bet · GO01JuU20 · 2001-04-24 00:00:00 — Utskottets förslag till riksdagsbeslut I detta ärende föreslår utskottet att riksdagenantar två lagförslag som syftar till att förbättrastödet till brottsoffer. Det ena förslaget innebäratt möjligheterna att förordna sådant biträdeutvidgas till att avse samtliga brott där det ingårfängelse i straffskalan. Det andra lagförslagetinnebär att det slås fast att kommunerna har ettansvar för alla kommuninvånare som utsatts för brottoch som behöver stöd och hjälp.I ärendet behandlar utskottet också motioner somväckts med anledning av propositionen och motionersom väckts under den allmänna motionstiden år 2000samt ett motionsyrkande som väckts med anledning avregeringens proposition Ny socialtjänstlag m.m.Utskottet föreslår att avslår samtligamotionsyrkanden.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli2001.I ärendet finns 17 reservationer från (m), (kd),(c), (fp) och (mp) samt ett särskilt yttrande från(m).Innehållsförteckning InledningUtskottets förslag i korthetUtskottet anser att motionsyrkanden som gårut på att förslagskall läggas till grund för lagstiftning ärtillgodosedda, och utskottet föreslår attriksdagen avslår dem.Brottsoffrens behov av skydd och stöd har under desenaste två decennierna varit föremål för en mängdolika utredningar och förslag.Brottsofferutredningen tillsattes bl.a. i syfte attåstadkomma en utvärdering av det lagstiftningsarbetem.m. som ägt rum.Utskottet konstaterar att den nu föreliggandepropositionen grundas på förslagen iBrottsofferutredningens betänkande, och utskottetvälkomnar regeringens förslag. Mot denna bakgrundanser utskottet att önskemålen om lagstiftning m.m.utifrån utredningens betänkande som förs fram imotionerna Ju908 och Ju930 (båda m) ärtillgodosedda. Inte heller är utskottet i dagslägetberett att - såsom förespråkas i motion Ju903 (kd) -förorda att ett nytt omfattande utredningsarbetesätts i gång.Sammantaget innebär det anförda att böravslå motionerna Ju903 och Ju908 samt motion Ju930 ihär aktuell del. Till enskildheter i propositionenåterkommer utskottet i det följande.Strategi för stödet till brottsofferUtskottets förslag i korthetUtskottet konstaterar att det inte behövsnågra åtgärder från sida medanledning av motioner som tar upprättsväsendets betydelse för brottsoffren,behovet av ett gott bemötande,myndighetssamverkan och internationellaåtaganden. Jämför reservationerna 1 (m), 2(kd), 3 (c) och 4 (fp).I propositionen presenterar regeringen en strategiför stödet till brottsoffren. Strategin bygger, somutskottet tolkar det, på tanken att hela samhälletmåste engageras. Det handlar bl.a. om förbättratsamarbete mellan rättsväsendets myndigheter,utbildningsinsatser och forskning. Socialtjänstensuppgifter skall förtydligas och ett ökat stöd skallges till vittnen och målsägande.I flera motioner hävdas att arbetet med att stödjabrottsoffer bör bygga på delvis andra utgångspunkterän dem som ligger till grund för regeringensstrategi. Sålunda hävdas i motion Ju14 (m) att detbästa skyddet för brottsoffren är en fungeranderättsstat. Motionären bakom Ju13 (m) är inne påliknande tankar och menar att brottsoffren gagnasbäst om fler brott upp. I motion Ju933 (fp)understryks vikten av att rättsväsendets bemötandeav brottsoffren inte får leda till att situationenför honom eller henne förvärras. I motion Ju12 (c)hävdas att det bör införas en s.k. nollvision förvåld mot kvinnor och barn. I motionen understryksockså vikten av samverkan mellan berördamyndigheter. Slutligen framhåller motionärerna bakomJu914 (kd) att måste leva upp till FN:sdeklaration om brottsoffrens rättigheter.Förenta nationernas deklaration om brottsoffersrättigheter upprättades . I deklarationenanges vissa grundläggande principer som skall gällaför brottsoffer. Dessa avser rätten till ersättningfrån gärningsmannen, rätten till ersättning frånstaten, rätten till erforderlig materiell,medicinsk, psykologisk och social hjälp samt rättentill den egna processen. I deklarationen understryksvidare att ett brottsoffer skall behandlas medmedkänsla och respekt samt skyddas avrättsordningen. Ett brottsoffer bör snabbt ochenkelt kunna få gottgörelse. Brottsoffer skall fåinformation om sina rättigheter och få det stöd debehöver under rättsprocessen.Har ett brottsoffer fått betydande kroppsskadaeller nedsatt hälsa till följd av ett allvarligtbrott och inte kan få ersättning från gärningsmanneneller från annat håll bör, enligt deklarationen,staten ersätta offret. Staten bör vidare i sådanafall ersätta anhöriga till en person som har avliditeller blivit arbets-oförmögen genom brott.Enligt deklarationen bör ett brottsoffer fåmateriell, medicinsk, psykologisk och social hjälpav staten eller på annat sätt. Personal som kommer ikontakt med brottsoffer bör få utbildning ochinstruktioner för att kunna bemöta brottsoffer påett lämpligt sätt.Utskottet vill inledningsvis framhålla attutskottet naturligtvis delar uppfattningen imotionerna Ju13 och Ju14 att det är av vikt inteminst för brottsoffren med ett väl fungeranderättsväsende, vilket bl.a. innebär att de som begårbrott identifieras och lagförs. En av de viktigasteuppgifterna för myndigheterna inom rättsväsendet ärju att minska brottsligheten och öka tryggheten hosmedborgarna. I flera sammanhang har ocksåklargjort att det är viktigt att fler brott klarasupp. Här tänker utskottet bl.a. på att detta ibudgetsammanhang framhållits som en prioriteraduppgift (bet. 2000/01:JuU1 s. 29 f).Vikten av att åtgärder vidtas för att t.ex. klaraupp fler brott får dock inte skymma det faktum attåtgärder som är direkt inriktade på att gebrottsoffren stöd också behövs. Här handlar det somregeringen anför i hög utsträckning om att förändraattityder. Som framhålls i motion Ju933 är det inteacceptabelt att brottsoffrets kontakter medrättsväsendet innebär att det trauma som brottetmedfört förvärras. Här är utbildningsfrågor särskiltviktiga, något som utskottet återkommer till längrefram i betänkandet.Det finns också som påpekas i motion Ju12anledning att ägna behovet av samordning särskilduppmärksamhet. Brottsoffren kommer ju i kontakt medflera olika länkar i rättskedjan och kan emellanåtha svårt att se de olika roller som myndigheternahar. Ur ett medborgarperspektiv saknas också för detmesta anledning att fundera över vilken av de olikainstanserna som ser till att ärendet förs fram, attersättning betalas m.m. Här vilar således ett stortansvar på de anställda att vara tillmötesgående närdet gäller information om framför allt förfarandet.Myndighetssamverkan - särskilt mellan polisen ochåklagarverksamheten - framstår här som angelägen,något som regeringen också uppmärksammat; enligtregeringens planer kommer ett uppdrag tillRikspolisstyrelsen m.fl. myndigheter att beslutas isamband med regleringsbreven för år 2002.Av det anförda framgår att ett förbättrat stödtill brottsoffren kräver åtgärder på bred front.Något behov av att - såsom föreslås imotion Ju12 - beslutar om en nollvision avseendebrott mot kvinnor och barn finns alltså inte. Istället behövs konkreta åtgärder. Som framgår längrefram i betänkandet vidtas det också åtgärder påflera olika håll, varav vissa direkt tar sikte påbrott mot kvinnor och barn.Vad slutligen gäller frågan om FN:s deklaration ombrottsoffrens rättigheter kan utskottet, i likhetmed vad utskottet uttalade (bet.1999/2000:JuU23 s. 11), inte finna annat än attSverige i allt väsentligt följer den. Här villutskottet framhålla reglerna om skadestånd på grundav brott, möjligheterna att erhållabrottsskadeersättning, att få målsägandebiträdeförordnat och givetvis själva straffprocessensuppbyggnad.Sammantaget innebär det anförda att utskottet inteser något behov av att vidtar någraåtgärder med anledning av motionerna. Utskottetföreslår att avslår motionerna Ju12, Ju13,Ju14, Ju914 och Ju933 i här aktuella delar.Målsägandebiträde och stödpersonUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att antar ettförslag från regeringen som innebär utvidgademöjligheter att förordna målsägandebiträde.Vidare föreslår utskottet att riksdagenavslår ett motionsyrkande om att efterlevandesom inte är målsägande skall kunna få ettmålsägandebiträde förordnat för sig.Slutligen föreslår utskottet att riksdagenavslår motionsyrkanden om att domstolarnautöver målsägandebiträde skall kunna förordnastödpersoner för målsägande. Jämförreservation 5 (c, fp).Regeringen föreslår en ändring i lagen (1988:609) ommålsägandebiträde som innebär att ett sådant biträdeskall kunna förordnas även för brott som inte tasupp i . Som en grundläggandeförutsättning gäller dock såsom tidigare bl.a. attfängelse skall ingå i straffskalan. Med denföreslagna ändringen blir det möjligt att förordnaett målsägandebiträde t.ex. när åtalet gälleröverträdelse av besöksförbud.Utskottet ser regeringens förslag som ettvälkommet steg för att förbättra skyddet förbrottsoffren. Utskottet föreslår att antarregeringens förslag.I motionerna So545 (c) och A812 (fp) efterfrågasen möjlighet för domstol att också kunna förordna ensärskild stödperson i mål om brott på vilketfängelse kan följa. Motionsönskemålen bygger på ettförslag från Brottsofferutredningen.Gällande bestämmelser innebär att målsäganden, omhan eller hon skall höras med anledning avåklagarens talan, får ha med sig en stödperson underrättegången (20 kap. 15 § ). Enstödperson har också rätt att närvara vid förhörunder förundersökningen, om inte närvaron är tillmen för utredningen (23 kap. 10 § ).Stödpersonen är till skillnad frånmålsägandebiträdet inte förordnad av rätten och harinte rätt till ersättning av allmänna medel.Regeringen gör bedömningen att utredningensförslag i denna del inte bör genomföras.Utskottet kan i och för sig hålla med motionärernaom att målsäganden kan vara i behov avett betydligt bättre personligt och kurativt stödunder och i samband med rättegången än vad som i dagtillhandahålls. Emellertid är det en uppgift förmålsägandebiträdet att vid sidan av den juridiskadelen av sitt uppdrag lämna personligt och kurativtstöd till sin klient. Även om målsägandebiträdetinte är professionell i denna sin kurativa uppgiftkan det stöd som denne lämnar ändå vara tillräckligtför att hjälpa de flesta målsägande att klara avpressande situationer under rättegången.Om målsäganden till följd av den psykisktpåfrestande situationen behöver ett mer kurativtstöd än målsägandebiträdet kan erbjuda tillgodosesdetta bäst av målsägandens sociala nätverk, vänneroch anhöriga. Insatser från frivilligorganisationerkan också ha stor betydelse i sådana sammanhang.Stödet från personer som frivilligt engagerar sig,som kanske själva har upplevt liknande situationer,kan vara väl så värdefullt som en av domstolenförordnad stödperson. Har målsäganden dessutom ettmer kvalificerat behov av kurativt stöd är sannoliktinte insatser i samband med självadomstolsförhandlingarna tillräckliga. Stöd måste dåkunna erbjudas såväl före som efter dessaförhandlingar. Även här kanfrivilligorganisationernas insatser ha storbetydelse, men behövs professionella kurativainsatser är det främst en uppgift för socialtjänstenoch hälso- och sjukvården.Sammantaget innebär det anförda att vadmålsäganden skall kunna förvänta sig avrättsväsendet är ett professionellt bemötande ochstöd av målsägandebiträdet. Ytterligare kurativainsatser bör ske från anhöriga,frivilligorganisationer, samt hälso-och sjukvården. Att ge domstolarna en möjlighet attförordna en stödperson är enligt utskottets meningalltså inte rätt väg att gå. Med det anfördaföreslår utskottet att avslår motionernaSo545 och A812 i här aktuella delar.I motion Ju13 (m) efterfrågas en möjlighet attförordna målsägandebiträde för efterlevande. Ocksådetta motionsönskemål bygger på ett förslag frånBrottsofferutredningen.Regeringen har gjort bedömningen att utredningensförslag inte bör genomföras.För att målsägandebiträde skall kunna förordnaskrävs först och främst att den som skall ha biträdetkan betraktas som målsägande. Av 20 kap. 8 § fjärdestycke följer att målsägande är denmot vilken brott har blivit begånget eller som däravblivit förnärmad eller lidit skada. För attmålsägandebiträde skall kunna förordnas krävsvidare, såvitt nu är i fråga, att det med hänsyntill målsägandens personliga relation till denmisstänkte eller andra omständigheter kan antas attmålsäganden har behov av sådant biträde.I propositionen anför regeringen att det i flerauppmärksammade rättegångar förekommitatt målsägandebiträde förordnats för efterlevande,exempelvis den s.k. Stureplansrättegången,rättegången efter morden i ochbrandrättegången i Göteborg.Utskottet avstyrkte liknande yrkanden ommålsägandebiträde för efterlevande (bet.1996/97:JuU11 s. 22 f). Utskottet hänvisade till dendå pågående beredningen av Brottsofferutredningensbetänkande.Utskottet håller med om att efterlevande kan habehov av stöd i samband med rättegången. Detförekommer också i den praktiska rättstillämpningenatt efterlevande fått ett målsägandebiträdeförordnat. Att införa en möjlighet att förordnamålsägandebiträde för den som inte kan betraktas sommålsägande framstår emellertid, som regeringenanför, principiellt tveksamt. Utskottet noterar attregeringen i propositionen aviserar en översyn avmålsägandebiträdesinstitutet. Utskottet föreslår att avslårmotion Ju13 i denna del.Socialtjänsten och brottsoffrenUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att antarregeringens förslag till ändring isocialtjänstlagen. Förslaget innebär att detslås fast att kommunerna har ett ansvar föratt alla kommuninvånare som utsatts för brottfår stöd och hjälp. Vidare föreslår utskottetatt avslår motionsyrkanden som rörfrågan om hur detta ansvar skall regleras.Jämför reservation 6 (fp, mp).I 8 a § socialtjänstlagen (1980:620) föreskrivs attsocialnämnden bör verka för att kvinnor som är ellerhar varit utsatta för våld eller andra övergrepp ihemmet får stöd och hjälp för att förändra sinsituation. Bestämmelsen infördes genom lagstiftningvåren 1998.Regeringen föreslår en ändring i socialtjänstlagensom innebär att det slås fast att kommunerna har ettansvar för alla kommuninvånare som utsatts för brottoch som behöver stöd och hjälp.I motion Ju13 (m) begärs att också barn ochungdomar skall nämnas som en grupp av brottsoffervars behov särskilt skall beaktas. I motionerna Ju15(fp), So53 (mp), So450 (mp), So502 (s) och So505 (v)efterfrågas ett tydligare ansvar för socialtjänstennär det gäller att stödja kvinnor som utsatts förbrott.Utskottet har inget att invända mot attsocialtjänstens ansvar för samtliga brottsofferklargörs. Utskottet ser mot bakgrund av denföreslagna lagändringen inget behov av att omnämnaäven barn och ungdomar som en grupp av brottsoffervars behov särskilt skall beaktas.Det kan naturligtvis - som motionären bakom Ju13hävdar - göras gällande att den föreslagnalagändringen som en konsekvens bör leda till attnågot särskilt omnämnande av kvinnor inte bör görasi den aktuella bestämmelsen. Utskottet är emellertidinte berett att förorda en sådan ändring. Här villutskottet påpeka att bakgrunden till att kvinnornämns särskilt i den aktuella paragrafen är attKvinnovåldskommissionen i sitt arbete fann så storabrister i arbete med frågor somrörde våld mot kvinnor att det bedömdes somnödvändigt att klargöra kommunernas ansvar i dettahänseende. Enligt regeringen finns det fortfarandebrister inom i detta avseende.Utskottet vill därför understryka vikten av fortsattmetodutveckling liksom att barns utsatta situationnär det förekommer våld i familjen bör uppmärksammassärskilt.Vad slutligen gäller yrkandena om ett tydligareansvar vill utskottet framhålla attsocialtjänstlagen föreskriver att kommunerna har detyttersta ansvaret för att de människor som vistas ikommunerna får det stöd och den hjälp de behöver.Utskottet ser inget behov av ett sådantförtydligande som efterfrågas.Med det anförda föreslår utskottet att riksdagenantar regeringens förslag till ändring isocialtjänstlagen och avslår motionerna Ju13, Ju15,So53 och So450 i här aktuella delar samt motionernaSo502 och So505.Information till brottsofferUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att avslårmotionsyrkanden som rör rättsväsendetsinformation till dem som utsatts för brott.Utskottet hänvisar till kommande ändringar iförundersökningskungörelsen ochmetodutvecklingsarbete inom åklagarväsendet.Jämför reservation 7 (kd, c, fp).Reglerna om vad målsäganden skall informeras omfinns i förundersökningskungörelsen (1947:948).Målsäganden skall om möjligt underrättas om attåklagaren kan föra talan om enskilt anspråk och ommöjligheterna till brottsskadeersättning. I sambandmed det bör på lämpligt sätt upplysning lämnas om deregler som gäller för handläggningen av sådanaanspråk. Målsägande skall också i tillämpliga fallinformeras om reglerna om målsägandebiträde ochbesöksförbud. I lämplig utsträckning skall ocksåinformation ges om reglerna om stödperson,möjligheterna till rättshjälp och rådgivning samt omvilka myndigheter, organisationer och andra som kanlämna stöd och hjälp. Målsäganden skall ocksåtillfrågas om han eller hon vill bli underrättad omvissa beslut i ärendet samt om tidpunkt förhuvudförhandling och dom i målet.I propositionen aviseras en ändring iförundersökningskungörelsen. Ändringen går ut på attinformationen om det stöd som finns att få frånbl.a. ideella brottsofferorganisationer bör lämnas ibetydligt större utsträckning än vad som synes varafallet . Bakgrunden till ändringen är att detfrån bl.a. Brottsofferjourernas riksförbundframförts att de brottsoffer som jourerna möter oftainte har fått information om var man kan få stöd ochhjälp. Den aviserade förordningsändringen kommer attha som utgångspunkt att informationen i fråga skalllämnas till målsäganden, såvida det inte äruppenbart att informationen inte behövs.I motion Ju11 (kd) hävdas att polisen bör varaskyldig att fråga brottsoffer om de vill ha stödfrån ideella organisationer, såvida det inte äromöjligt eller olämpligt. I motion Ju15 (fp) anförsatt polisen skall informera stödorganisationer ombrottsoffret, såvida det inte är olämpligt elleromöjligt.Bakgrunden till motionsyrkandena är ett resonemangi propositionen som avser frågan om polisen -förutom att lämna information till målsäganden -också skall underrätta brottsofferjourerna om demsom anmält att de utsatts för brott. Regeringen taravstånd från den tanken men uttalar i sammanhangetatt det är önskvärt att polisen i samband med attden fullgör den aviserade informationsskyldighetengentemot målsäganden frågar om denne vill attpolisen skall kontakta en stödorganisation.Utskottet kan i och för sig ha förståelse för atten ordning innebärande att polisen regelmässigtockså skall underrätta stödorganisationer om att detfinns ett brottsoffer vid ett första påseende kanframstå som lockande. Svårigheterna är emellertidbetydande. Bestämmelserna i sekretesslagen innebärhär bl.a. att de aktuella uppgifterna inte fårlämnas ut om det inte står klart att uppgifterna kanröjas utan att den enskilde eller någon honomnärstående lider skada eller men. Man kan inte utgåfrån att alla brottsoffer vill att polisen skallvidarebefordra uppgifter om dem till exempelvis enlokal brottsofferjour, även om syftet är attbrottsoffret skall erbjudas stöd och hjälp.Utskottet delar alltså inte den uppfattning somkommer till uttryck i motion Ju15. I denna del börmotionen avslås av riksdagen.Ett sätt att lösa dilemmat med sekretessen kanvara att, som regeringen anför, polisen frågarbrottsoffret om han eller hon vill ha stöd och i såfall vidarebefordra uppgifterna. Här rör det sigemellertid om hur polisen bör hantera ett praktisktproblem. Frågan lämpar sig inte för några generellauttalanden från . Utskottet föreslår attriksdagen avslår motion Ju11 i denna del.I motion Ju12 (c) riktas kritik mot att åklagarenofta inte träffar målsäganden förrän vidhuvudförhandlingen. I motion Ju13 (m) anförs attåklagaren bör ta initiativ till sådana kontakter.Utskottet vill inledningsvis påpeka att det ipropositionen aviseras en ändring iförundersökningskungörelsen innebärande attåklagarna skall informera målsäganden om att åtalväckts. Tanken är bl.a. att tillgodose den kritiksom går ut på att många brottsoffer träffaråklagaren först i samband med rättegången. Genom attinföra en skyldighet att informera om att åtal harbeslutats skapas på ett tidigare stadium en naturligkontaktväg mellan åklagarkammaren och målsäganden.Härtill kommer att Riksåklagaren förutskickat att enmetodhandbok kommer att utarbetas. att behandla frågan om hur åklagaren börförhålla sig till brottsoffer före och i samband medhuvudförhandling. I den kommer det tydligare attframgå att en åklagare som huvudregel alltid börvara tillmötesgående när det gäller önskemål frånmålsäganden om att träffa eller tala med honom ellerhenne innan huvudförhandling. I likhet medregeringen ser utskottet ingen anledning att nuförorda att åklagarens kontakter med målsägandenförfattningsregleras.Utskottet anser att önskemålen i motionerna Ju12och Ju13 i allt väsentligt får anses varatillgodosedda. Utskottet föreslår att riksdagenavslår motionerna Ju12 och Ju13 i här aktuelladelar.Utbildning för personal inomrättsväsendetUtskottets förslag i korthetUtskottet föreslår att avslårmotionsyrkanden som tar sikte på att genomutbildning förbättra rättsväsendets bemötandeav brottsoffren. Utskottet hänvisar tillrådande utbildningsplaner och aviserademyndighetsuppdrag. Jämför reservation 8 (kd,fp).I några motioner tas upp frågor om utbildning fördem som kommer i kontakt med brottsoffer. I motionJu15 (fp) efterfrågas sålunda att brottsofferfrågorbör tas upp i polis- och juristutbildningarna.Liknande synpunkter framförs i motionerna Ju912 (c),Ju913 (kd) och A812 (fp).Rikspolisstyrelsen, Riksåklagaren ochDomstolsverket kommer enligt vad som anförs ipropositionen var och en att få i uppdrag att isamverkan med genomförautbildning i brottsofferfrågor för personal som ännuinte genomgått sådan särskild utbildning. Sammamyndigheter kommer också att få i uppdrag att tafram handlingsplaner för hur respektive myndighet iframtiden skall arbeta för att se till attberättigade krav från brottsoffren på polis,åklagar- och domstolsväsendena uppfylls.Myndigheternas handlingsplaner kommer att krävas ini samband med årsredovisningen för år 2001.Av studiehandboken för polisprogrammet /2001 framgår att brottsofferfrågoringår i den beteendevetenskapliga grundkursen om 10poäng. Ett av målen med den kursen är att denstuderande skall ha förvärvat insikt i utsattagruppers situation och samhällets insatser för stödoch hjälp. Kunskap om och förståelse förbrottsoffrens ställning och rättigheter utgördessutom ett av målen för kursmomentet rörandeutredningsverksamhet, som omfattar 20 poäng.Såvitt gäller juristutbildningen följer avexamensordningen att studenten skall ha förvärvatkunskaper om hur fysiskt och psykiskt våld påverkarkvinnor och män.Utskottet anser att bemötandet av brottsoffren ärav utomordentligt stor betydelse för rättsväsendet.Som framhålls i motionerna måste samhälletsbemötande vara sådant att kontakterna medrättsväsendet inte medför att brottsoffrens redanutsatta situation förvärras. Men det är inte bara urbrottsoffrens perspektiv som det är viktigt med ettgott bemötande. Om människor får intrycket atträttsväsendets representanter nonchalerar ellerbagatelliserar vissa typer av brott finns det enuppenbar risk att förtroendet för rättsväsendetminskar.I stor utsträckning är frågan om bemötandet enfråga om attityder. Det är därför av grundläggandebetydelse att rättsväsendets representanter harrelevant utbildning i hithörande ämnen. Vissutbildning finns redan men mot bakgrund avutbildningens stora betydelse är det glädjande attregeringen i propositionen aviserat olikamyndighetsuppdrag som är inriktade just på attförbättra kunskaperna om brottsoffer för berördayrkesgrupper. Motionsönskemålen får därmed ansesvara tillgodosedda.