bet · GO01LU15 · 2001-03-08 00:00:00 — Utskottethar då i sina av godkända betänkanden1997/98:LU12 och 1998/99:LU18 avstyrktmotionsyrkanden med samma inriktning som det nuaktuella och därvid anfört att huvudprincipen ombarnets bästa givetvis måste vara tillämplig ävenvid ställningstaganden rörande adoption avfamiljehemsplacerade barn och således inte ansettsig kunna ställa sig bakom motionsförslagen.Utskottet vidhåller nu sin uppfattning i frågan ochavstyrker bifall till motion So458 yrkande 14.VårdnadI 6 kap. 1 § föreskrivs att ett barnhar rätt till omvårdnad, trygghet och en godfostran. I lagrummet slås vidare fast att barn skallbehandlas med aktning för sin person och egenart ochatt de inte får utsättas för kroppslig bestraffningeller annan kränkande behandling. Den som har vård-naden om ett barn har ett ansvar för barnetspersonliga förhållanden och skall se till attbarnets behov enligt 1 § blir tillgodosedda. Barnetsvårdnadshavare svarar även för att barnet får dentillsyn som behövs och skall bevaka att barnet fårtillfredsställande försörjning och utbildning. Föratt undvika att barnet orsakar skada för någon annanskall vårdnadshavaren se till att barnet står underuppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas.För att betona principen om barnets bästa infördesgenom föräldrabalksreform en bestämmelse omatt barnets bästa skall komma i främsta rummet vidavgörande av alla frågor som rör vårdnad, umgängeoch boende (6 kap. 2 a §). En motsvarandebestämmelse infördes också i det kapitel iföräldrabalken som handlar om verkställighet avdomstols avgöranden om vårdnad m.m. (21 kap. 1 §).Lagändringarna innebar även att gemensam vårdnadskall kunna komma i fråga även om en av föräldrarnamotsätter sig en sådan ordning, dock underförutsättning att detta är bäst för barnet (6 kap. 5§). Vidare infördes en möjlighet för domstolen attbesluta om vem av föräldrarna som barnet skall botillsammans med, även i det fall då båda föräldrarnahar vårdnaden (6 kap. 14 a §). Ett beslut eller ettavtal om barnets boende kan innebära att barnetsboende växlar mellan föräldrarna.Den grundläggande regeln om vårdnaden om barn finnsi 6 kap. 3 § . I bestämmelsen angesatt barnet från födseln står under vårdnad av bådaföräldrarna om dessa är gifta med varandra, och iannat fall modern ensam. Ingår föräldrarna senareäktenskap med varandra står barnet från dentidpunkten under vårdnad av båda föräldrarna. Ogiftaföräldrar kan få gemensam vårdnad om sina barn genomdomstols förordnande, genom en anmälan tillsocialnämnden i samband med att faderskapetfastställs eller - om inte domstol tidigare beslutati vårdnadsfrågan - genom en anmälan tillskattemyndigheten.Enligt 6 kap. 7 § skall rätten om enförälder vid utövandet av vårdnaden om ett barn görsig skyldig till missbruk eller försummelse eller iövrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt sommedför bestående fara för barnets hälsa ellerutveckling besluta om ändring i vårdnaden. Stårbarnet under båda föräldrarnas vårdnad skall rättenanförtro vårdnaden åt den andre föräldern ensam.Brister också den föräldern i omsorgen på angivetsätt, skall rätten flytta över vårdnaden till eneller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Stårbarnet under endast en förälders vårdnad, skallrätten flytta över vårdnaden till den andreföräldern eller, om det är lämpligare, till en ellertvå särskilt förordnade vårdnadshavare. En fråga omändring i vårdnaden kan prövas på talan avsocialnämnden.Socialnämnden har också möjlighet att med stöd avbestämmelserna i lagen (1990:52) med särskildabestämmelser om vård av unga hos rätten ansöka omvård om det på grund av misshandel, otillbörligtutnyttjande, brister i omsorgen eller något annatförhållande i hemmet finns en påtaglig risk för attden unges hälsa eller utveckling skadas. Enligtsamma lag har socialnämnden vidare möjlighet att ivissa fall omhänderta den unge om deterfordras av hänsyn till denne.Rätten skall, enligt 6 kap. 19 §, se till attfrågor om vårdnad blir tillräckligt utredda. Innanrätten avgör ett vårdnadsmål skall socialnämnden gestillfälle att lämna upplysningar. Har nämndentillgång till upplysningar som kan vara av betydelseför frågans bedömning är nämnden skyldig att lämnarätten sådana upplysningar. Om det behövs utredning,får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annatorgan att utse någon att verkställa den. Rätten fårfastställa riktlinjer för utredningen och bestämmaen inom vilken utredningen skall varaslutförd. Rätten skall se till att utredningenbedrivs skyndsamt.Av 6 kap. 8 § framgår att om ettbarn stadigvarande vårdats och fostrats i ett annatenskilt hem än föräldrahemmet - ett s.k. familjehem- och är det uppenbart bäst för barnet att detrådande förhållandet får bestå och att vårdnadenflyttas över till den eller dem som har tagit emotbarnet eller till någon av dem, skall domstolen utsedenne eller dessa att såsom särskilt förordnadevårdnadshavare utöva vårdnaden om barnet. Frågor omöverflyttning av vårdnaden till familjehemsföräldrarprövas på talan av socialnämnden.Vid bestämmelsens tillkomst framhöll föredragandestatsrådet i proposition 1981/82:168 att det tordekrävas att barnet har bott i familjehemmet underflera år innan det kan bli aktuellt att överväga attflytta över vårdnaden till familjehemsföräldrarnaoch att det krävs att barnet har fått en så starkbindning till familjehemmet att barnet uppfattardet som sitt eget. I sammanhanget bör även nämnasatt det i proposition 1989/90:28 om vård i vissafall av barn och ungdomar anfördes att det finnsfall, där man redan från början kan förutse enlångvarig placering. I sådana situationer bör manskapa förutsättningar för att barnet skall kunnaväxa upp under trygga och stabila förhållanden.Detta torde, enligt vad som anfördes ipropositionen, i vissa fall lämpligen kunna skegenom att socialnämnden tar initiativ till attvårdnaden om barnet flyttas över till fa-miljehemsföräldrarna. Också i fall där barnet efteren långvarig placering har rotat sig ifamiljehemmet, bör socialnämnden i högre grad änhittills aktualisera en vårdnadsöverflyttning.I sitt av godkända betänkande1989/90:SoU15 instämde socialutskottet i bedömningenatt möjligheterna att få vårdnaden om barn ochungdomar överflyttad till familjehemsföräldrar bordekunna utnyttjas i större utsträckning.I motion L446 av och (båda s) anförs att om det finnsmisstanke om våld mot kvinnan, mannen eller barnen iform av misshandel, missbruk eller sexuelltövergrepp skall inte den misstänkta personen kunnadriva mål om vårdnad eller umgänge om sitt barn,parallellt som utredning om misshandel, missbrukeller sexuella övergrepp pågår. Motionärernaframhåller att en person som gjort sig skyldig tillmisshandel och är dömd för detta brott mot kvinnaneller mannen inte skall kunna komma i fråga förenskild eller gemensam vårdnad av sitt barn, inteheller skall vårdnadsutredningen rikta sig mot densom blivit utsatt för brottet.I motion Sf273 anför m.fl. (kd) attdet är mycket otillfredsställande att så många barnförlorar vardagskontakten med den ene föräldern viden separation. Barnet behöver och har rätt till bådasina föräldrar. Enligt motionärerna finns det i dagalltför många exempel där barnets självklara rätttill båda sina föräldrar blandas ihop medföräldrarnas behov och önskningar om att få en"rättvis" tillgång till sitt barn. Utvidgningen avreglerna om gemensam vårdnad bör noga följas så attbarnets bästa verkligen tillgodoses (yrkande 4).Frågor rörande överföring av vårdnad tillfamiljehemsföräldrar tas upp i motion So458 avThomas m.fl. (mp). Motionärerna anför attvårdnadsöverföringar är en mycket känslig fråga somskapar oro hos många anhöriga och anser attöverföring av vårdnaden skall vara möjlig, så längeföräldrarna är i livet, endast om föräldrar ochfamiljehemsföräldrar träffar en överenskommelsehärom. I motionen yrkas att skalltillkännage för regeringen som sin mening vad imotionen anförts om vårdnadsöverföring (yrkande 13).Vad först gäller motion L446 har utskottetförståelse för motionärernas uppfattning attexempelvis en kvinna som utsatts för misshandel avsin f.d. make inte ytterligare skall behöva belastasmed den påfrestning det innebär att vara part i ettmål rörande vårdnaden om barnen. Utskottet äremellertid inte berett att ta initiativ till sådanalagändringar som begärs i motionen. I sammanhangetbör nämligen beaktas att ifrågavarande lagstiftningmåste ha barnets bästa som utgångspunkt. Som dentidigare justitieministern uttalade i eninterpellationsdebatt kan desituationer som aktualiserar en överflyttning avvårdnaden se väldigt olika ut, och man måste utgåfrån varje enskilt fall. Det kan tänkas situationerdär det inte alls är givet att den som utövatvåldet, i vart fall , bör berövasvårdnaden. Den nuvarande lagstiftningen innebär attfrågan om överflyttande av vårdnaden måste avgörasefter vad som är bäst för barnet och utifrånomständigheterna i varje enskilt fall, och enligtutskottets mening är nuvarande reglerändamålsenliga.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L446.När det sedan gäller motion Sf273 vill utskotteterinra om att det inom nu pågårarbete med en utvärdering av 1998 årsföräldrabalksreform. Utskottet förutsätter att defrågeställningar som tas upp i motionen kommer attbli föremål för överväganden inom ramen för dettaarbete och ser därför inte skäl för något initiativfrån sida.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion Sf273 yrkande 4.Vad slutligen gäller yrkande 13 i motion So458vidhåller utskottet sina tidigareställningstaganden. Huvudprincipen om barnets bästabör således vara tillämplig också i samband medöverföringar av vårdnaden av familjehemsplaceradebarn, och utskottet kan inte finna skäl att förordanågra lagändringar i enlighet med motionsönskemålen.Med det anförda avstyrker utskottet bifall ocksåtill motion So458 yrkande 13.Med samarbetssamtal avses samtal under sakkunnigledning i syfte att föräldrarna skall nå enighet ifrågor om vårdnad, boende och umgänge.Samarbetssamtal som en metod att lösa vårdnads- ochumgängestvister introducerades . åligger det kommunernaenligt 12 a § socialtjänstlagen (1980:620) atterbjuda föräldrar samarbetssamtal angående frågor omvårdnad och umgänge m.m. Sedan den 1 januari 1995åligger det även kommunerna att enligt samma lagrumerbjuda dem som begär det familjerådgivning.I mål om vårdnad, boende och umgänge får domstolenuppdra åt socialnämnden eller något annat organ atti barnets intresse anordna sådana samtal i syfte attnå enighet mellan föräldrarna (6 kap. 18 §).Samtalen är inte obligatoriska, och de förutsätterinte samtycke från föräldrarnas sida. Utgångspunktenär i stället att ett förordnande om samarbetssamtalkan meddelas så snart det kan antas tjäna någotsyfte. Dessa bestämmelser, som infördes ,syftade särskilt till att bana väg för en utvecklingmot att föräldrarna själva i så stor utsträckningsom möjligt skall kunna komma överens, och ilagstiftningsärendet strök utskottet underbetydelsen av att föräldrar som har separerat kanlösa uppkommande frågor rörande barnen i samförstånd(bet. 1990/91:LU13).Vikten av samarbetssamtal tas upp i motion Sf273 avAlf m.fl. (kd). Motionärerna anför att omhjälp och stöd kommer in närbehov härav uppstår i en parrelation kan mångaseparationer sannolikt undvikas. De samarbetssamtalsom finns bör utvecklas ytterligare.Motionärerna begär ett tillkännagivande i enlighetmed det anförda (yrkande 3).Med anledning av föräldrabalksreform gavregeringen i uppdragatt stödja utvecklingen av metoder församarbetssamtal för att främja barnets bästa vidtvister om vårdnad, boende och umgänge. Enligtuppdraget är det av särskild vikt att belysa frågorom hur barnen informeras och får möjlighet att kommatill tals, hur man med samarbetssamtal når deflerkulturella familjerna, hur kommunerna kansamarbeta samt hur man genom alternativa arbetssättförmår lösa de mest komplicerade tvisterna.Uppdraget skall redovisas senast den 31 mars 2001.Utskottet har inte någon annan uppfattning änmotionärerna beträffande vikten av åtgärder frånsamhällets sida som syftar till att så långt sommöjligt förebygga konflikter och kriser vidseparationer bland föräldrar. Enligt utskottetsmening bör emellertid resultatet av Socialstyrelsensarbete nu avvaktas, och utskottet är inte berett attnu föreslå några ytterligare initiativ frånriksdagens sida rörande samarbetssamtalen.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion Sf273 yrkande 3.UmgängeGenom reform av regler omvårdnad och umgänge genomfördes vissa ändringar i 6kap. 15 § som innebär att barnets rätt till umgängemed en förälder som det inte bor tillsammans medlyfts fram (prop. 1997/98:7, bet. LU12).I lagrummet betonas numera föräldrarnas gemensammaansvar för att barnets behov av umgänge så långtmöjligt tillgodoses. Härigenom understryks också atten förälder som barnet inte bor tillsammans med haren skyldighet att umgås med barnet. Det är främstbarnets intresse och behov av umgänge som skalltillgodoses. En förälder har inte någon absolut rätttill umgänge med sitt barn. Beslut om umgänge skallkunna meddelas även i de fall då föräldrarna hargemensam vårdnad om barnet. Vad särskilt gällerfrågan om information om barnet är vårdnadshavarenskyldig att lämna sådana upplysningar rörande barnetsom kan främja umgänget, om inte särskilda skältalar däremot. utvidgadesupplysningsskyldigheten till att omfatta även barnsom står under föräldrarnas gemensamma vårdnad.Skyldigheten åvilar då den förälder som barnet bortillsammans med.I motion L418 av och (m,kd) begärs ett tillkännagivande om vikten av attbarnets behov skall styra utformningen av umgängetmed föräldrarna. Motionärerna pekar på att barnetssjälvklara rätt till båda föräldrarna inte fårblandas ihop med föräldrarnas behov och önskningarom att få en "rättvis" tillgång till sina barn. Enkartläggning bör göras av hur domstolar dömer ivårdnadsärenden gällande små barn för att tydliggöraom nuvarande praxis är förenlig med barnens bästa.Studier om hur små barn påverkas av växelvis boendebör också uppmuntras.Motionsspörsmål rörande för- och nackdelar medväxelvis boende har varit föremål förbehandling av . gav riksdagenregeringen till känna i anledning av motionsyrkandenatt studier bör genomföras beträffande hursmå barn påverkas vid växelvis boende. Enligttillkännagivandet borde också utredas hur föräldrarbäst kan informeras och stödjas så att barnets behovfår styra hur boendet och umgänget utformas (bet.1998/99: SoU6, rskr. 171).Inom ramen för ett utredningsuppdrag rörandeautomatisk gemensam vårdnad gav regeringen våren1999 ett uppdrag till en barnpsykiatrisk expert attbelysa frågan om växelvis boende ur barnetsperspektiv. Förutom att överväga vilka för- ochnackdelar som växelvis boende kan ha för barnet lågi uppdraget att belysa frågan huruvida växelvisboende bör undvikas om barnet understiger en vissålder och i vilka situationer växelvis boende kanvara olämpligt eller mindre lämpligt. Små barnspåverkan av växelvis boende var en fråga somsärskilt skulle belysas av den barnpsykiatriskaexperten.Uppdraget redovisades i en bilagatill departementspromemorian (Ds 1999:57) Gemensamvårdnad för ogifta föräldrar samt en språklig ochredaktionell översyn av 6 kap. föräldrabalken.Mot denna bakgrund och då, som ovan redovisats, enutvärdering av föräldrabalksreforminnefattande bl.a. frågan om för- och nackdelar medväxelvis boende nu har initierats inomRegeringskansliet finner utskottet för närvarandeinte anledning till något initiativ eller andraåtgärder från sida.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L418.När den förälder som barnet bor tillsammans medgenom olika åtgärder försvårar eller omöjliggör förbarnet att få träffa den andra föräldern brukar mantala om umgängessabotage.Ulf () anför i motion L419 attumgängessabotage är så uppenbart skadligt för barnetatt det borde vara en viktig orsak till attifrågasätta vårdnadshavarens lämplighet.Umgängessabotage bör vara en anledning till att taupp vårdnadsbeslut till förnyad prövning. Likaså ärumgängessabotage ett så allvarligt ingrepp i ettbarns liv att det bör falla under straffrättsligtansvar, kanske på liknande sätt som egenmäktighetmed barn. I motionen yrkas att riksdagentillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs om att utreda utökade möjligheteratt motverka umgängessabotage.Särskilda bestämmelser syftande till att motverkaumgängessabotage infördes 1991.I det lagstiftningsärendet behandlades bl.a. fråganom ett straffrättsligt ansvar för umgängessabotagemed anledning av motioner i ämnet. Utskottet ansågdärvid att det skulle föra alltför långt att införaen sådan sanktion, och de då aktuella motionernaavstyrktes (prop. 1990/91:8, bet. LU13).Frågan om umgängessabotage berördes också i sambandmed föräldrabalksreform. När det gällersådant sabotage finns det, anförde regeringen iproposition 1997/98:7 s. 61, skäl att inta en stränghållning. Om en förälder utan godtagbara skäl försitt handlande motarbetar ett umgänge mellan barnetoch den andra föräldern, kan detta vara ett teckenpå att vårdnaden eller boendet kan behöva ändras.Att därutöver införa sanktioner mot umgängessabotagevar, enligt regeringens mening, inte påkallat.Utskottet framhöll för sin del i 1998 årslagstiftningsärende att domstolen vid bedömande avvårdnadsfrågan skall fästa avseende särskilt vidbarnets behov av en nära och god kontakt med bådaföräldrarna. Att bestämmelsen enligt det dåföreliggande förslaget utsträcktes till att gällaäven vid bedömande av barnets boende fick, enligtutskottets mening, anses tillfyllest (bet.1997/98:LU12).När frågan ånyo behandlades medanledning av en motion uttalade utskottet att detinte hade ändrat uppfattning när det gällerlagstiftningsbehovet och att utskottet, i den månbehov av ytterligare regler i syfte att förhindraumgängessabotage framkom, utgick från att regeringenkommer att aktualisera detta inom ramen för denaviserade utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform (bet. 1999/2000:LU15).Utskottet har inte någon annan uppfattningnär det gäller lagstiftningsbehovet. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motion L419.I slås uttryckligen fast attvårdnadshavaren har ett ansvar för att barnets behovav umgänge med närstående så långt möjligt tillgodo-ses. När bestämmelsen i 6 kap. 15 § om umgängemellan barnet och andra personer än barnetsföräldrar infördes, ansågs det mindre lämpligt attvar och en som anser sig stå barnet särskilt näraskulle kunna föra talan vid domstol om umgänge.Rätten att föra talan anförtroddes därför åt social-nämnderna, som ansågs kunna bedöma i vilka fall detär motiverat utifrån barnets bästa att inleda enumgängesprocess. Den nuvarande ordningen kritiserasi tre motioner.I motion L402 av () begärs etttillkännagivande om en sådan ändring iföräldrabalken att nära anhöriga, som mor- ochfarföräldrar, får föra talan om umgänge. Motionärenanför att i de fall socialnämnden inte tar sittansvar eller inte lyckas, måste det ändå finnas rättför nära anhöriga att hos tingsrätten föra talan omumgänge.Enligt motion L421 av () börregeringen lägga fram förslag till ändring av 6 kap.15 a § , så att mor- och farföräldrarkan väcka talan i domstol om rätt till umgänge medavlidna barns barn i de fall barnens vårdnadshavaremotsätter sig det umgänge som begärts.Även i motion So458 av m.fl. (mp)begärs ett tillkännagivande om möjlighet för släktatt begära umgänge (yrkande 15). Motionärerna anföratt det i kan behövas en möjlighet för mor-och farföräldrar och andra närstående att kunnavända sig till en rättslig instans för att begäraumgänge med ett barn.Liknande motionsyrkanden har behandlats ochavstyrkts av utskottet tidigare, bl.a.i det av godkända betänkandet 1992/93:LU22. I betänkandet redovisades vad utskottet i etttidigare sammanhang anfört om att det uteslutande ärbarnets intresse och behov av att träffa t.ex. mor-och farföräldrar som skall tillgodoses, inte mor-och farföräldrarnas intresse av att träffa sittbarnbarn. Enligt utskottets mening var den nuvarandeordningen, som innebär att socialnämnden genomstämning - efter utredning och bedömning om det ärtill fördel för barnet - får ta upp frågan omumgänge med annan person än en förälder,tillfyllest. Sammanfattningsvis motsatte sigutskottet att en självständig talerätt för mor- ochfarföräldrar i fråga om umgänge med barn infördes.Enligt utskottets mening har de skäl som åberopatsför den nuvarande ordningen alltjämt bärighet. Enutvidgning av kretsen taleberättigade ligger inte ilinje med strävandena att i så stor utsträckning sommöjligt undvika domstolsprocesser om umgänge.Utskottet är inte berett att nu föreslå någonändring. I den mån bristande umgänge med barnetsnära anhöriga beror på att vårdnadshavaren inte tarsitt ansvar är det enligt utskottets mening enviktig uppgift för att försöka fåvårdnadshavaren att se till barnets behov. Medhänsyn till frågans vikt och till de svårigheter somkan finnas vid tillämpningen finns emellertidanledning för regeringen att följa utvecklingen.Utskottet förutsätter att så kommer att ske utannågot formellt tillkännagivande från riksdagenssida.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotionerna L402, L421 och So458 yrkande 15.MyndighetsåldernEnligt 9 kap. 1 § är ett barnomyndigt till dess det fyller . sänktesmyndighetsåldern från till och sedan1974 gäller 18-årsgränsen (bet. LU 1974:12).Myndighetsåldern har betydelse först och främst förmöjligheterna att ingå rättshandlingar. Den som äromyndig får nämligen i princip inte själv råda översin egendom eller åtaga sig förbindelser avekonomisk natur. Sådana åtgärder ankommer i ställetpå förmyndaren, vanligen föräldrarna, eller kräver ivarje fall förmyndares samtycke. I 6 kap. 2 §föräldrabalken föreskrivs att vårdnaden om ett barnbestår till dess att det fyller ellerdessförinnan ingår äktenskap. Enligt 7 kap. 1 §föräldrabalken gäller vidare som huvudregel attföräldrarnas underhållsskyldighet upphör när barnetfyller 18 år.Av 3 kap. 2 § regeringsformen framgår att den sominte har uppnått senast på valdag intehar rösträtt vid val till . Därutöver finnsbestämmelser som direkt knyter an till enåldersgräns i åtskilliga författningar påvitt skilda rättsområden, exempelvis inomstraffrätten, och påutbildningsområdet. De sålunda författningsregleradeåldersgränserna bestäms av den faktiska födelseda-gen. Dock finns det vissa undantag från detta, såsomde åldersgränsbestämmelser som reglerar närskolplikten och värnplikten inträder. Dessaåldersgränsbestämmelser bestäms till det kalenderåren viss födelsedag inträffar i stället för tillsjälva födelsedatum.I motion L439 av m.fl. (s) begärsett tillkännagivande om att myndighetsåldern skallfölja kalenderåret i stället för födelsedatumet.Enligt motionärernas mening bör lagen ändras så attalla ungdomar i en och samma årskull blir myndigadet kalenderår de fyller 18 år.Motionsyrkanden om att sänka myndighetsåldern behandlades av utskottet åren 1990 och1991. I sina av godkända betänkanden1990/91:LU19 och 1991/92:LU9 hänvisade utskottettill att myndighetsåldern sänktes från 21till och till . Utskottet fanninte några omständigheter som kunde motivera enytterligare sänkning av myndighetsåldern ochavstyrkte bifall till de då aktuella mo-tionsyrkandena.Ett motionsyrkande likalydande med det nu aktuellabehandlades av utskottet i betänkandet1999/2000:LU15. Utskottet var då inte berett attförorda någon ändring i regler ommyndighetsåldern. I sammanhanget erinrades om attregeringen i proposition 1998/99:115 På ungdomarsvillkor - ungdomspolitik för demokrati, rättvisa ochframtidstro utlovat en närmareundersökning under innevarande mandatperiod rörandemöjligheten att fastställa författningsregleradeåldersgränser till kalenderår i de fallbestämmelserna tar sikte på s.k. kollektivthandlande inom främst fritids- och nöjeslivet samtansett att frågan om rösträtt skall följa kalenderåri stället för födelsedatum bör behandlas i sambandmed andra valtekniska frågor.