bet · GO01LU13 · 2001-02-13 00:00:00 — I motionen erinras om att skillnaderna mellanden äktenskapsrättsliga och partnerskapsrättsligalagstiftningen i förevarande hänseende harmotiverats med att äktenskap ingångna i Sverigemellan utländska medborgare i de flesta fall blirgiltiga även i makarnas hemland medan så oftast inteär fallet med partnerskap som registreras här. Närdet gäller utländska medborgare bosatta i ärdetta förhållande, enligt motionärernas mening,knappast ett tillräckligt skäl att behålla enlagstiftning som hindrar registrering av partnerskapi . En persons medborgarskap säger inte någotom var han eller hon kommer att vara bosatt iframtiden. De berörda personerna kan och bör, anförsvidare, informeras om den svenska partnerskapslagensterritoriella begränsningar. På så sätt kaneventuella överraskningar på grund av vad som gällerenligt medborgarskapsstatens lag undvikas. Sedan bördet, enligt motionärernas mening, vara upp till denenskilde själv av avgöra om han eller hon vill ingåpartnerskap i . I motionen föreslås vissalagändringar i partnerskapslagen och lag.Ana m.fl. (fp) anför i motion L459 attdet har hävdats att anknytningskravet behövs,eftersom det annars skulle uppstå problem med attparterna betraktas som registrerade i ochicke registrerade enligt andra länders lagar. Dettaproblem kvarstår dock, anför motionärerna, även medett anknytningskrav. Argumentet handlar, enligtmotionärernas mening, inte om anknytningskravet utanvisar snarare att det behövs någon form avinternationell privaträttslig konvention ompartnerskap. Motionärerna vill ha till stånd ensådan konvention. Vidare anför motionärerna attargumenten för anknytningskrav inte har någonbärkraft. Motionärerna vill därför attanknytningskraven skall avskaffas och att det inteskall ställas hårdare krav på hemvist ellermedborgarskap i för personer som vill ingåpartnerskap jämfört med personer som vill gifta sig.I motionen yrkas att skall tillkännage förregeringen som sin mening vad i motionen anförtsdels om partnerskapslagens krav på svensktmedborgarskap och hemvist i (yrkande 1),dels om behovet av en internationell privaträttsligkonvention om partnerskap (yrkande 4).I motion Ju724 anför m.fl. (v, s,c, fp, mp) att de uppmjukningar i partnerskapslagensanknytningskrav som beslutades inte ärtillräckliga, och motionärerna är kritiska till attövriga länders homosexuella medborgare inte kan ingåpartnerskap i på samma villkor somheterosexuella kan ingå äktenskap. Nuvarande reglerinnebär, anför motionärerna, exempelvis att tvåsvenska partner som bor i kan åka hem till och ingå partnerskapoch att två finska partner som flyttar till Sverigemåste vänta innan de kan ingåpartnerskap även om deras avsikt är att bosätta sigi . I motionen påpekas att motsvarandebegränsningar inte gäller för dem som vill ingåäktenskap här i landet. Motionärerna yrkar attriksdagen skall tillkännage för regeringen som sinmening vad i motionen anförts om avskaffande avanknytningsvillkoren i lagen om registreratpartnerskap (yrkande 7).Utskottet vill erinra om de uttalanden ochställningstaganden som utskottet gjorde den 9 maj2000 i samband med att beslutade denuvarande anknytningsvillkoren i 1 kap. 2 §.Utskottet behandlade då motionsyrkanden medmotsvarande innehåll som de nu aktuella. godkända betänkande 1999/2000:LU22 anfördeutskottet bl.a. följande. Eftersom ett svensktpartnerskap som regel inte medför någrarättsverkningar eller endast begränsaderättsverkningar i stater som saknarpartnerskapslagstiftning bör det i sådana fall ocksåkrävas någon form av anknytning till för attregistrering skall kunna ske här. Man kan inteheller bortse från att andra stater kan varatveksamma till att deras medborgare kan registrerapartnerskap här, trots att de inte har tillräckliganknytning till landet. Det bör alltså finnas ettanknytningskrav i partnerskapslagen som skiljer utdem som typiskt sett inte har sin framtid i Sverige.Det anförda innebar att utskottet inte kunde ställasig bakom uppfattningen i de då aktuella motionernaom att anknytningskravet borde tas bort helt.Utskottets ställningstagande innebar inte att fråganom möjligheterna att registrera partnerskap iSverige därmed var avgjord en gång för alla. Det börexempelvis undersökas, anförde utskottet, om det somgäller för att ingå äktenskap i kangälla för möjligheten att ingå registreratpartnerskap här. Enligt vad regeringen uppgav i dendå aktuella propositionen kommer frågan omytterligare uppmjukning av anknytningsvillkorenavseende krav på hemvist och medborgarskap attberedas bl.a. i samråd med de andra nordiskaländerna, och regeringen avsåg att återkomma ifrågan. Med det anförda tillstyrkte utskottetpropositionens lagförslag och avstyrkte bifall tillde då aktuella motionerna.Utskottet finner inte skäl att nu tio månadersenare frångå dessa uttalanden, och utskottetavstyrker bifall till motionerna L454 yrkande 1,L459 yrkande 1 samt Ju724 yrkande 7.Ställningstagandet innebär att också yrkande 4 imotion L459 bör lämnas utan bifall.Partnerskapsregistreringar utomlandsEnligt 1 kap. 5 § lagen (1904:26 s.1) om vissainternationella rättsförhållanden rörande äktenskapoch förmyndarskap har regeringen inom vissa närmareangivna ramar rätt att utfärda bemyndiganden attförrätta vigsel utomlands enligt svensk lag och attförrätta vigsel i enligt utländsk lag.Huvudskälet till denna ordning är att ge svenskamedborgare bosatta i vissa länder en möjlighet attdär ingå äktenskap. Med stöd av bestämmelsen i 1904års lag har regeringen utfärdat bemyndiganden sominnebär att det med vissa diplomatiska och konsuläratjänster och med vissa prästerliga befattningarföljer rätt att förrätta vigsel enligt svensk lagutomlands. I vissa fall är bemyndigandenabegränsade, exempelvis på det sättet attvigselrätten endast gäller vigsel av svenskamedborgare. De bemyndiganden som lämnas föregåsregelmässigt av förhandlingar med respektive ländersregeringar.Vid partnerskapslagens tillkomst behandlades fråganom huruvida regeringens rätt att utfärdabemyndiganden att förrätta vigsel utomlands bordeomfatta även registrering av partnerskap. godkända betänkande 1993/94:LU28 anfördeutskottet att möjligheten till registreringutomlands troligen kommer att aktualiseras endast ifråga om länder som har lagstiftning som motsvararvad som gäller för registrerat partnerskap. Även ombehovet mot denna bakgrund kunde antas vara mycketlitet , kunde dock enligtutskottet utvecklingen i andra länder kommaatt förändra läget. Utskottet stannade därför föratt regeringens rätt att utfärda bemyndiganden attförrätta vigsel utomlands borde utvidgas till attomfatta även registrering av partnerskap. I 1 kap. 9§ tredje stycket lagen (1994:1117) hänvisas därförtill bl.a. 1 kap. 5 § lag.I motion L407 anför m.fl. (mp) attdet är en viktig principiell fråga att svenskamyndigheter skall ge sina medborgare samma serviceoch bemötande oavsett sexuell läggning. Regeringenbör därför, enligt motionärernas mening, få iuppdrag att skyndsamt utse partnerskapsförrättare påsamtliga de ambassader och konsulat där det i vigselförrättare och där godkännande hargivits från respektive värdland. I motionen yrkasatt skall tillkännage för regeringen somsin mening vad i motionen anförts ompartnerskapsförrättare på ambassader (yrkande 4).Siw m.fl. (s) anför i motion L454 attsvenska utlandsmyndigheter bör få förrättapartnerskapsregistreringar. Förevarande åtskillnadmellan rätten att ingå äktenskap respektivefrånvaron av att ingå partnerskap är, enligtmotionärernas mening, en omotiverad skillnad mellanhomo- och heterosexuella. I motionen yrkas attriksdagen skall tillkännage för regeringen som sinmening vad i motionen anförts om attutlandsmyndigheterna bör bemyndigas att förrättapartnerskap (yrkande 4).I motion L459 anser m.fl. (fp) attpartnerskap skall kunna få ingås på svenskaambassader. Om ambassadens värdland lämnar sittgodkännande måste, enligt motionärernas mening,svenska ambassader erbjuda samma sevice vad gällerbåde partnerskap och borgerliga vigslar. I motionenyrkas att skall tillkännage för regeringensom sin mening vad i motionen anförts om möjlighetenatt ingå partnerskap på ambassader (yrkande3).Tasso Stafilidis m.fl. (v, s, c, fp, mp) anför imotion Ju724 att det måste vara en självklarhet attde ambassader som förrättar borgerliga vigslar ävenskall kunna förrätta partnerskap. I motionen yrkasatt skall tillkännage för regeringen somsin mening vad i motionen anförts om möjlighet attingå partnerskap på svenska ambassader (yrkande 8).Motionsyrkanden med samma inriktning som de nuaktuella har avslagits av vid ett flertaltidigare tillfällen. Utskottet har därvid i sina avriksdagen godkända betänkanden /97:LU8,1997/98:LU10 och 1998/99: LU18 uttalat attförordnanden att registrera partnerskap vid ambassadoch konsulat, i likhet med vad som gällerförordnanden att förrätta partnerskap, bör bygga påett konstaterat behov i det land som avses. Eftersomhuvudskälet till att ambassadtjänstemän över huvudtaget förordnas som vigselförrättare är att gesvenska medborgare bosatta i vissa länder enmöjlighet att där ingå äktenskap, ochpartnerskapslagens anknytningsvillkor innebär attsådana personer inte kan registrera sitt partnerskapenligt svensk rätt, har utskottet funnit att detinte föreligger något behov av attregistreringsförrättare förordnas utomlands.När motionsspörsmålet behandlades senast våren 2000i samband med att partnerskapslagensanknytningsvillkor ändrades vidhöll utskottet i sittav godkända betänkande 1999/2000:LU22 denuppfattning tidigare givit uttryck för.För det fall anknytningsvillkorens utformning iframtiden skulle leda till att även svenskamedborgare med hemvist utomlands kan få sittpartnerskap registrerat enligt svensk rätt, utgickutskottet från att regeringen överväger spörsmåletpå nytt. Med det anförda avstyrkte utskottet bifalltill de då aktuella motionerna.Utskottet har inte nu ändratuppfattning, och utskottet avstyrker därför bifalltill motionerna L407 yrkande 4, L454 yrkande 4, L459yrkande 3 och Ju724 yrkande 8.Terminologin i lagen om registreratpartnerskapI motion Ju724 kritiserar m.fl. (v,s, c, fp, mp) terminologin i lagen (1994:1117) omregistrerat partnerskap. I lagen sägs att "tvåpersoner av samma kön kan låta registrera sittpartnerskap" och att "parterna förklaras förregistrerade partner". I användsdäremot begreppet "äktenskapets ingående" samt attvigselförrättare förklarar dem som ingått äktenskapför "makar". Enligt motionärernas mening borde lagenom registrerat partnerskap harmoniseras medäktenskapsbalken. Det finns, enligt motionärernasmening, ingen anledning att använda ett såoromantiskt ord som "registrering". En motsvarandeterminologi i skulle innebärauttryck som "registrerat äktenskap" och"registrerade makar". Motionärerna anser vidare attrubriken till lagen om registrerat partnerskap börändras till partnerskapslagen samt att ordet"registrera" byts ut till "ingå" så att två personerav samma kön ingår partnerskap samt att personernaförklaras för "partner", inte som "registreradepartner". I motionen yrkas att skalltillkännage för regeringen som sin mening vad imotionen anförts om terminologin i lagen omregistrerat partnerskap (yrkande 10).Partnerskapskommittén ansåg i sitt betänkande, (SOU1993:98) Partnerskap, att ordet registrering isamband med begreppet partnerskap borde undvikaseftersom ordet enligt kommittén gav associationertill olika former av registrering av homosexuella.Kommittén föreslog därför att lagen skullerubriceras "lag om partnerskap" och - i stället föruttrycket registrering av partnerskap - "ingående avpartnerskap".I sitt av godkända betänkande1993/94:LU28 konstaterade utskottet att de avkommittén föreslagna uttryckssätten avvek från denterminologi som valts i och i . Iengelska språket används begreppet "registeredpartnership", sannolikt efter dansk förebild. Tillföljd härav och då "registrerat partnerskap" ansågsvara inarbetat i det allmänna rättsmedvetandet genomden debatt som förekommit måste, framhöll utskottet,lämpligheten av att introducera de av kommitténvalda uttryckssätten sättas i fråga. Vidare pekadeutskottet på att det bland remissinstansernaframhållits att institutet bör betecknas"registrerat partnerskap" för att klart särskiljasfrån andra samboendeformer och att fara försammanblandningar eljest skulle komma att föreliggavid bl.a. översättningar till andra språk och isammanhang där det är viktigt att understryka attlagreglerna om partnerskap endast gällersamboförhållanden som konfirmerats genomregistrering. Därutöver framhöll utskottet attpartner och avledningen partnerskap i allmäntspråkbruk inte var något entydigt begrepp ochhänvisade till att gavflera betydelser av partner: "person med vilken mansamarbetar eller tillsammans med vilken man utförnågot eller bildar ett lag eller par o.d., särskiltom bolagsman eller kompanjon i ett ekonomisktföretag, make resp. maka i ett äktenskap,motspelare, medspelare". Att på sätt som kommitténföreslagit använda ett så mångtydigt ord sompartnerskap som beteckning för ett nytt rättsligtinstitut var enligt utskottets mening inte lämpligt.Eftersom i allmänt språkbruk partnerskapuppenbarligen kan avse bl.a. två personer som genomsammanboende eller på annat sätt har etablerat ennära relation framstår det närmast, anfördeutskottet, som förvirrande att beteckna en senare itiden genomförd registrering av relationen som"ingående av partnerskap".Till följd av det anförda, och då det, enligtutskottets mening, saknades anledning att föreslåett helt nytt begrepp, borde den terminologianvändas som genom den danska och norskalagstiftningen redan måste anses etablerad.Vad utskottet sålunda anförde i samband med attlagen om registrerat partnerskap kom till våren 1994äger alltjämt giltighet, och utskottet kan intefinna skäl att förorda någon ändrad terminologi ienlighet med motionsönskemålen.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion Ju724 yrkande 10.Betänketiden vid äktenskapsskillnadBestämmelserna om äktenskapsskillnad finns i 5 kap.äktenskapsbalken. I 1 § föreskrivs att makarna harrätt till äktenskapsskillnad om de är ense om attäktenskapet skall upplösas. Äktenskapsskillnad skallföregås av betänketid om båda makarna begär deteller om någon av dem varaktigt bor tillsammans medeget barn som står under den makensvårdnad. Vill bara en av makarna att äktenskapetskall upplösas har den maken enligt 2 § rätt tilläktenskapsskillnad endast efter betänketid. I 3 §föreskrivs att betänketiden inleds när makarnagemensamt ansöker om äktenskapsskillnad eller närden ena makens yrkande om äktenskapsskillnad delgesden andra maken. Har betänketid löpt under minst sexmånader, skall dom på äktenskapsskillnad meddelas omnågon av makarna då framställer ett särskilt yrkandeom det. Har ett sådant yrkande inte framställts inomett år från betänketidens början faller frågan omäktenskapsskillnad med automatik. I fall då makarnalever åtskilda har var och en avdem enligt 4 § rätt till äktenskapsskillnad utanföregående betänketid. Också i vissa andra speciellafall som närmare anges i 5 § har makarna rätt tilläktenskapsskillnad utan föregående betänketid. Nären dom på äktenskapsskillnad vunnit laga kraft, dvs.när tiden för överklagande har gått ut, äräktenskapet upplöst.I motion Sf228 anför Skånberg (kd) att enligtStatistiska centralbyrån anser hälften avalla män och två tredjedelar av kvinnorna att det ärför lätt att skiljas i . För barnens skullanser motionären att betänketiden för par som harbarn skall förlängas till , varesig båda eller bara den ena föräldern vill haäktenskapsskillnad. I motionen yrkas att riksdagensom sin mening skall tillkännage detta förregeringen (yrkande 3).Nuvarande bestämmelser om betänketid vidäktenskapsskillnad tillkom i samband med vissaändringar i , som trädde i kraft den1 (prop. 1973:32, bet. LU 1973:20,rskr. gällde att enäktenskapsskillnad skulle föregås av ett årshemskillnad. I det då aktuella lagstiftningsärendetanslöt sig departementschefen, i likhet med detstora antalet remissinstanser, tillFamiljelagssakkunnigas förslag i betänkandet (SOU1974:41) Familj och äktenskap att ersättahemskillnaden med en betänketid om minst sexmånader. I propositionen anförde departementschefenatt det var föga sannolikt att det skulle behövaslängre tid än för att motverkaförhastade beslut om skilsmässa, som denföreslagna betänketiden var tillräckligt lång föratt makarna skulle hinna bli upplysta ommöjligheterna till familjerådgivning och genomgåsådan rådgivning. Mot denna bakgrund ansågs den avFamiljelagssakkunniga föreslagna betänketiden omminst vara väl avvägd.Utskottet hade i sitt av godkändabetänkande LU 1973:20 för sin del inget att erinramot regeringens förslag om betänketidens längd, ochriksdagen följde utskottet.Våren 2000 avstyrkte utskottet ett likalydandemotionsyrkande. Utskottet anförde då i sitt avriksdagen godkända betänkande 1999/2000:LU16 attmotionärerna inte anfört någon omständighet somutgjorde skäl till att ompröva det ställningstagandesom gjorde om betänketidens längd.Lagutskottet gör nu sammabedömning, och utskottet avstyrker bifall tillmotion Sf228 yrkande 3.Överklagande av dom på äktenskapsskillnadBestämmelser om äktenskapsmål finns i 14 kap.äktenskapsbalken. Äktenskapsmål är bl.a. mål omäktenskapsskillnad. Av 3 § framgår att äktenskapsmåltas upp av tingsrätten i den ort där kvinnan ellermannen har sitt hemvist. Har ingen av dem hemvisthär i landet tas målet upp av tingsrätt.I 4 § föreskrivs att makarna gemensamt får ansöka omäktenskapsskillnad om båda vill haäktenskapsskillnad. I andra fall skall talan iäktenskapsmål väckas genom ansökan om stämning.Enligt 5 § får domstolen i mål omäktenskapsskillnad pröva frågor om underhållsbidrag,vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn,rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad tilldess bodelning sker och förbud att besöka varandra.Sedan talan om äktenskapsskillnad har väckts, skalldomstolen pröva om dom på äktenskapsskillnad kanmedddelas genast. Behövs betänketid, skall domstolenunderrätta parterna om att betänketid löper och gebesked om målets fortsatta handläggning. I 10 §föreskrivs att särskilt yrkande om dom påäktenskapsskillnad efter betänketid skallframställas muntligen inför domstolen ellerskriftligen. Har yrkande framställts av endast en avmakarna, skall domstolen bereda den andra makentillfälle att yttra sig över yrkandet. Genom dennabestämmelse får den andra maken tillfälle attframställa egna yrkanden i följdfrågor somaktualiseras av äktenskapsskillnaden.Enligt 49 kap. 1 § gäller som enallmän regel att en tingsrätts dom får överklagas.Motsvarande gäller enligt 54 kap. 1 §rättegångsbalken i fråga om överklagande av hovrättsdom. I 2 kap. 1 § föreskrivs att hovrätt är överrätti mål som får fullföljas från tingsrätt, och i 3kap. 1 § föreskrivs att är överrätti mål som får fullföljas från hovrätt. För attHögsta domstolen skall pröva hovrättens dom krävsenligt 54 kap. 9 § prövningstillstånd. Sådanttillstånd får meddelas om det är av vikt för ledningav rättstillämpningen att överklagandet prövas avHögsta domstolen.I motion L423 anför m.fl. (v) att deflesta skilsmässor fortlöper utan komplikationer. Inågra fall utnyttjar dock en av parterna rätten attöverklaga en dom på äktenskapsskillnad till attförhala och trakassera motparten. Exempel finns,anför motionärerna, där en gift kvinna efter fleraårs misshandel beslutar sig för att skiljas men därmannen genom att överklaga lyckats hindra attäktenskapsskillnad kommer till stånd. Så längeäktenskapet varar har mannen tillgång till makarnasbostad och kan fortsätta misshandeln. Motionärernaanför att det inte kan ha varit lagstiftarens meningatt rätten att överklaga skall användas på dettasätt. I motionen yrkas att skall begäraatt regeringen lägger fram förslag till ändring iäktenskapsbalken som innebär att dom om skilsmässainte skall kunna överklagas (yrkande 1).Enligt utskottets mening skulle det naturligtvisvara värdefullt om lagstiftaren kunde tillhandahållaett regelverk som innebär att sådana otillbörligaförfaranden som beskrivs i motionen, inte minst iäktenskapsmål, helt kunde förhindras. Utskottet kanemellertid inte ställa sig bakom den lösning somförordats i den aktuella motionen. I sammanhangetmåste nämligen beaktas att ett överklagandeförbud avnödvändighet måste gälla för båda parter och oavsettkön. Som redovisats ovan innehåller en dom påäktenskapsskillnad också beslut om annat änäktenskapsskillnad - exempelvis om underhållsbidrag,vårdnad om barn och barns boende. Ettöverklagandeförbud i enlighet med motionsyrkandetskulle innebära att exempelvis den av parterna somtillerkänts vårdnaden om makarnas barn inte skullekunna få ett befogat överklagande rörandeunderhållsbidragets storlek prövat av en högreinstans. Med hänsyn till sådana oönskadekonsekvenser av ett överklagandeförbud villutskottet inte förorda ett sådant förslag tilllagändringar som begärts i motionen.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L423 yrkande 1.Utländska medborgares rätt tilläktenskapsskillnadI 3 kap. 2 § lagen (1904 s.1) om vissainternationella rättsförhållanden rörande äktenskapoch förmyndarskap anges i vilka fall äktenskapsmålfår tas upp av svensk domstol. Sådana mål får tasupp av svensk domstol bl.a. om båda makarna ärsvenska medborgare (p. 1), om käranden är svenskmedborgare och har hemvist här i riket ellertidigare haft hemvist här sedan han eller hon fyllt18 år (p. 2), om käranden inte är svensk medborgaremen har hemvist här i riket (p.3) eller om svaranden har hemvist här i riket (p.4).I 3 kap. 4 § första stycket lag föreskrivssom huvudregel att talan om äktenskapsskillnad skallprövas enligt svensk lag. I andra stycket och tredjestycket finns dock undantag. Är båda makarnautländska medborgare och har inte någon av demhemvist här i riket , får inte motmakes bestridande dömas till äktenskapsskillnad omgrund till äktenskapets upplösning inte föreliggerenligt lagen i den stat där makarna eller någon avdem är medborgare. Enligt förarbetena räcker det,för att äktenskapsskillnad skall kunna beviljas, attgrund för äktenskapets upplösning föreligger enligtnågondera makes nationella lag (prop. Äri annat fall båda makarna utländska medborgare ochåberopar ena maken att grund för äktenskapetsupplösning saknas enligt lagen i det land där haneller hon är medborgare, får inte dömas tilläktenskapsskillnad, om det med hänsyn till sammamakes eller gemensamma barns intressen föreliggersärskilda skäl däremot.Dessa bestämmelser kritiseras av . (v) i motion L423. En kvinna som kommit tillSverige i ett arrangerat äktenskap och sommisshandlats kan, anför motionärerna, inte fåskilsmässa såvida det inte föreskrivs i hemlandetslagstiftning att misshandel är grund föräktenskapsskillnad. Att behålla regler som hindrarkvinnor från att söka skilsmässa på samma villkorsom kvinnor med svenskt medborgarskap är, enligtmotionärernas mening, diskriminering. Motionärernaanser därför att lagstiftningen måste förändras. Imotionen yrkas att skall begära attregeringen lägger fram förslag till ändring i 1904års lag som innebär att utländska män och kvinnorboende i ges samma ovillkorliga rätt tillskilsmässa som svenska medborgare (yrkande 2).Som redovisats i det tidigare avsnittet omåldersgränsen för äktenskap pågår inomJustitiedepartementet en översyn av de svenskareglerna som berör frågan om lägsta äktenskapsålderi förhållanden med internationell anknytning.Utskottet förutsätter att de frågeställningar somaktualiserats i den nu aktuella motionen övervägsinom ramen för detta arbete.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L423 yrkande 2.BodelningAllmänna bestämmelser om bodelning finns i 9 kap.äktenskapsbalken. Enligt 1 § skall, när ettäktenskap upplöses, makarnas egendom fördelas mellandem genom bodelning. Bodelning behövs inte ommakarna endast har enskild egendom och ingen av dembegär att få ta över bostad eller bohag från denandra maken. I 3 § föreskrivs att varje make ärskyldig att tills bodelning förrättas redovisa försin egendom och för sådan egendom som maken hafthand om men som tillhör den andra maken.