitfram i BRÅ:s undersökningar, bland annat stöld avinformation. BRÅ anser att framför allt näringslivetmåste satsa på förebyggande åtgärder för att skyddakänsliga uppgifter. Vidare måste rättsväsendet blibättre skickade att hantera ärenden och mål rörandeIT-relaterade brott. En förutsättning för eneffektiv bekämpning av brott av detta slag är enligtBRÅ ett fungerande internationellt samarbete påområdet.Inom håller man på att,i samarbete med vissa andra länder såsom , arbetafram en konvention rörande IT-relateradbrottslighet. Konventionen kommer att innehålla tredelar:- en uppräkning av vilka brott som skall omfattasav konventionen,- processrättsliga regler om t.ex. jurisdiktionoch beslag och husrannsakan i datorer, samt- bestämmelser om hur samarbete på området skallbedrivas mellan konventionsstaterna.Enligt vad utskottet har erfarit är man från EU-staternas sida inriktade på att slutföra arbetet medEuroparådskonventionen för att sedan, medutgångspunkt i denna, kunna arbeta vidare med deeventuella brister som finns i lagstiftningen pådetta område.Därtill kommer att håller på ochutarbetar ett dokument i vilket man kommer att pekapå behovet av tillnärmning av de materiellabestämmelserna om t.ex. barnpornografi. Enpolicydiskussion i frågan kommer troligen att hållasvid ministerrådet för rättsliga och inrikes frågor imaj 2001.Utskottet anser i likhet med motionärerna att detär viktigt att det finns en effektiv lagstiftningsåvitt avser IT-relaterad brottslighet. Arbete pågårockså inom och EU med att finnagemensamma bestämmelser på detta område. Utskottetutgår från att regeringen när detta arbete ärslutfört kommer att se över den svenskalagstiftningen och, vid behov, återkomma tillriksdagen med förslag till ny lagstiftning. Mot denbakgrunden saknas det anledning för attgöra något särskilt uttalande i frågan. Utskottetföreslår att avslår motion T717 i härbehandlad del.Psykisk misshandelI motion A812 (fp) begärs en utredning om att införaen straffbestämmelse för lindrig psykisk misshandel.Enligt 3 kap. 5 § döms den somtillfogar annan person kroppsskada, sjukdom ellersmärta, eller försätter honom eller henne i vanmakteller något annat sådant tillstånd, för misshandeltill fängelse i högst eller, om brottet ärringa, till böter eller fängelse i högst sexmånader.Sjukdom i paragrafens mening innefattar ävenpsykisk sjukdom och psykisk invaliditet. Undersjukdom faller också sådant psykiskt lidande som geren medicinskt påvisbar effekt, t.ex. en psykiskchock. När det gäller gränsdragningen mellan fysisktoch psykiskt lidande i paragrafen är avsiktensåledes att vissa svårare former av psykisk påverkanskall falla under misshandelsbegreppet. Igränsfallen torde en gärning, som inte är att ansesom misshandel, ofta vara att bedöma som ett brottenligt 4 kap. mot frihet eller frid, t.ex. ofredandeenligt 4 kap. 7 § (NJA II 1962 s. 104f).Utskottet hade vid /91 att taställning till ett motionsyrkande om översyn av denstraffrättsliga regleringen av psykiskt våld.Utskottet uttalade att en sådan översyn varerforderlig. Bland annat borde en uppskattning görasav antalet straffbara övergrepp, och det bordeövervägas i vilken utsträckning det var möjligt attgenom en tydligare straffrättslig reglering ökaskyddet för människor som utsattes för psykisktvåld. Vad utskottet uttalat gav som sinmening regeringen till känna (bet. 1990/91:JuU3s. 10 f, rskr. 15).Regeringen behandlade tillkännagivandet iproposition 1992/93:141 om ändring i brottsbalkenm.m. Departementschefen framhöll därvid bl.a. attkriminaliseringen sådan den då var utformad vältorde räcka till för att fånga in de straffvärdafallen av psykiskt våld. Även om det således inte iförsta hand var straffrättsliga åtgärder som bordevidtas, fanns det ingen anledning att avvakta med destraffrättsliga åtgärder som framstod som befogade.Departementschefen framhöll att hon i samband medpropositionens förslag till förändrade straffskalorför misshandel, olaga hot, ofredande och sexuelltofredande betonat vikten av att förekomsten avpsykiskt våld och sådant vålds effekter beaktadesvid straffmätningen (prop. s. 58).Utskottet hade inget att anföra beträffandepropositionen i denna del (bet. 1992/93:JuU16).Utskottet uttalade sig senast i frågan i januari2000. Utskottet kunde därvid inte finna att detframkommit något som gav anledning till en annanbedömning än den som gjorts i det nyssnämndalagstiftningsärendet. Att söka straffbeläggapsykiskt våld i större utsträckning än vad som i dagär fallet skulle, enligt utskottets bedömning,medföra påtagliga svårigheter i fråga om attavgränsa det straffbara området (bet. 1999/2000:JuU7s. 13).Utskottet vidhåller sina tidigare uttalanden ifrågan och föreslår att avslår motion A812i nu behandlad del.RånI motion Ju712 (m) yrkas att rån med vapen ellervapenliknande föremål alltid skall bedömas somgrovt.Den som stjäl medelst våld å person eller medelsthot som innebär trängande fara eller för den hotadeframstår som trängande fara, döms enligt 8 kap. 5 §brottsbalken för rån. Påföljden är fängelse i lägstett och högst . Är brottet grovt döms enligt 6§ samma kapitel för grovt rån till fängelse i lägstfyra och högst . Vid bedömande av om brottetär grovt skall särskilt beaktas om våldet varitlivsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svårkroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om haneljest visat synnerlig råhet eller på etthänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösaställning.Utskottet har tidigare tagitställning till liknande mo-tionsyrkanden som de nuaktuella. Våren konstaterade utskottet (bet.1993/94:JuU19 s. 37) att brott som förövas med vapenofta bedömdes som grova av domstolarna. Så varfallet exempelvis när det gällde våldtäkt, stöld ochrån. Det ankom emellertid, anförde utskottet, pådomstolarna att vid bedömandet av ett brottssvårhetsgrad göra en sammanvägning av samtligaomständigheter i målet av vilka frågan om vapenkommit till användning var en betydelsefullomständighet. Våren framhöll utskottet attsamma synsätt borde anläggas på bedömningen närvapenattrapper kommit till användning (bet.1995/96:JuU14 s. 8 f). Utskottet tillade därvid attredan rån av normalgraden var ett allvarligt brottsom i allmänhet medförde ett långvarigtfängelsestraff. När det särskilt gällde rekvisitenför grovt rån konstaterade utskottet att dessa gavutrymme för att beakta sådana omständigheter somgärningens farlighet och hänsynslöshet samt deeffekter i form av skada, psykiska besvär och annatobehag som gärningen medförde för den enskilde.Utskottet kunde inte se att det härutöver behövdesen reglering som tog sikte på vilken typ av redskapsom kommit till användning vid gärningensgenomförande.När utskottet vid /2000 senastbehandlade frågan såg utskottet inte någon anledningatt frångå sina tidigare ställningstaganden i frågaom rån med användande av vapen eller vapenatrapper.Enligt utskottets uppfattning återspegladestraffskalan för rån och grovt rån väl hurallvarligt lagstiftaren ser på denna typ avbrottslighet (bet. 1999/2000:JuU7 s. 23 f).Utskottet ser inte heller nu någon anledning attfrångå sina tidigare uttalanden i frågan. anförde vid det förra riksmötetåterspeglar straffskalan för rån och grovt rån välhur allvarligt lagstiftaren ser på denna typ avbrottslighet. Utskottet föreslår att riksdagenavslår motion Ju712.Tillgrepp av militära vapen och ammunitionI motion Ju921 (c) framhålls att en straffskärpningbör ske vad gäller tillgrepp av militära vapen ochammunition.Tillgrepp av militära vapen och ammunition utgörinte något särskilt brott utan sådana gärningarbedöms enligt bestämmelserna om tillgreppsbrott ibrottsbalken. Normalt sett bedöms de som antingengrova stölder enligt 8 kap. 4 § ellergrova rån enligt 8 kap. 6 § samma balk beroende avomständigheterna kring tillgreppet. För grov stölddöms gärningsmannen till fängelse, lägst sex månaderoch högst . För grovt rån döms gärningsmannentill fängelse, lägst och högst tio år.Utskottet uttalade sig under /2000om ett liknande motions-önskemål. Utskottet anfördedärvid att det delade motionärernas uppfattning måste se mycket allvarligt på tillgrepp avmilitära vapen och ammunition. Utskottet ansåg dockinte att det fanns skäl att göra något uttalande ifrågan eftersom dessa brott enligt gällandereglering bedöms som mycket allvarliga och kan ledatill långa fängelsestraff (bet. 1999/2000:JuU9 s.20).Utskottet vidhåller sina tidigare uttalanden ifrågan och föreslår att avslår motionJu921 i denna del.KlotterEtt par motioner rör åtgärder mot klotter. I motionJu707 (kd) yrkas att straffet för grov skadegörelseskall höjas till fängelse samt att försök ochförberedelse till skadegörelse skall straffbeläggas.I motionen efterfrågas också en nationellhandlingsplan mot klotter. I motion Ju805 (m) begärsatt signaturavslöjande bilder skall få användas sombevisning i mål om skadegörelse.Av 12 kap. 1 § framgår att straffetför skadegörelse är böter eller fängelse i högst sexmånader. Enligt 12 kap. 3 § samma balk är straffetför grov skadegörelse fängelse i högst fyra år.Försök och förberedelse är straffbelagda endast ifråga om grov skadegörelse. Underlåtenhet attavslöja sådant brott är, som framgår av 12 kap. 5 §brottsbalken, också straffbar.Vad gäller bevisningen följer av 35 kap. 1 §rättegångsbalken att rätten, efter samvetsgrannprövning av allt som förekommit i målet, skallavgöra vad som är bevisat i målet. Det finns alltsåinga principiella, eller lagenliga, hinder mot attsignaturavslöjande bilder används i bevisningen imål om ansvar för skadegörelse i form av klotter.Principen om fri bevisprövning leder tvärtom tillatt just sådana omständigheter kan beaktas.Den dåvarande justitieministern besvarade den 17mars 1999 en riksdagsfråga om klotter (fråga1998/99:444). I frågesvaret framhöll hon att det, ifråga om åtgärder mot klotter, var självklart attfortsätta satsningen på ett systematiskt och lokaltbedrivet brottsförebyggande arbete. Hon underströksamtidigt att det fanns skäl att göra nyaöverväganden i fråga om ändrad lagstiftning i vissaavseenden. När det gällde lagstiftningen måste ennoggrann analys göras av vilka åtgärder som varmotiverade för att på ett effektivare sätt stävjaklottret. Vad gällde bl.a. förberedelsebrottetsutformning och omfattning pågick redan beredninginom , och hon avsåg attåterkomma till beträffande vilka åtgärderregeringen avsåg att vidta när det gällde attmotverka klotter.Den 26 oktober 1999 anordnadeJustitiedepartementet ett seminarium rörande klotteroch bekämpandet av klotter. I seminariet deltogbl.a. företrädare för , Riksåklagaren,, ,lokaltrafik och . Erfarenheterna från seminariet hartagits till vara i det pågående beredningsarbetet.Utskottet har haft att ta ställningtill motionsyrkanden om åtgärder mot klotter, senasti . Utskottet framhöll därvid attöverväganden av vilka åtgärder som kan ansespåkallade för en effektiv bekämpning av klotterpågick i och att dettaberedningsarbete inte borde föregripas (bet.1999/2000:JuU7 s. 18 f).Frågan om vilka åtgärder som bör vidtas för att påett effektivt sätt stävja klotter pågår alltjämt iJustitiedepartementet.