bet · GP01FIU1 · 2001-11-09 00:00:00 — Kronan har tappat merän av sitt värde, och även om kronantill stor del är lågt värderad på grundav långsiktigt strukturella faktorer harexportbortfallet och problemsäkerligen påverkat utvecklingen detsenaste halvåret.... riskerar att slå mot sysselsättningen...Det som länge gjorde prognosmakarerelativt optimistiska vad gäller densvenska utvecklingen var attsysselsättningsläget varit tämligenstabilt under året.Nu pekar emellertid många indikatorerpå att läget på arbetsmarknaden är på vägatt försämras. Ungdomsarbetslösheten harökat och är faktisk högre än förett år sedan. Det är en indikation på attvi står inför en ökning i arbetslöshetendå det oftast är just ungdomar somdrabbas först. Antalet nyanmälda platseravtar och antalet varsel har ökat rejält.Under sommaren och hösten har varslenökat till de högsta nivåerna sedan 1993.Enligt en analys gjord av innebär en ökning ivarslen att sysselsättningen minskar inom4-9 månader. Därmed är risken stor att vikommer att se en sysselsättningsminskningden kommande vintern.Diagram 1. Ökade varsel påarbetsmarknadenProcentuell ökning på årsbasis(bild eller grafiskt element borttaget)Källa: AMSDet som gör läget allvarligt är dels atten eventuell ökning av arbetslöshetensker från en redan hög nivå, dels attregeringen uppenbarligen inte tagitvarningssignalerna på allvar. Vi går nuut ur en högkonjunktur och in i en periodav lägre ekonomisk aktivitet med en öppenarbetslöshet på . Om man i ettvidgat arbetslöshetsbegrepp inkluderarinte bara öppet arbetslösa och personer iAMS-åtgärder utan även latentarbetssökande, undersysselsatta och endel av dem som ingår i Kunskapslyftetfinner man att denna vidgade arbetslöshetär långt högre, ca 14 %.Att regeringen i budgetpropositionenshuvudscenario räknar med en stabilarbetsmarknad visar att man inte tagit åtsig signalerna om ett svagaresysselsättningsläge. Just detta faktumutgör förmodligen det största hotet vadgäller sysselsättningen; att regeringeninte har några förslag i syfte atteffektivisera och reformeraarbetsmarknaden. Detta trots att detstatliga i en färskanalys pekar på uppenbara svagheter vadgäller den svenska arbetsmarknaden. Attarbetslösheten inte fallit mer under desenaste åren av hög tillväxt är också isig en indikation på en dåligt fungerandeoch ineffektiv arbetsmarknad.... som kan slå mot konsumtionenDe mörkare utsikterna på arbetsmarknadenriskerar i förlängningen att slå mot deninhemska konsumtionen, vilket i så falllär fördjupa lågkonjunkturen. Mätningarav hushållens bedömningar både vad gällerSveriges ekonomi och den egna ekonominvisar att tilltron till den egna ekonominförsvagats . Enligtden bild av den svenska ekonomin somregeringen baserar budgeten på skullekonsumtion och investeringar svara förungefär vardera avtillväxten , dvs. ge entillväxt på . Detta antarregeringen kommer att gälla också för2002. Men det är inte troligt attkonsumenterna kommer att vara såoptimistiska som regeringen förutsatt,vilket i så fall kommer att ge en lägretillväxt.Diagram 2. Hushållens förväntningar omden egna ekonomin de kommande tolvmånadernaNettotal av det antal som svarat framtidabättre utveckling minus det antal somsvarat framtida sämre utveckling(procentenheter). (bild eller grafiskt element borttaget)Källa: SCBStigande inflationHittills har inflationen, uttrycktsom ökningstakten i konsumentpriserna(KPI), stigit kontinuerligt, och iaugusti nådde den över "tak"på . Den stigande inflationenförklaras ofta med tillfälliga faktorer,men frågan är hur riktig den förklaringenär. Det faktum att det är de inhemskapriserna som stiger särskilt kraftigtjust nu tyder på att bristande inhemskkonkurrens inom många sektorer är enviktig förklaring.En annan orsak är förmodligen att densvenska ekonomin inte tycks klara enlångsiktig tillväxttakt på perår, vilket har varit den genomsnittligatillväxten , utan attinflationen tar fart. Framför allt finnsdet starka indikatorer på att den svenskaarbetsmarknaden är alltför ineffektiv föratt möjliggöra en långsiktigt högtillväxt i förening med låg inflation.Konjunkturinstitutet uppskattar densvenska jämviktsarbetslösheten, dvs. dennivå på arbetslösheten som är förenligmed prisstabilitet, till 4 %.Arbetslösheten skulle således inte kunnafalla utan att inflationen tarfart. har tidigare uppskattat densvenska jämviktsarbetslösheten tillomkring . Detta är ytterligare ettuttryck för behovet av strukturellareformer för att kunna uppnå enlångsiktigt högre tillväxtpotential. Detfinns även andra indikatorer på attinflationen beror på ett högtresursutnyttjande, och att ekonomin är påväg att slå i kapacitetstaket. BådeRiksbanken och görnämligen, till skillnad från regeringen,bedömningen att BNP-gapet i stort sett ärslutet, vilket innebär att den faktiskaproduktionen är lika med den potentiella.Detta är också en indikation på att densvenska ekonomin inte klarar enlångsiktig tillväxttakt på , och påbehovet av reformer i syfte att ökautbudssidan i ekonomin.Utan sådana reformer kan Riksbankentvingas till att höja räntan myckettidigt i nästa uppgångsfas, vilket kanresultera i att en framtida återhämtningblir långsam.Rekordsvag kronaKursen på den svenska kronan har detsenaste året försvagats med ,räknat mot viktigaste valutor(enligt TCW-index). Försvagningen skeremellertid från en redan låg nivå. Dethandlar således inte om någon tillfälligförsvagning, som inte minstregeringsföreträdare vill göra gällande.Den senaste tidens snabbaväxelkursförsvagning förklaras främst medatt de svenska pensionsfonderna numerahar större frihet att placera i utländskatillgångar samt med den fallande svenskabörsen. Dessa effekter lär klinga avframöver.Men den långsiktiga kronförsvagningenberor främst på att alltjämt drasmed allvarliga strukturella brister somresulterar i låg tillväxtkraft. Dennaeffekt kommer inte att avta utan åtgärdersom råder bot på dessa strukturellabrister.Sveriges ekonomiska läge - politiskaslutsatserKlart är att olika indikatorer förnäringslivet länge har pekat på ensvagare svensk ekonomi. Det är troligtatt näringslivets aktivitet blir fortsattlåg och under 2002.Den ekonomiska politiken måste därmedläggas upp på ett sätt som har andraförutsättningar än regeringens prognosför BNP på närmare 2,5 %.Det handlar inte främst omkonjunkturpolitik. Uppgiften, ochmöjligheten, att föra konjunkturpolitikligger numera främst på . Dethandlar i stället i första hand om attha en i grunden så stark ekonomi att denpå ett acceptabelt sätt kan motstå depåfrestningar som en snabbkonjunkturavmattning medför. Det handlarsåledes om strukturella reformer.Problemet är att bästa tillfället attlägga grunden till detta är när ekonominär god. Det är uppgångsåren i slutet av1990-talet som borde ha använts för attstärka den svenska ekonominstillväxtkraft och motståndskraft vidinternationella konjunkturnedgångar. Istället valde regeringen det direktmotsatta; ökade offentliga utgifter somökat ekonomins sårbarhet.Parallellen med den politik som dendåvarande socialdemokratiska regeringenförde är tydlig.Den offentliga utgiftsexpansionen fickpågå på ett sätt som sedan gav storaproblem i början av 1990-talet.Osäkerheten om stabiliteten i densvenska ekonomin har visat sig i kraftigavariationer i kronkursen ochränteskillnader mot omvärlden. Vad gällerkronan finns det också en trendmässigförsvagning. Kronkursen skall inte varaett mål för den ekonomiska politiken, menen bra och stabil ekonomisk politik lederockså till en starkare krona. Denfortsatta försvagningen av kronan harinte lett regeringen att dra någraslutsatser för den ekonomiska politiken.En svagare tillväxt än den som legattill grund för regeringens budget kommersäkerligen att bli ett faktum även förSveriges del. Det är därför viktigt attutforma politiken så att den kan hanterade svårigheter som en sämre tillväxtkommer att innebära. För även om detbästa tillfället att genomföra nödvändigaförändringar är när tiderna är goda ochekonomin är stark så är reformbehovet lika stort som . Att väntamed att genomföra nödvändiga reformervore därför ännu ett misstag. Ju förrdessa genomförs desto bättre.Ambitionsnivån måste vara hög, vilketinnebär genomgripande reformer på en radområden. Tyvärr tycks denna insikt heltsaknas hos den nuvarande regeringen.Finansutskottets majoritet inser inteheller behovet av reformer på denekonomiska politikens område. Majoritetentycks i praktiken ha en mera pessimistiskbedömning av den ekonomiska utvecklingenän regeringen men drar inga slutsatser avdetta.Att ta itu med på en gång3.1 Den akuta situationenNu försämras ekonomin, och alltregeringen har att komma med är offentligexpansion. För kommer nyauppgifter om varsel och neddragningar.Företagen drabbas hårt av minskadefterfrågan. Det leder till sämresysselsättning, med all sannolikhetbetydligt sämre än i år.Regeringen har missat att användakonjunkturuppgången för att ge svenskekonomi styrka och motståndskraft.Konjunkturen råder ingen regering över,men man kan i olika hög grad förebyggadåliga tider. Här har regeringen brustit.En nyckelfaktor när det gäller attmotverka följderna av enkonjunkturnedgång är att skapaförutsättningar för livskraftiga företag.Vi vet att områden med höggrad av företagsamhet står starkare närlågkonjunkturen kommer. Gnosjöregionendrabbades t.ex. inte så kraftigt avnedgången . Arbetslöshetenförblev låg.Nu behövs ett program som stärkerföretagen så att följderna av deninternationella och inhemskakonjunkturavmattningen begränsas såmycket som möjligt. Ett sådant programmåste innehålla åtgärder som har enlångsiktig inriktning. Kortsiktigastimulanser leder inte ens till enkortsiktig expansion, långt mindre varaktig utbyggnad. Erfarenheternafrån tidigare försök med kortsiktigastimulanspaket talar sitt tydliga språk.Det är politiska åtgärder, somlångsiktigt stimulerar företagandet, somkan få någon effekt.Det som krävs är åtgärder enligt tvåhuvudlinjer. För det första krävs enskattepolitik som stimulerar arbete,företagande, investeringar ochrisktagande. Det handlar både ominkomstskatter och skatter direkt påföretagandet. I det följande anger viinriktningen av en sådan skattepolitiksom både har gynnsamma konjukturmässigaeffekter och är långsiktigt hållbar.Omfattningen av de åtgärder viprioriterar är långt mera omfattande ochhar en helt annan styrka än de smååtgärder som regeringen nu föreslår.För det andra krävs ett brettavreglerings- och förenklingsprogram.Regeringen har grundligt misslyckats medatt komma i gång med några substantiellaförbättringar på detta område. Deförenklingsförslag som finns, bl.a. frånutredningar och från företagen själva,har i stort sett hamnat iskrivbordslådan. , Simplex, har inteheller kommit i gång. Även här anger viriktlinjerna för ett mera omfattande,politiskt bättre förankrat och snabbarearbete.Regeringens reaktion på de sämreekonomiska utsikterna är offentligexpansion. Med en sämre konjunktur ökarrisken för att utgiftstaket bryts igenom.Ett antal bedömare, däribland detstatliga , anser attregeringen inte klarar att hålla statensutgifter under taket med dennuvarande politiken. Ett genombrott avutgiftstaket vore ett kraftigt slag mottrovärdigheten i den ekonomiska politikenoch därmed mycket negativt för Sverige.Risken är därför stor att regeringenkommer att tvingas till akutastoppåtgärder för att hålla sig underutgiftstaket. Detta är mycket negativtför planeringen av de områden det gällermyndigheter och enskilda vet inte vad somgäller från dag till dag. Kvaliteten i deoffentliga tjänsterna blir sämre. Det äringen hemlighet attkonjunkturkänsligheten hos de offentligautgifterna är stor. Inriktningen ochomfattningen av utgifterna måste därförvara sådan att vi klarar enkonjunkturavmattning, som den som ärpå väg, med bibehållen balans. Det kräverstörre återhållsamhet och mindrelöftespolitik. Vi anger här riktlinjernaför sådana reformer av de offentligautgifterna som leder till störrestabilitet och mindre behov avpanikutryckningar.3.2 Den exploderande sjukfrånvaronEtt av de mer akuta problemen påarbetsmarknaden och isocialförsäkringssystemet är de kraftigtökande sjukskrivningarna. De senasteårens utveckling är mycket allvarlig,dels eftersom långvarig ohälsa iarbetslivet ökar, dels eftersomkostnaderna skenar. Utgifterna beräknasöka från år 1997till , dvs. Regeringenhar medvetet och utan några argumentunderbudgeterat denna kostnad de senasteåren. beräknas sjukpenning betalasut för ca 100 miljoner dagar, en ökningmed jämfört med . Av dessa 100miljoner sjukdagar härrör sig ca 75 %från personer med arbete. Det motsvararca 205 000 helårsarbeten. Lägger mandärtill karensdagen och den sjuklön somarbetsgivaren betalar , så tillkommer ytterligare ca 165000 heltidsarbeten som inte utförs.Totalt är det alltså fråga om 370 000heltidsarbeten som inte utförs. Dettamotsvarar av arbetskraften.Likaså har antalet förtidspensionärerökat , och även de väntasöka än mer . Regeringensutredning (Handlingsplan för ökad hälsa iarbetslivet) räknar med att antaletförtidspensionärer kommer att öka från428 2000 till ca 514 2006.Samtidigt ökar kostnaderna från 48 till67 miljarder kronor under samma period.Att minska antalet sjukskrivningsdagaroch det ökande antalet förtidspensionärerär därför en av de viktigaste socialautmaningarna som bör prägla de kommandeårens politik. Därigenom kan personligtlidande minska och hälsoläget förbättrassamtidigt som företagens och statensutgifter kan minska. Dessutom kan detfaktiska arbetsutbudet stärkas.Diagram 3. Utgiftsutvecklingen försjukpenning, rehabiliteringspenning ochförtidspension 1997-2006(bild eller grafiskt element borttaget)Anm.: Inklusive statligålderspensionsavgift från 1999.Källor: ESV och HpH (S 2000:7)Om regeringens prognos är riktig för hursjukpenningen kommer att öka fram till år2004, innebär det att kostnaden försjukpenning har ökat sedan år1997. väntas kostnaderna förförtidspensioneringar öka till följd avatt även antalet personer somförtidspensioneras fortsätter att öka.Det är uppenbart att regeringen inte harkontroll över utvecklingen.Den ökande ohälsan i arbetslivet är,förutom det lidande som drabbar denenskilde, ett växande strukturproblem påarbetsmarknaden. Det är främst anställdainom den offentliga sektorn som ärdrabbade. Skillnaderna mellan könen vadgäller antalet sjukskrivningar ökar.Riksförsäkringsverkets s.k. 4:eseptemberundersökning visar att avdem som var sjukskrivna denna dag varanställda inom den offentliga sektorn.Det skall jämföras med att sektornomfattar av arbetsmarknaden.Uppenbart är att de offentligaarbetsgivarna, generellt sett, harsvårigheter att skapa en arbetsmiljö somförebygger stress och minskar ohälsa.Detta drabbar främst kvinnor.Det är främst de långvarigasjukskrivningarna som ökar. Regeringenhar bara försökt möta de ökadeproblemen med utredningar. Utredningarkan behövas för att föreslå omfattandeförändringar på lång sikt, men mångaåtgärder som ger snabba resultat går attgöra . En utredning(Rehabilitering till arbete, SOU 2000:78)gjord av är redan klaroch visar på en rad brister i nuvarandesystem:· Mer än en miljon individer harövervägt att av hälsoskäl förändra sinarbetssituation·· Sjukfrånvaron ökar kraftigt·· Många sjukskrivna har ettrehabiliteringsbehov som inte tillgodoses·· Utbudet av rehabilitering ärotillräckligt och ojämnt fördelat·· Väntetider inom sjukvårdenförsenar rehabilitering·· Arbetsgivaren behöver stöd irehabiliteringsarbetet·· Rehabiliteringsansvaret delas avfem parallella sektorer som alla harolika mål, medel och ansvar(arbetsgivaren, hälso- och sjukvården,kommunens socialtjänst,arbetsförmedlingen ochförsäkringskassan).·De längre sjukfallen innebär attarbetsgivarens kostnader övergår till attbli en statlig kostnad. är detpå den lokala arbetsplatsen som det finnsmöjlighet att förebygga ohälsa. En braarbetsgivare förhindrar stress och ohälsaoch därför bör bra och lyhördaarbetsgivare premieras.Åtgärder på kort sikt· En möjlighet att förbättrasituationen är att i hela landet tillåtafinansiell samordning mellanförsäkringskassorna och sjukvården. Detskulle innebära att försäkringskassornakunde bekosta sjukvårdsinsatser för attsnabbt få resultat som skulle hålla nerelångtidssjukskrivningar. I de områden därdetta varit möjligt på försök harbesparingarna visat sig vara avsevärda.Ett tillämpande i hela landet skulle hapositiva verkningar både på kostnadernaoch inte minst på enskilda människorsliv. Detta skulle varautomordentligt angeläget med hänsyn tillde skenande sjukförsäkrings- ochförtidspensionskostnaderna.Försäkringskassorna bör också kunnabekosta specialistvård utanförlandstingssektorn för att minskaväntetiderna.·· En finansiell samordning ochökad självständighet förförsäkringskassorna kombinerad med ennationell vårdgaranti som garanterar atten rehabiliterings- eller sjukvårdsinsatsutförs inom en given tid skulleväsentligt förbättra hälsoläget, stärkaarbetsutbudet och minska de offentligakostnaderna.·· För att snabbt kunna bryta dennegativa utvecklingen genomrehabiliteringsinsatser behövs även extraresurser för bl.a. försäkringskassorna.·· En stärkt utbildning iförsäkringsmedicin skulle också i vissafall kunna bidra till kortaresjukskrivningstider.·· Det förebyggande arbetet påarbetsplatserna måste ges en högreprioritet. Detta gäller särskilt däroffentlig sektor är arbetsgivare.Möjligheten att påverka den egnaarbetssituationen har en avgörandebetydelse för hälsoläget och vilkenstress man upplever. Just på denna punktär stora delar av den offentliga sektornen dålig förebild genom sina stela ochhierarkiska strukturer.·På - rehabiliteringsreformPå lite behöver mergenomgripande förändringar genomföras.Utgångspunkter för en större förändringav rehabiliteringen ochkorttidssjukvården bör bl.a. vara attindividen sätts i centrum, till skillnadfrån dagens system där det ärbyråkratin som står i centrum. Vidare bördet vara en offentlig instans som manvänder sig till och som har hela ansvaretför rehabiliteringen. De förebyggandeinsatserna bör stärkas och utbudet avrehabiliteringsresurser behöver öka.Likaså måste likvärdiga möjligheter tillrehabilitering över landet och mellanolika grupper garanteras samt tydligaredrivkrafter för en snabb och kvalitativrehabilitering skapas.Möjligheten att snabbt få tillgång tillrehabilitering är viktig för alla grupperi samhället. Det har visat sig attkvinnor inte får möjlighet till adekvatrehabilitering i samma utsträckning sommän. Genom att införa enrehabiliteringsgaranti, lika för alla,ges kvinnor större möjlighet att snabbtfå rehabilitering och återgå till arbete.3.3 SysselsättningenTrots att harhaft högkonjunktur har den totalaarbetslösheten varit alldeles för hög.Med den politik regeringen för är måletom att av arbetskraften skall varareguljärt sysselsatt 2004 omöjligt attnå. Det framgår av regeringens egnakalkyler. Den svenska arbetsmarknaden harinte visat sig flexibel nog att ta tillvara hela arbetskraftsutbudet. Den totalaarbetslösheten i form av öppenarbetslöshet och AMS-åtgärder är närkonjunkturen nu vänder nedåt fortfarandeca , vilket är den högstaarbetslöshet vi någonsin haft i slutet aven högkonjunktur. har intelyckats bättre än EU-länderna igenomsnitt i detta avseende. Sedan mittenav 90-talet har arbetslösheten minskat iungefär samma takt som i övriga EU-länder. 1995 hade sju EU-länder lägrearbetslöshet än . För närvarandehar fortfarande sju EU-länder lägrearbetslöshet än Sverige.Inte heller när det gällersysselsättningen har den svenskapolitiken lyckats bättre än EU-länderna igenomsnitt. harsamtliga EU-länders sysselsättningsgradökat medan den minskat i . Somframgår av diagram 4 har elva av defemton EU-länderna haft en snabbaresysselsättningsökning än Sverige.Diagram 4. Sysselsättningsökning1995-2000Procentuell förändring(bild eller grafiskt element borttaget)Källor: och kommissionenDessutom är inte alla som registrerassysselsatta i arbete. Många ärfrånvarande från arbetet, exempelvis pågrund av sjukdom. Mellan 1997 och 2000ökade antalet sysselsatta med 206 900personer, men av denna ökning var ,125 000 personer, fler sjukfrånvarande.Som andel av arbetskraften var antaletfaktiskt sysselsatta i stort settoförändrat 2000 jämfört med . Endasten marginell ökning med från70,7 till av befolkningen iåldrarna kan skönjas.Diagram 5. Redovisat sysselsatta ochfaktiskt sysselsatta(bild eller grafiskt element borttaget)I AMS-åtgärder eller öppen arbetslöshetbefinner sig 300 000personer eller av arbetskraften.Läggs härtill de latent arbetssökande,dvs. personer som velat och kunnat taarbete, stiger antalet till ca 440 000personer, dvs. av arbetskraften.Utöver denna arbetskraftspotential finnsdessutom 260 000 personer som har arbetemen som skulle vilja arbeta mera.Det finns en tendens till att dearbetsmarknadspolitiska åtgärdernakontinuerligt läggs på allt högre nivåer.För varje lågkonjunktur ligger nivån påde arbetsmarknadspolitiska åtgärdernaallt högre, se diagram 6.Diagram 6. Konjunkturberoende AMS-åtgärder 1965-2000Procent av arbetskraften(bild eller grafiskt element borttaget)Källor: AMS och SCBRegeringen använder dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna på ettfelaktigt sätt. I stället för att tjänasom ett smörjmedel i ekonomin, att matchaarbetssökande och arbetsgivare och attgöra arbetssökande bättre förberedda fören föränderlig arbetsmarknad, har de fåtttjäna som ett sätt att döljaarbetslöshet. Det är uppenbart att deunder senare tid använts som ett sätt attsiffermässigt uppnå målet för den öppnaarbetslösheten, under enskilda månader.Arbetsmarknadspolitiken behöverreformeras om den skall kunna fylla sinaprimära uppgifter. Enskilda arbetssökandemåste uppleva att de utbildningar ochandra åtgärder som sätts in är relevantaoch har hög kvalitet. Vidare måstearbetsmarknaden i vid mening avreglerasmera om det skall vara möjligt att uppnåden höga sysselsättningsnivå sommänniskor önskar sig och som är nödvändigav demografiska skäl.En vital och jämställd arbetsmarknadArbetskraftsutbud och fungerandeförmedlingEn nyckelfråga för att öka tillväxten äratt mer arbete blir utfört. Genom att ökaincitamenten för att arbeta mer än i dagkan detta åstadkommas. Det finns fleraolika men samverkande åtgärder som kanvidtas för att öka arbetskraftsutbudet.Det gäller främst arbetstidsregleringen,skattesystemet, regler för invandraresinträde på arbetsmarknaden ocharbetsmarknadspolitiken. Hinder är t.ex.också den dåliga infrastrukturen och denstelbenta familjepolitiken.Den svenska arbetsmarknaden fungerarinte som den borde. Efter vad som måstebetecknas som en högkonjunktur enligtsvenska förhållanden står fortfarandeungefär en halv miljon människor utanförordinarie arbetsmarknad. Trots flera årav högkonjunktur är arbetslöshetenfortfarande en av de störstautgiftsposterna i de offentligabudgetarna. Denna höga arbetslöshet harvi med oss när vi nu går in i enlågkonjunktur. Mer pengar till AMS löseringa problem i grunden, utan fungerarsnarare som kosmetika för att åtminstonei statistiken försöka skyla över deproblem på arbetsmarknaden som regeringeninte tagit tag itu med under den senastemandatperioden.Bristerna i arbetsmarknadensfunktionssätt har bidragit till ett antalproblem: brister i lönebildningen, högabarriärer för nytillträde tillarbetsmarknaden som medför risk förbestående utanförskap och arbetsrättsligaregleringar som skapar problem, inteminst för småföretagen. Något är fel närbrist på arbetskraft och hög arbetslöshetexisterar sida vid sida.Rörligheten mellan olika jobb skallkunna vara stor. Som löntagare skall mankunna välja mellan olika arbetsgivaredven om man arbetar med sjukvård, omsorgoch undervisning. Yrken som traditionelltär kvinnodominerade skall också kunnaerbjuda möjligheter till bralöneutveckling och företagande.En viktig del i en fungerandearbetsmarknad är att det måste blilättare att förena ansvar för barn medarbete.