bet · GO01LU13 · 2001-02-13 00:00:00 — I motionen läggs fram ettantal förslag till åtgärder i syfte att förhindrabarnäktenskap och yrkas att tillkännagerför regeringen som sin mening vad i motionen anförtsom barnäktenskap.Utskottet har stor förståelse för den omtanke omunga kvinnor och flickor som ligger bakommotionsyrkandena. Enligt utskottets mening kan dennuvarande 15-årsgränsen lag ifrågasättas.Vidare kan diskuteras om bestämmelsen i 7 kap. 4 §innebär tillräckliga möjligheter att i enskilda fallogiltigförklara äktenskap som ingåtts utomlands avmycket unga personer. Utskottet är emellertid inteberett att inom ramen för förevarande ärende förordanågra formella tillkännagivanden rörandeåldersgränsen för äktenskap i internationellaförhållanden. Av regeringens skrivelse1999/2000:137, Barn - här och . Redogörelse förbarnpolitiken i med utgångspunkt i FN:skonvention om barnets rättigheter, framgår nämligenatt det inom pågår en översynav de svenska reglerna som berör frågan om lägstaäktenskapsålder i förhållanden med internationellanknytning och att resultatet av översynen kanväntas inom några år.Därutöver måste beaktas att det avIntegrationsverkets rapport oss tala om flickor(rapportserie 2000:6) framgåratt det är ett relativt litet antal flickor sombefinner sig i en utsatt situation till följd aväktenskap, graviditet eller andra familjeskäl.Problemet kan emellertid vara stort för dem som ärberörda, och i rapporten föreslås en rad åtgärder isyfte att underlätta situationen för dessa flickor.Rapporten bereds inomRegeringskansliet.Enligt utskottets mening bör resultatet av depågående arbetena inom avvaktasoch inte föregripas av några uttalanden frånriksdagens sida. Nämnas kan också att problemet medbarnäktenskap är uppmärksammat på nordisk nivå.Nordiska ministerrådet har publicerat en rapport,Arrangerte ekteskap og tvangsekteskap i Norden.Till saken hör också att förevarande problem inteär helt lätt att lösa lagstiftningsvägen. Sålundakan ifrågasättas det lämpliga i att förorda enlösning som innebär att alla äktenskap som ingåttsutomlands av en person med automatikskulle frånkännas rättsverkan i . Omexempelvis en 17-årig kvinna som är gift sedan någraår och har två barn skulle betraktas som en ogiftmor när hon med make och barn flyttar eller flyrtill skulle detta med största sannolikhetmedföra problem både för henne och barnen.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotionerna L432, L437 och L456.HindersprövningAv 2 kap. 3 § framgår att äktenskapinte får ingås mellan dem som är släkt med varandrai rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon.Halvsyskon får inte ingå äktenskap med varandra utantillstånd av regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer. Av 2 kap. 4 § framgår att densom är gift eller partner i ett registreratpartnerskap inte får ingå äktenskap.I 3 kap. 1 § föreskrivs att innanäktenskap ingås skall prövas om det finns någothinder mot äktenskapet. Denna prövning görs avskattemyndigheten i den region där kvinnan ellermannen är folkbokförda eller, om ingen av dem ärfolkbokförd här i landet, i det län där någon av demvistas. Hindersprövningen skall begäras av kvinnanoch mannen gemensamt hos valfri skattemyndigheteller försäkringskassa.Enligt 3 kap. 3 § skall kvinnan och mannen vidhindersprövningen skriftligen försäkra på heder ochsamvete att de inte är släkt med varandra i rättupp- och nedstigande led eller helsyskon. Har deinte tillstånd till äktenskap enligt 2 kap. 3 §skall deras försäkran också avse att de inte ärhalvsyskon. De som begär hindersprövning skallvidare på heder och samvete skriftligen uppge om detidigare har ingått äktenskap eller låtit registrerapartnerskap. Den som har ingått äktenskapeller låtit registrera partnerskap skall styrka attäktenskapet eller partnerskapet har blivit upplöst,om inte detta framgår av folkbokföringen eller avintyg från utländsk myndighet. att det inte föreligger någothinder mot äktenskapet skall myndigheten enligt 3kap. 4 § på begäran av kvinnan ochmannen utfärda intyg om detta.I motion L427 yrkar och (båda kd) att tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförts omatt hindersprövningens utformning bör ändras så atteventuella barn till någon av parterna finns angivnadäri. En sådan ordning skulle, enligt motionärernasmening, förhindra att eventuella faderskap kommeratt uppdagas först i samband med att någon avmakarna dör.Utskottet erinrar om att gällande bestämmelser omhindersprövning tillkommit i syfte att få till stånden kontroll av att bestämmelserna omäktenskapshinder inte överträds. Barn kan, enligtutskottets mening, aldrig ses som ettäktenskapshinder, och utskottet kan inte ställa sigbakom en sådan ändring av reglerna omhindersprövning som motionärerna begär.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L427.VigselBestämmelser om vigsel finns i 4 kap.äktenskapsbalken. I 1 § föreskrivs att äktenskapingås genom vigsel i närvaro av släktingar ellerandra vittnen. Enligt 2 § skall kvinnan och mannenvid vigseln vara närvarande. De skall varför sig på fråga av vigselförrättaren ge till kännaatt de samtycker till äktenskapet. Vigselförrättarenskall därefter förklara att de är makar.Behörig att vara vigselförrättare är, enligt 3 §präst i (p. 1), sådan präst ellerannan befattningshavare i ett annat trossamfund somhar förordnande enligt lagen (1993:305) om rätt attförrätta vigsel inom andra trossamfund än (p. 2), lagfaren domare i tingsrätt (p. 3)eller den som har förordnat tillvigselförrättare (p. Skiljandet av från staten har inteinneburit någon ändring i förevarande bestämmelser.Vigsel av präst i eller i annattrossamfund brukar benämnas kyrklig vigsel. Vigselav domare eller av förordnadvigselförrättare brukar benämnas borgerlig vigsel.Begreppen kyrklig vigsel respektive borgerlig vigselförekommer inte i lagtexten. Där används endast detgemensamma begreppet vigsel.Vigsel i borgerlig ordning började successivttillåtas för allt större grupper i samhället undersenare delen av för att slutligen 1908bli tillåten för alla svenska medborgare. Iförordningen (1987:1019) med närmare föreskrifter omvigsel som förrättas av domare eller särskiltförordnad vigselförrättare finns föreskrifter omvilka ord vigselförrättaren skall rikta till mannenoch kvinnan.De nuvarande sekelgamla reglerna om vigsel byggerpå principen om valfrihet och medför att vigsel kanske antingen vid en kyrklig cermoni eller genom s.k.borgerlig vigsel. När det gäller den kyrkligavigseln har även andratrossamfund än kunnat få tillståndatt förrätta vigsel. Den nuvarande ordningen innebärinte bara att medlem av skall kunnavälja mellan vigsel inom denna kyrka och borgerligvigsel, utan även att medlem av annat religiöstsamfund i princip skall ha motsvarande rätt attvälja.I motion L404 yrkar m.fl. (v) attriksdagen skall begära att regeringen lägger framförslag till ändring i så attbegreppet borgerlig vigsel ändras till civil(yrkande 1). Vidare yrkas att skall begäraatt regeringen lägger fram förslag till ändring iäktenskapsbalken så att endast den civilavigselceremonin blir den juridiskt bindande (yrkande3). I motionen anförs att den nuvarande ordningeninnebär att man kan gifta sig antingen i kyrkaneller borgerligt. genomfördesen radikal förändring av relationerna mellan statenoch . För att ytterligare anpassadenna förändring bör, enligt motionärernas mening,den juridiskt bindande vigseln föras ut ur och andra trossamfund. Civil vigsel skulleinnebära att ett par först måste låta registrerasitt äktenskap. Först när denna registrering ärgjord, blir äktenskapet juridiskt bindande. Föreeller efter registrering kan paret, om det vill, påsamma sätt som görs i och ha encermoni - religiös eller inte religiös - som desjälva bestämmer innehållet i. Med utgångspunkt iprincipen om statens neutralitet i religiösa frågormenar motionärerna att det är rimligt attäktenskapet sekulariseras på sätt som föreslås imotionen.Motionsyrkandena har varit föremål förremissbehandling. Remissyttranden har avgetts avJuridiska fakultetsnämnden vid ,vid ,och Kristna Råd.Också Judiska har beretts tillfälle attyttra sig. Något remissvar från rådet har emellertidinte inkommit.En sammanställning av remissvaren har tagits in sombilaga till betänkandet.Juridiska fakultetsnämnden vid universitetpekar beträffande yrkande 1 på att varken termenborgerlig eller termen civil förekommer iäktenskapsbalken och att det därför saknas underlagför en sådan ändring som motionärerna tänkt sig.Termen borgerlig vigsel används i dagligt tal föratt utmärka motsatsen till kyrklig vigsel. Ordetborgerlig, i betydelsen medborgerlig och intekyrklig, har gammal hävd i svenskt språkbruk.Fakultetsnämnden kan inte se något skäl till attriksdagen skulle söka påverka språkbruket. När detgäller yrkande 3 anför fakultetsnämnden att denreella frågan som yrkandet aktualiserar gäller ommöjligheten i äktenskapslagstiftningen till antingenborgerlig eller kyrklig vigsel bör bibehållas, ellerom vigselreglerna skall utformas på ett sätt somnödvändiggör dubbla förfaranden för dem som villgifta sig i kyrkan. Så länge vigselrätten står öppenför alla trossamfund, som uppfyller kraven för attfå förrätta vigsel, kan det nuvarande systemet,enligt fakultetsnämndens uppfattning, inte gärnaanses strida mot den av motionärerna åberopadeprincipen om statens neutralitet i religiösa frågor.Tvärtom bidrar det nuvarande systemet, anförfakultetsnämnden, till att både de enskildamänniskornas önskan om kyrklig vigsel respekterassom godtagbar enligt lag och att olika trossamfundges samma möjlighet. Valfrihet och religionsfrihettalar snarare, anför fakultetsnämnden, för än emotden gällande ordningen. Därtill kommer den praktiskafördelen för par som vill gifta sig kyrkligt att ettgiltigt äktenskap kan komma till stånd genom en endavigsel. Vidare anför fakultetsnämnden attmajoriteten av alla äktenskap ingås genom kyrkligvigsel varför införande av obligatorisktciviläktenskap inte kan antas ha stöd av enfolkmajoritet. I sammanhanget noterarfakultetsnämnden att ingående av äktenskap genomantingen kyrklig vigsel eller borgerlig vigsel förnärvarande är möjligt enligt äktenskapslagarna ialla de fem nordiska länderna. En ändring härvidlagskulle inte bara kunna orsaka överraskningar förenskilda människor som flyttar mellan ochett annat av dessa länder. En lagändring i Sverigeskulle dessutom avvika från eventuella önskemål omstörre och inte mindre harmonisering aväktenskapslagstiftningen i de nordiska länderna. Dennordiska enhetligheten är enligt fakultetsnämndenviktigare än den av motionärerna gjorda jämförelsenmed och Tyskland.Teologiska fakultetsrådet vid Lunds universitettillstyrker att ordet "borgerlig" ändras till"civil" (yrkande 1). När det gäller yrkande 2instämmer fakultetsrådet principiellt i förslagetatt "endast den civila vigselceremonin blir denjuridiskt bindande". Rådet anför att historiskafaktorer har lett till att kyrkor och religiösasamfund har vigselrätt i , men då skillnadenmellan den sekulära äktenskapsrätten och de olikareligiöst grundade äktenskapssynerna alltmervidgats, framstår en sådan ordning som mindrelämplig. I stället för att tala om juridisktbindande vigselceremoni vill fakultetsrådet tala omoch förorda en registrering med rättsverkan. Ensådan registrering vid folkbokföringsmyndighet medåtföljande rättsverkan kan, enligt fakultetsrådetsmening, ske förflutit efterhindersprövning. Den religiösa eller profanaceremoni som eventuellt sker därefter anordnas ienlighet med respektive samfunds ordning. Det ärinte, påpekar fakultetsrådet, en ceremoni somkontrahenterna själva bestämmer innehållet i. Detreligiöst grundade äktenskapet är inte heller enangelägenhet enbart för paret. Det är, anförfakultetsrådet, även en angelägenhet för detreligiösa samfund i vilket ceremonin sker.Fakultetsrådet förutsätter att konsekvenserna av enså genomgripande nyordning som motionen innebär blirföremål för ytterligare utredning.Islamska instämmer i förslaget att"civil vigsel" bör ersätta s.k. borgerlig vigsel.Rådet anser dock att den religiösa vigseln skallfinnas kvar. 400 000 muslimer anser att denreligiösa vigseln är den som är juridiskt bindandeoch absolut måste finnas kvar för att deras vigslarskall godkännas i den muslimska världen. Mångamuslimska länder godkänner inte heller civilavigslar. vill således behållanuvarande ordning som ger olika folkgrupper frittval att gifta sig antingen i kyrkan, moskén ellercivilt. I remissvaret anförs vidare att ärett mångkulturellt och religiöst samhälle och borde ta hänsyn till invandrare med olikakulturer och trosövertygelser.Sveriges Kristna Råd, som består av 25medlemskyrkor och tre observatörer, är en gemenskapav praktiskt taget samtliga kristna kyrkor iSverige. Rådet anför att av traditionsvarar för merparten av de vigslar som genomförs iSverige, numera . Under senare hälften av1990-talet har också de flesta av rådets övrigamedlemskyrkor fått vigselrätt. Många svenskamedlemskyrkor har sina rötter i andra länder ochkulturer, där endast den civila vigseln är juridisktbindande, och kyrkornas roll är att ansvara för enkyrklig vigsel som har karaktär av sakramentalhandling eller välsignelseakt. Bland medlemskyrkornafinns således, anför rådet vidare, vitt skildatraditioner och uppfattningar i frågan. Rådet hardärför beslutat att inleda ett fördjupat arbete medfrågan om kyrkorna och vigselrätten med syfte attbelysa den ekumeniskt ur såväl teologiska, etiska,själavårdsmässiga, juridiska, politiska sominternationella perspektiv. Med dennalägesbeskrivning vill Kristna Råd i sittremissvar tydliggöra att de frågor som väckts imotionen är intressanta och viktiga att bearbeta menatt medlemskyrkorna i rådet inte ännu har underlagför några gemensamma ställningstaganden i deprincipfrågor som akualiserats.Utskottet erinrar om att yrkanden med innebörd attfrånkänna den kyrkliga vigseln rättslig betydelsehar avslagits av vid ett flertaltillfällen tidigare. har därvid bl.a.hänvisat till att lagstiftningen om äktenskapetsingående bygger på den grundläggande principen omvalfrihet mellan kyrklig och borgerlig vigsel ochatt ett obligatoriskt civiläktenskap skulle tvingamånga människor att genomgå två vigselceremonier.När utskottet avstyrkte ett liknande yrkande våren1999 i sitt av godkända betänkande1998/1999:LU18 påminde utskottet om riksdagenstidigare ställningstaganden i saken och kunde försin del inte heller se det ändamålsenliga i den avmotionärerna föreslagna ordningen. För ettbibehållande av gällande ordning talade även, enligtutskottet, att den torde vara väl förankrad hosallmänheten.Våren 2000, när utskottet på nytt behandlademotsvarande motionsspörsmål i betänkande1999/2000:LU16, hade det enligt utskottetsuppfattning inte framkommit skäl att frångå tidigareställningstaganden från sida i fråga omden kyrkliga vigselns rättsliga giltighet. Därutövernoterade utskottet att begreppen borgerligrespektive kyrklig vigsel ersatts med detgemensamma begreppet vigsel i samband medäktenskapsbalkens ikraftträdande. Att i lagtexteninföra begreppet civiläktenskap respektive civilvigsel borde enligt utskottets mening inte komma ifråga.Enligt utskottets uppfattning har det i förevarandeärende inte framkommit skäl att frångå tidigareställningstaganden, och utskottet avstyrker därförbifall till motion L404 yrkandena 1 och 3.Partnerskapsförrättare inom trossamfundI 1 kap. 8 § lagen (1994:1117) om registreratpartnerskap föreskrivs att lagfaren domare itingsrätt eller den som har förordnatär behörig att vara registreringsförrättare. Avbestämmelserna i 1 kap. framgår vidare attregistreringen skall ske i närvaro av vittnen. Vidregistreringen skall båda parter varanärvarande. De skall var för sig på fråga avregistreringsförrättaren ge till känna att desamtycker till registreringen.Registreringsförrättaren skall därefter förklara attde är registrerade partner. Förfarandet vidregistreringen av partnerskap motsvarar vad somgäller för förfarandet vid borgerlig vigsel.Närmare föreskrifter om förrättningen finns iförordningen (1994:1341) om registrerat partnerskap.Av denna framgår att registrering av partnerskap somskall förrättas av domare i tingsrätt förrättas avlagmannen eller någon annan domare som lagmannenutser. För särskilt förordnaderegistreringsförrättare bestämmer länsstyrelsentjänstgöringstiden.Av lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigselinom andra trossamfund än framgår attannat trossamfund än kan gestillstånd att förrätta vigsel, om samfundetsverksamhet är varaktig och samfundet har en sådanorganisation att det på goda grunder kan antas attäktenskapsbalkens bestämmelser om vigsel och därmedsammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Frågorom tillstånd prövas av Kammarkollegiet efter ansökanav samfundet. Har tillstånd givits får vigsel inomsamfundet förrättas av den som kollegiet förordnat.Ett sådant förordnande får ges till en präst ellernågon annan befattningshavare inom samfundet. Innanen person förordnas till vigselförrättare skallKammarkollegiet pröva att han eller hon har dekunskaper som behövs för uppdraget. Kollegiet fåruppdra åt trossamfundet att utföra denna prövning.I motion L444 begär () etttillkännagivande som går ut på att lagstiftningenskall ändras så att de präster inom andratrossamfund än som förrättarpartnerskap skall kunna förordnas sompartnerskapsförrättare på samma sätt som prästerinom dessa trossamfund kan förordnas somvigselförrättare (yrkande 2). Den omständigheten attandra trossamfund måste ansöka hos föratt få tillstånd att förrätta registreratpartnerskap försvårar, enligt motionärens mening,för homosexuella par att ingå partnerskap.Ett motsvarande yrkande framställs i motion L454 avSiw m.fl. (s) (yrkande 2). Motionärernaanför att samtliga trossamfund, inklusive , med nuvarande lagstiftning förhindras attförrätta partnerskap.I motion Ju724 anför m.fl. (v, s,c, fp, mp) att lagstiftningen bör ändras så atttrossamfund får möjlighet att registrerapartnerskap. I motionen yrkas att skalltillkännage för regeringen som sin mening vad imotionen anförts om lagändringar för att möjliggöraatt trossamfund kan få rätt att förrätta partnerskap(yrkande 9).Utskottet kan för sin del inte finna skäl attförorda några initiativ från sida medanledning av de nu aktuella motionerna. Eftersomreglerna om registrering av partnerskap motsvararvad som gäller för förfarandet för borgerlig vigselbör också reglerna om förordnande avvigselförrättare och partnerskapsförrättare varadesamma. Därtill kommer att det inte finns någralagliga hinder mot att exempelvis en präst inom ettvisst trossamfund förordnas somregistreringsförrättare.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotionerna L444 yrkande 2, L454 yrkande 2 och Ju724yrkande 9.Förordnande av partnerskapsförrättare ochvigselförrättareI motion L454 yrkar m.fl. (s) attriksdagen skall tillkännage för regeringen som sinmening att länsstyrelsernas förordnande omäktenskapsförrättare och partnerskapsförrättare börgöras till ett och samma uppdrag (yrkande 3). Imotionen anförs att partnerskapsförrättare saknas ivissa kommuner. Enligt motionärernas mening är detviktigt att det finns partnerskapsförrättare i helalandet så att servicen till homosexuella inte skallvara beroende av var de bor.Ett liknande yrkande framställs av . (mp) i motion L407. I motionen yrkas attriksdagen skall tillkännage för regeringen som sinmening vad i motionen anförts om att regeringen böråterkomma med ett lagförslag där uppdraget somäktenskaps- och partnerskapsförrättare utgör ettförordnande (yrkande 2). Vidare framställs ettyrkande om tillkännagivande från tillregeringen med innebörd att partnerskapsförrättareskall finnas i alla kommuner (yrkande 3).I motion L459 anför m.fl. (fp) attendast av landets förordnadevigselförrättare har behörighet att förrättaregistrering av partnerskap. Motionärerna anser attde som åtar sig uppdrag som vigselförrättare ocksåskall vara beredda att åta sig uppdrag sompartnerskapsförrättare. Lagstiftningen bör, enligtmotionärernas mening, ändras på denna punkt. Imotionen yrkas att skall tillkännage förregeringen som sin mening vad i motionen anförts omsammanförande av uppdragen som förrättare avborgerlig vigsel och förrättare avpartnerskapsregistreringar till ett samlat uppdrag(yrkande 2).Utskottet vill först erinra om att utskottet redanvid partnerskapslagens tillkomst i sitt av riksdagengodkända betänkande 1993/94:LU28 uttalat attingenting hindrar att länsstyrelserna ger en ochsamma person behörighet att vara såvälvigselförrättare som registreringsförrättare.Våren 2000 behandlade utskottet motionsyrkanden medsamma innehåll som de nu aktuella. Utskottetkonstaterade då att man inom inovember påbörjat ett arbete med syfte att fåen bild över tillgången till registreringsförrättarerunt om i landet. Inom ramen för detta arbete hadegjorts en enkätundersökning bland landets samtligalänsstyrelser med frågor rörande tillgången påregistreringsförrättare i respektive län och vilkaåtgärder länsstyrelserna avsåg att vidta om behovetinte var tillgodosett. Resultatet av undersökningenvisade att det då alltjämt i vissa kommuner saknadesav förordnade partnerskapsförrättare.Med anledning härav underströk utskottet vikten avatt det finns tillgång till registreringsförrättarei hela landet. En sådan ordning skulle kunnaåstadkommas, anförde utskottet, genom attvigselförrättare och partnerskapsförrättare görstill gemensamt uppdrag. Det fick ankomma påregeringen att verka för detta, och regeringen bordei lämpligt sammanhang återkomma till meden redovisning av vilka åtgärder som vidtagits ochvilka resultat som uppnåtts.Vad utskottet sålunda anförde i betänkande1999/2000:LU22 med anledning av de då aktuellamotionerna gav som sin mening regeringentill känna (rskr. 218).När nu utskottet åter har att behandlamotionsyrkanden med krav på att vigselförrättare ochpartnerskapsförrättare skall göras till ettgemensamt uppdrag konstaterar utskottet attregeringen, med anledning av riksdagenstillkännagivande , i regleringsbreven förlänsstyrelserna för innevarande budgetår gettlänsstyrelserna i uppdrag att undersöka tillgångenpå partnerskapsförrättare i respektive län och attvid behov på lämpligt sätt verka för attvigselförrättare och partnerskapsförrättare görstill ett gemensamt uppdrag. Länsstyrelserna skalltill regeringen (), senast den1 , redogöra för andelen kommuner därpartnerskapsförrättare finns, samt redogöra för deåtgärder som har vidtagits med anledning avuppdraget. Redogörelsen skall även innehålla deaktiviteter som i övrigt har gjorts för att främjatillgången till partnerskapsförrättare i kommunerna,samt en redovisning av hur tillgången förändrats.Utskottet ser med tillfredsställelse på de åtgärderregeringen nu vidtagit, men förutsätter alltjämt attregeringen i lämpligt sammanhang återkommer tillriksdagen och redovisar vilka resultat som uppnåtts.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotionerna L407 yrkandena 2 och 3, L454 yrkande 3samt L459 yrkande 2.Anknytningskraven i lagen om registreratpartnerskapRätten till registrering av partnerskap är beroendeav parternas anknytning till . I 1 kap. 2 §lagen (1994:1117) om registrerat partnerskapföreskrivs att registrering får ske om en avparterna har hemvist här i landet sedan minst två åreller en av parterna är svensk medborgare medhemvist här i landet. Med svensk medborgarejämställs medborgare i , ,och . Nuvarande bestämmelserinfördes (prop. 1999/2000, bet.LU22).I 1 kap. 1 § lagen (1904:26 s. 1) om vissainternationella rättsförhållanden rörande äktenskapföreskrivs som huvudregel att om någon vill ingåäktenskap inför svensk myndighet prövas hans rättdärtill enligt lagen i den stat där han ärmedborgare.I motion L454 yrkar m.fl. (s) attriksdagen skall tillkännage för regeringen vad imotionen anförts om att anknytningsvillkoren i lagenom registrerat partnerskap bör avskaffas (yrkande1).