yttr · GN05AU2y · 2000-01-01 00:00:00 — Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen 1999/2000 AU2y Till utrikesutskottet har berett bl.a. arbetsmarknadsutskottet tillfälle att yttra sig över regeringens skrivelse 1999/2000:60 om EU - Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen , över de motioner som väckts med anledning av skrivelsen och över 25 motioner väckta under den allmänna motionstiden , i de delar de berör respektive utskotts beredningsområde. Utskottet yttrar sig i det följande över valda delar av avsnitt 6 Tillväxt och sysselsättning och avsnitt 12 Fri rörlighet för personer samt arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor. Därutöver tas det upp två frågor om prioriteringar inför det svenska ordförandeskapet i EU . Utskottet yttrar sig härvid över motionerna 1999/2000:U12 yrkande 2, 1999/2000:U503 yrkande 6, 1999/2000:U505 yrkande 13 och 1999/2000:U512 yrkande 2 delvis. I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande har sysselsättningssamarbetet stärkts ytterligare. I enlighet med fördragets bestämmelser skall varje medlemsstat till rådet och kommissionen överlämna en årsrapport om de viktigaste åtgärder som vidtagits för att genomföra sysselsättningspolitiken mot bakgrund av de gemensamma sysselsättningsriktlinjerna. I skrivelsen redovisas vidare den gemensamma rapporten om sysselsättning samt rådets rekommendationer till medlemsstaterna. Vidare redovisas resultaten av Europeiska rådets möten i och samt att det har inrättats en sysselsättningskommitté. Slutligen anges att sysselsättningsriktlinjerna för innebär att de fyra huvudområdena och de tre övergripande målen för sysselsättningspolitiken ligger fast och att det endast skett smärre justeringar av riktlinjer. Bland annat har vikten av utbildning inom IT-kunskap lyfts fram. anser i motion U12 att regeringen inte lever upp till sina egna mål som har satts upp i den svenska handlingsplanen för sysselsättning. Bland annat är de skattesänkningar som regeringen har föreslagit långt ifrån tillräckliga. Med hänsyn till den kritik som Europeiska kommissionen framfört om den alltför långsamma takten i översynen av skatte- och bidragssystemen måste påskynda förändringsarbetet inom dessa områden. Regeringen bör därför komma med förslag till en ny och effektivare sysselsättningspolitik (yrkande 2). I motion U503 yrkande 6 anför att EU bör verka för en union för företagande och arbete. Denna målsättning uppnås bäst genom en fortsatt fördjupning av den inre marknaden och genom en avreglering av nationella hinder och monopol. Genom sådana åtgärder kan hindren för företagande undanröjas, vilket också är det bästa medlet mot arbetslöshet som kan tillgripas på unionsnivå. Nästan alla övriga frågor som styr tillgången på arbete och möjligheterna till företagande är inte föremål för unionens beslutanderätt utan ligger på nationell nivå. Ansvaret för att reformera arbetsmarknaden och bringa ned det höga skattetrycket på arbete och företagande ligger därför hos den enskilda medlemsstaten. anför i motion U505 yrkande 13 att regeringen skall verka för sänkt skatt på arbete och en avreglering av den europeiska arbetsmarknaden som sysselsättningsfrämjande åtgärder. har uppmanat att sänka skatterna för hushåll och företag. De riktlinjer som kommissionen presenterade , och som har ställt sig bakom, gick bl.a. ut på sänkt moms på arbeten inom tjänstesektorn, sänkta arbetsgivaravgifter samt enklare regler för småföretag och reformerade strukturer på arbetsmarknaden. Den låga sysselsättningen och den höga arbetslösheten är, som utskottet har konstaterat, ett av de största problemen både för och för övriga medlemsstater i EU. har också alltsedan medlemskapet i EU arbetat för att kampen mot arbetslösheten borde ges en lika stor tyngd i det europeiska samarbetet som t.ex. ambitionerna på det monetära området. Utskottet ser därför med tillfredsställelse att det genom ikraftträdandet av Amsterdamfördraget har tagits ett stort och betydelsefullt steg mot detta mål i och med att kampen mot arbetslösheten har fått större vikt i unionsarbetet. Härigenom har det skapats bättre förutsättningar för att medlemsstaterna gemensamt skall kunna bekämpa arbetslösheten. Det nya samarbetet kring sysselsättningspolitiken har sin grund i erfarenheterna från det övervaknings- och rapporteringsförfarande som tidigare använts vid övervakningen av den ekonomiska politiken och bygger på gemensamma riktlinjer för sysselsättningen som antas av rådet, nationella handlingsplaner som respektive land upprättar , en årlig gemensam rapport från kommissionen och rådet samt en möjlighet för rådet att avge rekommendationer till enskilda medlemsstater. Härutöver sker också ett utbyte av goda erfarenheter mellan medlemsstaterna. Utskottet ser, liksom regeringen, positivt på de effekter för sysselsättningen och tillväxten som det utökade samarbetet kring sysselsättningspolitiken kan komma att få, men vill understryka att sysselsättningspolitiken, trots det fördjupade samarbetet kring sysselsättningsfrågorna på unionsnivå, alltjämt i första hand är en angelägenhet på nationell nivå. I och med Amsterdamfördraget skall medlemsstaterna utforma sin sysselsättningspolitik så att den stämmer överens med de allmänna riktlinjerna för medlemsstatens och gemenskapens ekonomiska politik. Utgångspunkten för sysselsättningspolitiken är därför, liksom för den övriga ekonomiska politiken, att de offentliga finanserna är sunda och att det går att hålla priserna på en stabil nivå. För att tillväxt och sysselsättning skall kunna ligga på en hög nivå krävs därutöver en makroekonomisk stabilitet. Den makroekonomiska politiken måste därför vägas mot och kombineras med åtgärder för att få arbetsmarknaden att fungera bättre, göra varu- och tjänstemarknaderna mer effektiva samt göra kapitalmarknaden både effektivare och mer tillgänglig för de företag som behöver riskkapital. För att få en mer anställbar arbetskraft måste särskild vikt läggas vid insatser för bättre utbildning och högre kompetens hos arbetstagarna. slog regeringen som ett mål fast att den öppna arbetslösheten i skulle uppgå till högst . Regeringens bedömning, som utskottet ansluter sig till, är att målet nu ligger inom räckhåll. kompletterades arbetslöshetsmålet med ytterligare ett mål, nämligen att skall av befolkningen vara reguljärt sysselsatt. Härefter är målsättningen "full sysselsättning". Ökad sysselsättning leder också till ökad social trygghet. Grunden för den svenska arbetsmarknadspolitiken, och hela välfärdspolitiken, har därför varit den s.k. arbetslinjen. Arbetslinjen innebär att aktiva åtgärder för att få tillbaka individen i arbete skall prioriteras inom alla politik-områden framför passiva kontantstöd. Till exempel har inom socialförsäkringsområdet arbetslösa bidragstagare stått till arbetsmarknadens förfogande, och i sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna har rehabilitering betonats. Att individen får arbete innebär, förutom minskat bidragsberoende och minskade utgifter för staten, att denne får tillgång till resurser som ger bättre möjligheter att kontrollera och styra sitt eget liv. En väl fungerande arbetsmarknad som samverkar med en verkningsfull arbetsmarknadspolitik är dessutom grundläggande förutsättningar för en framgångsrik välfärdspolitik. har arbetslinjen utvecklats till en arbets- och kompetenslinje, som innebär att om en arbetslös inte kan få arbete skall denne erbjudas en lämplig utbildning eller en praktikplats, som kan leda till anställning om det är lämpligt eller ekonomiskt möjligt, framför ett passivt utbetalande av kontantstöd. Att upprätthålla arbetslinjen är också viktigt för att motverka att arbetslös-hetsersättningen används som en del i förtida pensionering av arbetskraften. Inom EU har arbetslinjen och ett mål om full sysselsättning inte tidigare omfattats av all medlemsstater. Utskottet ser därför mycket positivt på att samtliga medlemsstater vid rådsmötet i enats om en strategi för att återskapa förutsättningarna för full sysselsättning och för en stärkt social sammanhållning. Vid det nämnda mötet formulerade medlemsstaterna också ett nytt strategiskt mål för unionen under det kommande decenniet; att unionen skall bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiskt kunskapsbaserade ekonomi med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. För att uppnå den angivna målsättningen presenterade rådet en strategi som har till syfte att: förbereda övergången till en ekonomi och ett samhälle som baserar sig på kunskaper genom en politik som gynnar informationssamhället och forskning och utveckling, genom att driva på den strukturella reformen för konkurrenskraft och innovation samt genom att fullborda den inre marknaden, modernisera och stärka den europeiska sociala modellen, genom att investera i människor och bekämpa social utslagning samt vidmakthålla de sunda ekonomiska utsikterna och den gynnsamma tillväxtprognosen genom att genomföra lämpliga makroekonomiska åtgärder. Det av rådet angivna målet liksom tillvägagångssättet för att uppnå det står väl i överensstämmelse med den strategi som presenterade i den handlingsplan för sysselsättning som överlämnades till kommissionen och rådet , där det framhölls att den sysselsättningspolitik som leder till de bästa resultaten är den som stimulerar tillväxt och sysselsättning samt motverkar arbetslöshet. Utskottet ansluter sig vidare till vad regeringen i handlingsplanen anför om att det är nödvändigt att ta till vara de betydande resurser som kan mobiliseras i ett samhälle där ingen ställs utanför arbetslivet. Därvid bör särskilt fästas vikt vid att främja jämställdhet mellan kvinnor och män inom hela arbetslivet. För att möjliggöra en god ekonomisk tillväxt och en ökad sysselsättning krävs därför att man fullt ut tar till vara de möjligheter som ett utnyttjande av både mäns och kvinnors resurser i arbetsliv, familjeliv och samhälle innebär. har sysselsättningen, som en följd av den mycket goda tillväxten i svensk ekonomi, ökat i . Utskottet ser detta som mycket positivt. De delar av ekonomin som har stått för en stor del av denna tillväxt är de som är relaterade till den nya informationstekniken. Trots att både antalet arbetslösa och efterfrågan på arbetskraft alltjämt är stor inom flera branscher, har det börjat att uppstå problem med att hitta arbetssökande som har den kompetens som krävs för de lediga arbetena. Till exempel framgår av den s.k. småföretagarbarometern, som presenterades av , att det är en mycket god utveckling för småföretagen, men att en stor del av dem ser risker med att brist på kompetent arbetskraft kan komma att minska ökningen både av tillväxt och sysselsättning. Att förhindra att brist på kompetent arbetskraft uppstår som begränsar, eller i värsta fall helt förhindrar, möjligheterna till tillväxt är därför en av de viktigaste uppgifterna för arbetsmarknadspolitiken. Detta uppnås bäst genom att utbildnings- och kompetensnivån kan höjas hos arbetskraften samt genom en bättre matchning av arbetssökande till de olika arbetena. matchningen skall bli effektiv måste arbetskraften göras mer rörlig såväl yrkesmässigt som geografiskt. Utskottet anser därför att det är positivt att regeringen har presenterat ett förslag till förnyad arbetsmarknadspolitik - proposition 1999/2000:98 Förnyad arbetsmarknadspolitik för delaktighet och tillväxt - där det är en uttalad ambition att öka sysselsättningen. Propositionen kommer att behandlas av utskottet. Inte bara arbetslösa får del av de insatser som görs för att höja kompetensen hos arbetskraften. Även de som redan har anställning kommer att inom ramen för Europeiska socialfondens mål 1 och mål 3 kunna ta del av en satsning på kompetensutveckling av redan anställda. Syftet med satsningen är att uppnå en allmänt högre kunskapsnivå i arbetskraften, vilket bl.a. kan verka förebyggande av förtida pensionering, att öka individens valfrihet samt att underlätta omställningar genom en högre yrkesmässig rörlighet. Vid sidan av de åtgärder som är direkt relaterade till arbetsmarknadspolitiken vill utskottet framhålla vikten av det som sker inom skol- och utbildningsväsendet och som bidrar till att göra det livslånga lärandet till en realistisk målsättning. Ett mycket positivt exempel härpå är försöket med det s.k. som sedan det infördes har varit mycket framgångsrikt. Utredningen har också mot bakgrund därav i sitt slutbetänkande, Kunskapsbygget det livslånga lärandet (SOU 2000:28), föreslagit att skall permanentas. ekonomiska vårproposition har regeringen föreslagit en förlängning av . Som anförts ovan spelar den nya informationstekniken en allt större roll för tillväxten och utvecklingen av samhället. En av de viktigaste uppgifterna blir därför att kunna ta till vara den potential som den nya tekniken ger. Förutom ökad utbildning och kompetens inom området krävs därför att det även finns en väl utbyggd infrastruktur som gör tekniken tillgänglig för så många som möjligt. Behovet är tudelat. För det första krävs en god infrastruktur för att det skall bli möjligt att driva företag på så många orter som möjligt i landet. För det andra kommer alltfler tjänster som företagen producerar att tillhandahållas med hjälp av informationsteknik. En väl utbyggd infrastruktur är därför nödvändig för att kunderna skall kunna ta del av dessa produkter. Det är därför bra att regeringen tagit initiativet till en snabb utveckling inom området genom de förslag som presenteras i proposition 1999/2000:86, Ett informationssamhälle för alla. För att tillväxten skall kunna fortsätta att öka krävs förutom insatser för sysselsättningen i form av satsningar för höjd kunskap och kompetens hos arbetskraften att åtgärder vidtas parallellt för att öka effektiviteten inom varu-, tjänste- och kapitalmarknaderna. En fördjupning av den inre marknaden som innebär bättre rörlighet för varor och tjänster, liksom för arbetskraft, har en stor betydelse för alla företags tillväxtmöjligheter och därmed också för sysselsättningen. Genom bättre tillgång på riskkapital ges framför allt mindre och medelstora företag bättre möjligheter att växa. En mer effektiv inre marknad innebär att konkurrensen mellan olika företag ökar. Ökad konkurrens leder till bättre effektivitet och lägre priser, vilket i sin tur håller ner inflationen. och anför i var sin motion bl.a. att , som en följd av de uttalanden som görs i de sysselsättningsriktlinjer som rådet utfärdat och som regeringen i den svenska handlingsplanen för sysselsättning har ställt sig bakom, borde driva en mer aktiv politik för en sänkning av skatten på arbete för att därigenom skapa fler arbetstillfällen. Utskottet noterar till att börja med att regeringen själv har betonat att skattepolitiken bör spela en aktiv roll i arbetet för en högre sysselsättning och tillväxt. Utskottet behandlade ett liknande yrkande i sitt yttrande över regeringens skrivelse rörande verksamheten i EU 1998 (1998/99:AU1y, skr. 1998/99:60). I nämnda yttrande redovisade utskottet bl.a. en rad åtgärder som hade vidtagits för att öka sysselsättningen och minska arbetslösheten. Utskottet vill därutöver framhålla att en lika viktig fråga som skatterna är att se över de olika bidrags- och avgiftssystemen. Vid bedömningen av vilka åtgärder som bör vidtas för att öka utbytet av arbete för arbetstagare med de lägsta lönerna är det inte enbart skatterna som spelar roll utan samma och ibland bättre effekter kan uppnås genom förändringar i bidrags- och avgiftssystemen som innebär olika tröskel- och/eller marginaleffekter. Ett exempel på en sådan åtgärd är det förslag om införande av maxtaxa inom förskoleverksamhet och barnomsorg som regeringen har aviserat . Frågor rörande förhållningssätt till unionens sysselsättningsriktlinjer och rådets rekommendationer liksom frågor kring företagande behandlades också av utskottet budgetbetänkande (1999/2000:AU1). Där konstaterade utskottet att regeringens sysselsättningspolitik låg väl i linje med förslag om sysselsättningsriktlinjer samt att ett flertal åtgärder, däribland skattesänkningar, hade vidtagits för att förbättra villkoren för företagande. Mot bakgrund av det anförda förordar utskottet sammanfattningsvis att motionerna 1999/2000:U12 yrkande 2, 1999/2000:U503 yrkande 6 och 1999/2000:U505 yrkande 13 bör avstyrkas. Arbetsrätt och jämställdhetsfrågor m.m. I skrivelsen lämnas en redogörelse för olika ärenden som behandlats inom unionen rörande fri rörlighet för personer samt arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor. Bland annat redovisas olika direktiv och förslag till direktiv rörande arbetsmiljö och arbetslivsfrågor samt arbetsrätt. Det ges också en beskrivning av frågor om jämställdhet mellan kvinnor och män samt lämnas en kort redogörelse från det informella ministermötet i samt ministerrådskonferenserna i och . Några motioner har inte väckts i denna del i ärendet. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla vikten av att på ett aktivt sätt arbetar för att det inom unionen skall tas fram gemensamma regler bl.a. på arbetsmiljöområdet. Förutom att en sådan reglering verkar för att ge skydd åt enskilda individer och förhindrar att de slås ut från arbetsmarknaden har den stor betydelse för att den inre marknaden skall kunna fördjupas och fungera på ett tillfredsställande sätt. Brister i arbetsmiljö m.m. får inte bli ett medel som används för att uppnå konkurrensfördelar. Med hänsyn till de demografiska förändringar av befolkningen som kommer att leda till att en allt mindre del av befolkningen tillhör arbetskraften blir det dessutom allt viktigare att inte arbetsmiljön är sådan att den leder till att individer tvingas bort från arbetslivet . På jämställdhetsområdet ser utskottet mycket positivt på att jämställdhetsfrågorna, i och med ikraftträdandet av Amsterdamfördraget, har fått en väsentligt starkare ställning inom unionen. Detta har arbetat aktivt för . Enligt fördraget är jämställdhet mellan kvinnor och män numera ett av de grundläggande målen för unionens verksamhet. Det är också positivt att s.k. mainstreaming skall tillämpas i all verksamhet som unionen bedriver. Utskottet välkomnar också att positiv särbehandling uttryckligen har blivit tillåten i EG-rätten som ett medel för att uppnå jämställdhet på arbetsmarknaden. Utskottet har i ett betänkande behandlat en rad frågor rörande jämställdhet (bet. 1999/2000:AU6, skr. 1999/2000:24). I betänkandet, som behandlar utvecklingen i inom jämställdhetsområdet , konstateras att är ett av de länder - om inte det land - som har kommit längst på jämställdhetsområdet inom Europeiska unionen. Utskottet konstaterar trots detta att det finns mycket kvar att göra för att jämställdhet skall bli verklighet. Kvinnornas ställning måste stärkas på alla områden. Inom arbetslivet rör frågorna främst diskriminering vid anställning, befordran, lön m.m. Utskottet vill därför framhålla vikten av att dessa frågor inte drivs aktivt endast i svensk inrikespolitik utan även på unionsnivå. tillkallade regeringen , dåvarande ordföranden vid Arbetsdomstolen, som särskild utredare för att göra en översyn av vissa delar av jämställdhetslagen. Uppdraget var i första hand att göra en översyn av om jämställdhetslagen stod i överensstämmelse med EG-rätten. presenterade Hans Stark sitt betänkande - En översyn av jämställdhetslagen (SOU 1999:91) - där han bl.a. föreslog följande. För att nå överensstämmelse med EG-rätten bör jämställdhetslagens förbud mot diskriminering vid anställning även omfatta situationer då arbetsgivaren inte fattar något anställningsbeslut. Bevisreglerna i jämställdhetslagens 16, 19 och 20 §§ bör ändras på så sätt att presumtionsreglerna vid anställning, befordran, utbildning, arbetsledning, uppsägning, omplacering, permittering och avskedande formuleras som en enhetlig bevisbörderegel i överensstämmelse med EG:s bevisbördedirektiv. Regeln om att ideellt skadestånd skall delas mellan dem som har diskriminerats bör ändras så att var och en av de diskriminerade erhåller ett skadestånd som bestäms med hänsyn till den kränkning den per sonen har blivit utsatt för. Det föreslås inga ändringar avseende det ekonomiska skadeståndet. Regeringen har aviserat ett förslag till . tar i motion U512 upp frågor som partiet anser bör prioriteras som är ordförandeland. Bland annat bör verka för att EU dels bidrar till kampen mot arbetslöshet genom att komplettera medlemsstaternas insatser, dels stärker samarbetet på jämställdhetsområdet (yrkande 2 delvis). Frågor som rör jämställdhet och sysselsättning är två frågor som från svenskt håll har haft mycket hög prioritet alltsedan blev medlem i Europeiska unionen. Som anförts ovan har drivit dessa frågor mycket aktivt och har även fått gott genomslag för dem inom unionen. Av de preliminära förklaringar som regeringen har gjort avseende vilka frågor som kommer att prioriteras under tid som ordförandeland framgår att både jämställdhets- och sysselsättningspolitiska frågor kommer att stå högt på dagordningen. Utskottet ser mycket positivt på dessa prioriteringar men har förståelse för att det utrymme som dessa frågor kan få under det svenska ordförandeskapet kan komma att påverkas av utvecklingen av andra frågor under både och ordförandeperiod. Utskottet delar således i huvudsak uppfattning om betydelsen av att lyfta fram frågor om sysselsättning och jämställdhet under ordförandeskap. I fråga om möjligheterna till kompletterande insatser från unionens sida till enskilda medlemsstater i kampen mot arbetslösheten vill utskottet emellertid påminna om vad som ovan anförts om att sysselsättningspolitiken i huvudsak är en nationell angelägenhet. Med hänsyn till det anförda finner utskottet att något tillkännagivande inte är nödvändigt. Motion U512 i berörd del bör därför avstyrkas. I beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), Carlinge Wisberg (v) och (). (), (), (), (), (), () och () anför: Arbetslöshet drabbar den enskilde individen hårt, såväl mänskligt, socialt som ekonomiskt. är omkring 15 miljoner människor arbetslösa i EU-området. Den låga sysselsättningen är därför ett av EU:s och allvarligaste problem. Det är emellertid positivt att sysselsättningsfrågorna, genom ikraftträdandet av Amsterdamfördraget, har kommit högre upp på EU:s dagordning. Utskottet vill emellertid påminna om att merparten av de faktorer som påverkar nivån på arbetslösheten och tillväxten styrs av beslut som fattas på nationell nivå. råder det stora olikheter mellan unionens medlemsstater t.ex. vad avser tillväxt och sysselsättning. Skillnaderna kommer dessutom att bli än större i takt med att unionen utvidgas. Med så stora skillnader i förutsättningarna på sysselsättningsområdet mellan de olika medlemsstaterna är möjligheterna mycket små att driva en centraliserad sysselsättningspolitik på unionsnivå. Det samarbete som finns inom unionen kring sysselsättningspolitiken, och som har fördjupats i och med Amsterdamfördraget, utgår från de riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik som rådet fastställer. Riktlinjerna för , vilka i allt väsentligt är desamma som de som utarbetades vid rådets möte i , innebär bl.a. att medlemsstaterna skall verka för sänkt moms på tjänster, sänkta arbetsgivaravgifter, enklare regler för småföretagen och reformerade strukturer på arbetsmarknaden. Av de rekommendationer om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik som rådet med stöd av Amsterdamfördraget har lämnat till för respektive 2000 följer att bl.a. uppmanas att minska skattetrycket på inkomst av arbete, särskilt för låginkomsttagare. Bakgrunden till detta är att , enligt rådets beräkningar, har det högsta skattetrycket inom unionen på arbete med implicita skatter som uppgår till , att jämföras med EU:s genomsnitt som ligger på . Regeringen har alltsedan rådets sysselsättningsriktlinjer presenterades ställt sig bakom innehållet i dessa, liksom innehållet i rådets rekommendationer.