bet · GO01KU19 · 2001-03-22 00:00:00 — Enligt utskottetsmening är det dock av stor vikt att regeringen införkommissionens förestående rapport intensifierar sitteget arbete med att nationellt, men framför alltinom EU, ta fram förslag till och skaffa sig gehörför en missbruksmodell. Utskottet vill understrykavikten av att regeringen arbetar med den inriktningsom utskottet angett, men anser att någottillkännagivande i enlighet med vad som anförs imotion 2000/01:K283 inte är erforderligt. Motionenavstyrks därför.Utskottet vill framhålla att i regeringens arbetemed att verka för en revidering avdataskyddsdirektivet torde en självklar utgångspunktvara att direktivet inte skall utsträckas till attomfatta också juridiska personer. Någon åtgärd frånriksdagens sida med anledning av vad som anförs imotion 2000/01:K341 yrkande 5 behövs därför inte.Motionen avstyrks därmed i denna del.I enlighet med vad utskottet anfört tidigare utgårutskottet alltjämt från att regeringen i sitt arbeteför en revidering av dataskyddsdirektivet kraftfulltagerar för att slå vakt om den svenskaoffentlighetsprincipen. Mot bakgrund av uppdragettill Offentlighets- och sekretesskommittén att göraen allmän översyn av sekretesslagen finns det vidareanledning att utgå från att kommittén kommer attbehandla frågan om hur avvägningen mellan insyns-respektive integritetsintressen skall göras ochkomma till uttryck i den svenska lagstiftningen,särskilt när det gäller bestämmelsen i 7 kap. 16 §sekretesslagen. Denna bestämmelse innebär atten myndighet inte skall lämna ut en personuppgift,om det kan antas att ett utlämnande skulle medföraatt uppgiften behandlas i strid medpersonuppgiftslagen. Utgångspunkten för kommitténsöversyn är att balansen bibehålls mellan intressetav offentlighet och insyn å ena sidan ochintegritets- och andra sekretesskyddsintressen åandra sidan. Mot denna bakgrund är enligt utskottetsmening någon åtgärd från sida medanledning av vad som anförs i motion 2000/01:T718yrkande 7 inte nödvändig. Motionen bör därför avslåsi denna del.Samtycke vid behandling avpersonuppgifter om lagöverträdelserUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett motionsyrkande om attbestämmelsen i 21 § personuppgiftslagen börändras så att den inte hindrar en enskildfrån att behandla uppgifter omlagöveträdelser som avser den enskilde själv.Detta görs med hänvisning till att utskottetuppfattar gällande rätt så att något sådanthinder inte finns och att någon lag-ändringdärför inte behövs.MotionenI motion 2000/01:K270 av m.fl. (kd)påpekas att principen om samtycke inte omfattaruppgifter enligt 21 § personuppgiftslagen. Dettainnebär enligt motionärerna allvarligainskränkningar i yttrandefriheten. Den som har dömtsför brott och anser sig oskyldigt dömd har ingenmöjlighet att lägga fram sin sak för offentlighetenvia Internet. Däremot kan personen i fråga skriva entidningsartikel som, om den blir publicerad, kanläggas in på Internet. I så fall gäller inteinskränkningen i 21 §. Denna obalans i synen påyttrandefrihet bör enligt motionärerna justeras. 21§ personuppgiftslagen bör därför justeras så attäven personuppgifter som avses i lagrummet fårpubliceras om det sker med den berördes samtycke.Riksdagen bör besluta om en lagändring med ettsådant innehåll.BakgrundEnligt artikel 8.5 i dataskyddsdirektivet fårbehandling av uppgifter om lagöverträdelse,brottmålsdomar eller säkerhetsåtgärder utförasendast under kontroll av en myndighet - om lämpligaskyddsåtgärder finns i nationell lag - med förbehållför de ändringar som medlemsstaterna kan tillåta medstöd i nationella bestämmelser som innehållerlämpliga och specifika skyddsåtgärder. Ettfullständigt register över brottmålsdomar får dockföras endast under kontroll av en myndighet.Bestämmelserna i artikel 8.5 i dataskyddsdirektivethar genomförts genom 21 § personuppgiftslagen.Enligt denna bestämmelse är det förbjudet för andraän myndigheter att behandla personuppgifter omlagöverträdelser som innefattar brott, domar ibrottmål, straffprocessuella tvångsmedel elleradministrativa lagöverträdelser. Regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om undantag från föbudet i förstastycket. Vidare får regeringen i enskilda fallbesluta om undantag från förbudet i första stycket.Regeringen får också överlåta åt tillsynsmyndighetenatt fatta sådana beslut.I förarbetena till personuppgiftslagen (prop.1997/98:44 s. 75 f.) anförde regeringen attuppgifter om lagöverträdelse, brottmålsdomar m.m.otvivelaktigt är av så känslig natur att vem somhelst inte bör få hantera uppgifterna hur som helst.Å andra sidan stod det klart att myndigheter oftabehövde hantera just sådana uppgifter för att kunnafullgöra de samhällsuppdrag som lagts på dem.Regeringen framhöll att det framgår av deföreskrifter som reglerar respektive myndighetsverksamhet i vilken utsträckning myndigheter fårhantera sådana uppgifter. Enligt regeringen var detdärför ändamålsenligt att i den nya lagen ta in engrundläggande bestämmelse om att det är förbjudetför andra än myndigheter att behandla uppgifter omlagöverträdelser, domar i brottmål m.m. Regeringenanförde vidare att bestämmelsen borde kompletterasmed ett bemyndigande för regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer att meddelaföreskrifter om undantag från förbudet, eftersom detkunde finnas fall där det var befogat att enskildabehandlar sådana uppgifter. En möjlighet tilldispens i enskilda fall borde enligt regeringenockså finnas.Enligt 8 § personuppgiftsförordningen (1998:1191)får Datainspektionen meddela föreskrifter omundantag från förbudet i 21 §. Datainspektionen fårockså i enskilda fall besluta om undantag frånförbudet.Datainspektionen har utfärdat föreskrifter omundantag från förbudet i 21 § personuppgiftslagen(1998:3). Enligt dessa föreskrifter får utanhinder av förbudet i 21 § personuppgiftslagenuppgifter om lagöverträdelser m.m. behandlas i vissasärskilt angivna fall, bl.a. om behandlingen ärnödvändig för att fullgöra en föreskrift påsocialtjänstområdet.Utskottets ställningstagandeI motion 2000/01:K270 aktualiseras frågan omdataskyddsdirektivets respektivepersonuppgiftslagens bestämmelser innebär ett kravpå samtycke för att en enskild person skall fåbehandla uppgifter om sig själv på ett sätt somomfattas av lagen, dvs. behandling på helt ellerdelvis automatiserad väg eller i register.Enligt artikel 1.1 i dataskyddsdirektivet angessom direktivets syfte att medlemsstaterna i enlighetmed direktivet skall skydda fysiska personersgrundläggande fri- och rättigheter, särskilt rättentill privatliv, i samband med behandling avpersonuppgifter. Vidare framgår av punkt 10 idirektivets ingress att ändamålet med den nationellalagstiftningen om behandling av personuppgifter äratt skydda grundläggande fri- och rättigheter,särskilt den rätt till privatlivet som erkänns bådei artikel 8 i den europeiska konventionen om skyddför de mänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna och i gemenskapens allmännarättsprinciper. Av denna anledning fårtillnärmningen av den nationella lagstiftningen intemedföra någon inskränkning i det skydd degrundläggande fri- och rättigheterna ger, utan skalli stället syfta till att garantera en hög skyddsnivåinom gemenskapen.Utskottet vill framhålla att i den rätt till skyddför privatlivet som direktivet särskilt tar sikte påingår en allmän rätt att lämnas i fred när detgäller den privata sfären (jfr SOU 1993:40, del B s.58). Med en sådan utgångspunkt för direktivetstillämpningsområde får det enligt utskottets meninganses främmande att direktivet skullesyfta till att reglera den enskildes rätt attbehandla uppgifter om sig själv. Om direktivet hadeett sådant syfte, skulle det vidare innebära eninskränkning i andra grundläggande fri- ochrättigheter som det, i enlighet med vad som harredovisats ovan, avser att skydda. Utskottet villdärutöver framhålla att begreppen "denregisteransvarige", "den registrerade" respektive"tredje man" i direktivets bestämmelser, samtmotsvarande begrepp i personuppgiftslagen,uppenbarligen tar sikte på skilda objekt.Mot bakgrund av det anförda uppfattar utskottetgällande rätt så att frånvaron av ensamtyckesbestämmelse i 21 § personuppgiftslagen inteförhindrar en enskild att behandla sådana uppgiftersom avses i lagrummet och som utgör uppgifter om denenskilde själv. Någon lagändring behövs därför inte.Motionen avstyrks.Behandling av uppgift ompersonnummerUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker ett par motionsyrkandensom syftar till ytterligare reglering när detgäller behandling av uppgift om personnummeri dels gravbrev, dels i samband medvideothyrning med motiveringen att det intefinns behov av ytterligare regler.BakgrundI artikel 8.7 i dataskyddsdirektivet sägs attmedlemsstaterna skall bestämma på vilka villkor ettnationellt identifikationsummer eller något annatvedertaget sätt för identifiering får behandlas.Enligt 22 § personuppgiftslagen får uppgifter ompersonnummer eller samordningsnummer behandlas utansamtycke bara när det är motiverat med hänsyn tilla) ändamålet med behandlingen,b) vikten av en säker identifiering, ellerc) något annat beaktansvärt skäl.Vidare framgår av 50 § c att regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer i fråga omautomatiserad behandling får meddela närmareföreskrifter om i vilka fall behandling avpersonnummer är tillåten.Enligt 15 § personuppgiftsförordningen harDatainspektionen bemyndigats att meddela närmareföreskrifter om i vilka fall användning avpersonnummer är tillåten.Av förarbetena till personuppgiftslagen framgår attde bestämmelser om användningen av personnummer somfanns i den tidigare gällande datalagen (1973:289) iprincip oförändrade har förts över till den nyalagen. I proposition 1997/98:44 påpekades att omnågon ger sitt samtycke är det självklart attpersonnummer får behandlas (s. 77).Användningen av personnummer begränsades genomändringar i datalagen 1992. fanns ingasärskilda bestämmelser i lag eller förordning somförbjöd eller begränsade en sådan användning. Iproposition 1990/91:60 föreslog regeringen attpersonnummer enligt en ny bestämmelse i datalagenskulle få registeras endast om det var påkallat medhänsyn till registrets ändamål, vikten av en säkeridentifiering eller av annat godtagbart skäl (s. 62f.). Regeringen anförde bl.a. att härigenommarkerades att det skulle vara fråga om skäl av ettsådant slag som objektivt framstod som befogat (s.69). Man kunde enligt regeringen uttrycka det så attden registeransvarige har bevisbördan för attpersonnummer skall få finnas i ett personregisteroch att Datainspektionen skall pröva halten i deskäl som åberopas. Regeringen ansåg att fall där detkunde finnas sådana objektiva skäl var bl.a. vissaforskningsregister och andra register där det ärsärskilt viktigt med en säker identifiering, t.ex.för att tillgodose framtida forskningsbehov.Vid sin behandling av propositionen anfördekonstitutionsutskottet att det funnits och alltjämtfanns ett behov såväl hos enskilda som hos detallmänna av ett administrativt lätthanterligthjälpmedel av det slag som personnummer utgjorde(bet. 1990/91:KU11). Utskottet delade regeringensbedömning att personnumret i sig knappast kundebetraktas som integritetskränkande. Däremot kundedet användas på ett sätt som medförde ökad risk förintegritetskränkningar. Vad som enligt utskottetsmening emellertid var av större betydelse frånintegritetssynpunkt var de ADB-baseradepersonregistrens omfattning, ändamål och innehåll,samkörning av olika register samt utformningen avoffentlighets-, data- och sekretesslagstiftningen.Utskottet konstaterade att personnummer ofta användsslentrianmässigt och oöverlagt, vilket hade gettupphov till oro och kritik hos allmänheten. I likhetmed regeringen ansåg utskottet att det därför fannsskäl att reglera användningen av personnummer.Utskottet delade regeringens bedömning att detskulle göras genom en komplettering av datalagen.Emellertid ansåg utskottet att regeringens förslaginte helt tillgodosåg det krav på restriktivitet somborde ställas på användningen av personnummer i ADB-register. Utskottet förordade därför att förstameningen i 7 § datalagen skulle få följande lydelse:"I fråga om personnummer gäller dessutom attregistrering får ske endast när det är klartmotiverat med hänsyn till registrets ändamål, viktenav en säker identifiering eller av annatbeaktansvärt skäl. "beslutade i enlighet med utskottetsförslag (rskr. 1990/91:160).GravbrevMotionenI motion 2000/01:K260 av ()anförs att det skulle vara till gagn både förgravrättsinnehavare och huvudmännen förbegravningsverksamheten med gravrättsinnehavarenspersonnummer i gravbrevet. Enligt motionären ärkravet på ett ständigt uppdaterat register större äntidigare i och med att fritt gravunderhåll inte kaningå i begravningsavgiften. Detta är i stället entjänst som församlingarna/kyrkoförvaltningarna imånga fall erbjuder. Problemet är emellertidanmälningsskyldigheten. Det går åt mycket arbetstidtill efterforskningar, eftersom man inte harpersonnummer till hjälp. Motionären anför att detbör ges regeringen till känna att vad som i motionenanförts om att införa en bestämmelse ibegravningskungörelsen att gravbrev också skallinnehålla personnummer på den till vilken gravrättupplåtits respektive överlåtits.Gällande bestämmelserEnligt 7 kap. 7 § begravningslagen (1990:1144) skallupplåtaren av gravrätt utfärda gravbrev till bevisom att gravrätten upplåtits.Vidare sägs i 7 kap. 16 § samma lag att den avlidnegravrättsinnehavarens dödsbo fråndödsfallet skall till upplåtaren anmäla vem ellervilka gravrätten har gått över till, eller att detinte finns någon som gravrätten har gått över till.I begravningsförordningen (1990:1147) finnsbestämmelser som ansluter till begravningslagen. Därsägs i 4 § att den som förvaltar en allmänbegravningsplats skall föra en gravbok eller ettgravregister.Enligt 5 § skall vidare det i gravboken ellergravregistret för varje belagd eller upplåtengravplats anges bl.a. namn, personnummer och adresspå den eller dem som gravplatsen har upplåtits,överlåtits eller gått över till. Namn ochpersonnummer skall också anges på den som gravsattsinom gravplatsen.I 7 § första stycket sägs att ett gravbrev skallinnehålla uppgifter om vem eller vilka gravrättenhar upplåtits till, vilken gravplats som upplåtelsenavser, upplåtelsetiden, de villkor som gäller förupplåtelsen och vem eller vilka gravrätten skall gåöver till, om det har bestämts vid upplåtelsen.I gravbrevet skall det enligt andra stycket ocksåfinnas en upplysning om den anmälningsskyldighet somden avlidne gravrättsinnehavarens dödsbo har enligt7 kap. 16 § begravningslagen (1990:1144).Om gravrättsinnehavaren genomett skriftligt förordnande har bestämt vem ellervilka gravrätten skall gå över till, bör enligt 8 §upplåtaren låta anteckna det i gravbrevet. Vidarebör upplåtaren i gravbrevet också låta anteckna vemeller vilka som gravrätten har gått över elleröverlåtits till.Utskottets ställningstagandeAv bestämmelserna i begravningsförordningen framgåratt den som förvaltar en allmän begravningsplatsskall föra en gravbok eller ett gravregister. eller i gravregistret skall för varjeupplåten gravplats anges bl.a. namn, personnummeroch adress på den eller dem som gravplatsen harupplåtits, överlåtits eller gått över till. Avsiktenär således att gravrättens övergång till olikainnehavare skall kunna följas genom anteckningar igravboken eller registret. I detta sammanhang skall,som framgått, personnummer anges. Syftet medgravbrev är däremot att för gravrättsinnehavarentjäna som bevis om gravrätt. Enligt utskottetsmening synes det mot denna bakgrund varatillräckligt att personnummer anges i gravbokeneller gravregistret. Något behov av att reglera attupplåtare av gravplats skall ange personnummer ocksåi gravbrev föreligger således inte. Motion2000/01:K260 bör därför avslås.Registrering vid uthyrning av videofilmerMotionenI motion 2000/01:K325 av () anförs atti den praxis som utarbetats av Datainspektionen fårvanliga kundregister normalt inte innehållapersonnummer. Endast om det på grund avverksamhetens art är särskilt viktigt attpersonförväxling inte sker kan register medpersonnummer tillåtas. Motionären anser att det inteär nödvändigt med personnummer för att få hyra envideofilm. Hon anser att denna rätt inte skallfinnas för videobutikerna. Detta bör ges regeringentill känna.Utskottets ställningstagandeSom framgår av redovisningen ovan har reglerna ombehandling av personnummer förts över från datalagentill personuppgiftslagen. Förarbetena till densärskilda bestämmelsen i datalagen om användning avpersonnummer och den praxis som utvecklats kring denbestämmelsen kan därför tjäna som vägledning vidtillämpningen av 22 § personuppgiftslagen (jfrPersonuppgiftslagen, En kommentar, /s.106). Det bör dock framhållas attpersonuppgiftslagen till skillnad från datalagenutan vidare tillåter behandling av personnummer omden registrerade har samtyckt till behandlingen.Utskottet vill framhålla att videouthyrare intehar någon rätt att få uppgift om personnummer frånsina kunder, och kunderna har inte heller någonskyldighet att lämna personnummer till videouthyrarenär de vill hyra en film. Om en kund lämnar ut sittpersonnummer till videouthyraren i en sådansituation får det därför anses ske med samtycke.Situationen har sin motsvarighet vid många andraaffärsuppgörelser av privat karaktär, därutlämnandet av personnumret är att se som ettavtalsvillkor som kunden är fri att godta ellerförkasta. Enligt utskottets mening finns det såledesingen anledning att i personuppgiftslagensärbehandla videouthyrare. Vad som är av vikt isammanhanget är i stället att det är tydligt förkunden på vilket sätt och för vilket ändamålvideouthyraren avser att behandla uppgiften ompersonnummer. Som redovisats ovan innebär vidaregällande rätt alltjämt att, om samtycke saknas,uppgifter om personnnummer endast får behandlas omdet finns ett beaktansvärt skäl. Mot bakgrund av vadsom nu anförts bör enligt utskottets mening motion2000/01:K325 avslås.Statens personadressregisterUtskottets förslag i korthetUtskottet avstyrker med hänvisning till sintidigare bedömning en motion om att detstatliga personadressregistret bör avvecklas.MotionenI motion 2000/01:K241 av m.fl. (m)anförs att sammanställningar av personuppgifter harblivit en affärsidé. Statens person- ochadressregisternämnd intar enligt motionärerna ensärställning, vars enda uppgift är att förvalta ettpersonregister utan särskilt ändamål. Motionärernapåpekar att den som får köpa uppgifter frånregistret kan skapa profiler om i princip allabosatta i . Ju fler personuppgifter som finnstillgängliga, desto tydligare blir profilerna. Ettbevis på detta är enligt motionärerna dedirektreklamförsändelser som medborgarna får.Motionärerna anför att det, mot bakgrund avdataskyddsdirektivets syfte och kravet på attbehandling av personuppgifter skall ske efter påförhand bestämda ändamål, inte är förenligt meddirektivet att låta statens person- ochadressregister (SPAR) finnas kvar. Regeringen bördärför skyndsamt ta de initiativ som behövs för attavveckla SPAR.BakgrundDataskyddsdirektivetI artikel 6.1 i dataskyddsdirektivet sägs attmedlemsstaterna skall föreskriva bl.a. attpersonuppgifter skall samlas in för särskilda,uttryckligt angivna och berättigade ändamål samt attsenare behandling inte får ske på ett sätt som äroförenligt med dessa ändamål (b). Vidare sägs attpersonuppgifterna skall var adekvata och relevantaoch och inte får omfatta mer än vad som ärnödvändigt med hänsyn till de ändamål för vilka dehar samlats in och för vilka de senare behandlas(c).Enligt artikel 7 är behandling av personuppgiftertillåten bl.a. om behandlingen är nödvändig för attutföra en arbetsuppgift av allmänt intresse ellersom är ett led i myndighetsutövning som utförs avden registeransvarige eller tredje man till vilkenuppgifterna har lämnats ut (e).Behandling kan också vara tillåten om den ärnödvändig för ändamål som rör berättigade intressenhos den registeransvarige eller hos den eller detredje män till vilka uppgifterna har lämnats ut,utom när sådana intressen uppvägs av denregistrerades intressen eller dennes grundläggandefri- och rättigheter som kräver skydd under artikel1.1 (f).I artikel 14 b) sägs att den registrerade skalltillförsäkras rätten att efter anmodan och utankostnader motsätta sig behandling av personuppgiftersom rör honom och som den registrerade bedömer kankomma att behandlas för ändamål som rör direktmarknadsföring, eller att bli informerad innanperson-uppgifter lämnas ut tilltredje man eller för tredje mans räkning används förändamål som rör direkt marknadsföring, och attuttryckligen få erbjudande om att utan kostnadermotsätta sig ett sådant utlämnande eller sådananvändning.Vidare sägs att medlemsstaterna skall vidtanödvändiga åtgärder för att säkerställa att deregistrerade känner till den rättighet som anges iförsta stycket b).Lagen (1998:527) om det statligapersonadressregistretEnligt 1 § lagen om det statligapersonadressregistret skall det för de ändamål somanges i 3 § med hjälp av automatiserad behandlingföras ett statligt personadressregister (SPAR).Registret får användas av myndigheter och enskilda.I 3 § sägs att uppgifterna i SPAR får behandlas föratt aktualisera, komplettera och kontrollerapersonuppgifter (1). Vidare får de behandlas för attta ut uppgifter om namn och adress genomurvalsdragning för direktreklamändamål,opinionsbildning eller samhällsinformation ellerannan därmed jämförlig verksamhet.Enligt 4 § andra stycket skall det på begäran av enregistrerad anges i SPAR att uppgifter om denna intefår behandlas vid urvalsdragningar enligt 3 § 2 fördirektreklam.I förordningen (1998:1234) om det statligapersonadressregistret finns närmare föreskrifter ombehandlingen av personuppgifter som avses i lagen omSPAR.Tidigare riksdagsbehandlingPropositionen 1997/98:136 Statlig förvaltning imedborgarnas tjänstStatens person- och adressregisternämnd () inrättades 1986 genom beslut av riksdagenmed uppgift att vara huvudman och registeransvarigmyndighet för det statliga person- ochadressregistret (SPAR). Bestämmelser om SPARåterfanns tidigare i 26-28 §§ datalagen (1973:289),som upphörde att gälla den 24 oktober 1998.I proposition 1997/98:136 Statlig förvaltning imedborgarnas tjänst föreslog regeringen attgrundförutsättningarna för SPAR skulle regleras påett utförligare sätt än tidigare i en särskild lag.Regeringen anförde i propositionen att det bör varaett statligt åtagande att hålla register medbefolkningsuppgifter av hög kvalitet för atttillgodose behovet av kontroll av personuppgifter(s. 71). Verksamheten med SPAR fungerade enligtregeringen väl och tillgodosåg de behov som fannsframför allt på den privata marknaden. Samtidigthade den tekniska utvecklingen medfört att det finnsmöjlighet att upprätta privata register överbefolkningen. Enligt regeringen var det inte frånintegritetssynpunkt önskvärt med ett flertalpersonregister över befolkningen. Regeringen ansågatt en fungerande verksamhet med SPAR kundeförhindra uppbyggnaden av sådana register.Vidare anförde regeringen att den privatamarknaden hade ett stort behov av att genomurvalsdragningar få ut uppgifter om namn och adress.Regeringen påpekade att direktmarknadsföring oftavar den enda praktiskt tillgängligamarknadsföringskanalen för små och medelstoraföretag. Härtill kom enligt regeringen att SPAR hadestor betydelse för vissa myndigheters verksamhet.I propositionen framhöll regeringen därutöver attdataskyddsdirektivet och det förestående arbetet meden IT-anpassning av handlingsoffentligheten innebarnya förutsättningar för registren (s. 72).Regeringen avsåg att i anslutning till detta arbeteockså förbereda ett slutligt ställningstagande tillSPAR. Mot den angivna bakgrunden föreslogs ipropositonen enbart de ändringar som var direktpåkallade av en direkt anpassning tillpersonuppgiftslagen.När det gällde registrets förenlighet meddataskyddsdirektivet anförde regeringen attändamålet med SPAR gäller dels kontroll i allmänmening av befintliga personuppgifter, delsurvalsdragning av personuppgifter.