yttr · GN05AU5y · 2000-01-01 00:00:00 — Enligt regeringens bedömning stämmer svenska regler i arbetslivet i huvudsak väl med direktivförslaget även om det finns vissa avvikelser. Uppföljning och utvärdering - sektorsansvar med etappmål har vid ett antal tillfällen framhållit betydelsen av uppföljnings- och utvärderingsverksamhet på arbetsmarknadsområdet. I detta sammanhang vill utskottet också betona vikten av forskning, uppföljning och utvärdering kring funktionshindrade personers ställning i arbetslivet. Forskning inom detta område bedrivs med anslag från bl.a. () och IFAU. I proposition 79 behandlas behovet av handikappforskning i mer generella termer. Där gör regeringen bedömningen att den socialvetenskapligt inriktade handikappforskningen bör tillföras ytterligare resurser. Inom RALF:s program för stöd till forskning och utveckling är temat Mångfald och diskriminering ett av fem särskilt prioriterade områden. Rådet har publicerat en konferensrapport med titeln . Det var också rubriken på den konferens om ansvar och möjligheter för funktionshindrade i arbetslivet som anordnade tillsammans med AMS och . I detta sammanhang bör nämnas att regeringen i proposition 1999/2000:81 föreslagit att skall avvecklas. Delar av de ansvarsområden som handhas av rådet föreslås ingå i ett nytt områdesinriktat forskningsråd för sociala frågor och arbetsliv medan andra delar föreslås bli övertagna av en ny myndighet för forskning och utveckling. I en IFAU-studie som slutförts har en kartläggning gjorts av arbetsplatsanpassningar med IT-baserade hjälpmedel för funktionshindrade personer. I studien redovisas bl.a. arbetsplatsanpassningar och i vilken utsträckning dessa har medfört att personer med funktionshinder har fått respektive har kunnat behålla arbetet till följd av arbetsanpassningen. I ett annat projekt som finansieras av IFAU görs En arbetsmarknadspolitisk utvärdering av rehabiliterande syfte. till , eventuella inlåsningseffekter i samt övergångar från till den reguljära arbetsmarknaden. delar regeringens uppfattning att det är angeläget att känna till hur arbetsgivarna ser på hinder och möjligheter för anställning av personer med funktionshinder. Bättre kunskaper om detta bör underlätta insatser för att förbättra funktionshindrade personers möjligheter på arbetsmarknaden. Utskottet ser mot denna bakgrund med intresse fram mot att ta del av resultatet av den pågående studie, Arbetsgivares vilja att anställa funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga, som på regeringens uppdrag genomförs vid IFAU. I projektet studeras hur stor andel arbetsgivare som har eller inte har anställda som är funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga liksom arbetsgivarnas erfarenheter av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som syftar till att underlätta för personer med nedsatt arbetsförmåga att delta i arbetslivet. Vidare skall projektet belysa vilka möjligheter och hinder som arbetsgivarna ser i kontakten med funktionshindade med nedsatt arbetsförmåga. Avrapportering skall ske till regeringen . Utöver ökade kunskaper om arbetsgivares vilja att anställa funktionshindrade personer vore det enligt utskottet intressant med ökad kännedom om vilka möjligheter och hinder som möter egenföretagare (eller potentiella egenföretagare) med funktionshinder. I proposition 79 aviserar regeringen införande av ett särskilt sektorsansvar för handikappfrågorna för vissa myndigheter, däribland och Arbetarskyddsstyrelsen. Sektorsmyndigheterna bör enligt regeringen ges i uppdrag att utarbeta förslag till uppföljningsbara etappmål för respektive sektor, vilka fastställs av regeringen. Etappmålen bör vara uppfyllda . Mot bakgrund av detta förslag finns det enligt utskottet anledning att redovisa vissa uppgifter om nuvarande mål- och resultatstyrning inom utgiftsområde 14 i statsbudgeten. Där utgörs de övergripande målen (effektmålen) för arbetsmarknadspolitiken och () under av följande: Hålla vakanstiderna nere för lediga platser Motverka långa tider utan reguljärt arbete Jämställdhet mellan kvinnor och män samt Ett arbetsliv som präglas av integrering och mångfald AMV:s del av effektmålen under utgörs av de tre förstnämnda målen. I anslutning till de övergripande målen har regeringen i regleringsbrev formulerat sju verksamhetsmål. Två av dessa har direkt bäring på situationen för arbetshandikappade personer på arbetsmarknaden. I det ena (verksamhetsmål 6) sägs följande: "Målet är att i genomsnitt minst 56 000 arbetshandikappade personer skall ges lämplig sysselsättning för beloppet som tilldelas under anslaget UO14 A 3 Särskilda åtgärder för arbetshandikappade." I det andra målet (verksamhetsmål 7) anges: "Målet är att den genomsnittliga bidragsnivån i lönebidrag som lämnas till andra arbetsgivare än allmännyttiga organisationer skall uppgå till högst av den bidragsgrundande lönekostnaden." fäster stor vikt vid effekt- och verksamhetsmålen. I samband med behandlingen av budgetpropositionen för betonade utskottet att ett stort ansvar faller på de olika nivåerna inom AMV att tydliggöra och hålla fast vid effekt- och verksamhetsmålen för arbetsmarknadspolitiken och AMV. () del av effektmålen inom utgiftsområde 14 är enligt regleringsbrevet för att: minska riskerna för ohälsa och olycksfall i arbetslivet samt förbättra arbetsmiljön sedd ur ett helhetsperspektiv, dvs. från såväl fysisk, psykisk som social och arbetsorganisatorisk synpunkt. Två av AV:s verksamhetsmål är av särskilt intresse i detta sammanhang. I det ena (verksamhetsmål B) anges: "Målet är att Arbetarskyddsstyrelsen (ASS) aktivt skall samverka med AMS, och () så att en effektivare användning av tillgängliga resurser på rehabiliteringsområdet uppnås. Samverkan på central nivå skall syfta till att skapa goda förutsättningar för aktörerna på regional och lokal nivå att samverka så att varje individs arbetsförmåga tillvaratas och den enskilde ges möjlighet att försörja sig genom eget arbete." I verksamhetsmål C sägs: "Målet är att AV skall bedriva ett systematiskt utvecklingsarbete i samverkan med RFV och i frågor som rör information om den arbetsrelaterade ohälsan och andra sådana åtgärder som främjar kontrollen av att arbetsgivarna fullgör sina skyldigheter beträffande arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamheten." Motsvarande verksamhetsmål gällde även under . Resultatet kommenteras i verkets årsredovisning för . I sammanhanget kan nämnas att det på motsvarande sätt framgår av regleringsbrevet för AMV att AMS, , och Arbetarskyddsstyrelsen skall samverka så att en effektivare användning av tillgängliga resurser uppnås inom rehabiliteringsområdet. Syftet skall därvid vara att varje individs arbetsförmåga tillvaratas så att det blir möjligt för den enskilde att försörja sig genom arbete. Huvudrubriken på proposition 79, Från patient till medborgare, uttrycker enligt arbetsmarknadsutskottets uppfattning huvudtankegången bakom den nationella handlingsplanen för handikappolitiken. I den handikappolitik som förespråkas i propositionen är rätten till arbete för alla medborgare en viktig del som arbetsmarknadsutskottet starkt vill understryka. Utskottet stöder regeringens förslag till nationella mål för handikappolitiken liksom förslaget till inriktning av det handikappolitiska arbetet. Vidare stöder utskottet ovan redovisade planer på att införa sektorsansvar men vill peka på att det av proposition 79 inte framgår om och i så fall på vilket sätt det är tänkt att finnas direkta kopplingar mellan verksamhetsmålen och de etappmål som sammanhänger med sektorsansvaret. En effektiv styrning kräver enligt utskottet att målstrukturen inte blir för komplex. Vidare anser utskottet att det måste beaktas att möjligheterna att formulera, kvantifiera och följa upp etappmål/verksamhetsmål varierar starkt mellan olika samhällsområden och myndigheter. Detta förhållande kan illustreras med ovanstående verksamhetsmål för AMV respektive Arbetarskyddsstyrelsen. I beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), () och Carlinge Wisberg (v). , , och (alla m) anser att utskottets yttrande bort ha följande lydelse: Att möjliggöra för handikappade att så långt möjligt delta i det vanliga samhällslivet är ett gemensamt ansvar för oss alla. Det ligger också i allas intresse att handikappade får möjlighet att vara med, inte minst i arbetslivet. Människor med funktionshinder är individer med varierade och särpräglade behov och önskemål. Det var den bärande tanken bakom den handikappreform som infördes av en moderatledd regering. Byggstenarna var valfrihet, självbestämmande och integritet. Stödet riktades direkt till enskilda människor, i stället för att gå omvägen över kommunen. Den nuvarande regeringen har i stället fört en politik som försvagat de funktionshindrades ställning och inflytande. Steg för steg har man urholkat den valfrihetsinriktade handikappreformen. Denna politik inverkar negativt även på de funktionshindrades möjligheter att delta i arbetslivet. Sammantaget satsar stat, kommuner och landsting på olika former av stöd till funktionshindrade. Stora delar av detta stöd hänför sig till arbetsmarknadsområdet. Det delade ansvaret för de handikappade medför dock att dessa satsningar inte är effektivt samordnade. För många individer som är i behov av stöd leder det dessutom till att man måste ha kontakt med många tjänstemän på många olika myndigheter, kommunen, , arbetsförmedlingen och bara för att nämna några. Inte minst därför vore det bra med ett samlat grepp för att förbättra handikappolitiken. Men i stället för konkreta förbättringar av det offentliga stödet till de handikappade försöker regeringen sätta upp mål för vad andra, dvs. kommuner och privata företag skall göra. Socialdemokraterna försöker på detta sätt skyla över det faktum att de inte prioriterar de handikappade. I propositionen talas om rehabilitering av barn och ungdomar, men man utelämnar problemen med rehabilitering av vuxna. Problemen är i hög grad sammankopplade med bristande samordning mellan olika huvudmän. Rehabiliteringsåtgärder som totalt sett - förutom den stora humanitära vinsten - skulle ge positiva samhällsekonomiska effekter utförs ofta inte, då de innebär en merkostnad för en huvudman men vinsten visar sig hos en annan. Detta har påtalats av bl.a. företrädare för utredningen om arbetslivsinriktad rehabilitering i skrivelsen Individen i centrum. Det är vanligtvis mycket billigare att erbjuda rehabilitering än att låta människor vänta. Men i Socialdemokraternas saknas både individperspektiv och helhetssyn. Sammantaget är handlingsplanen ett mycket stort misslyckande om ambitionen är att ta ett långsiktigt helhetsgrepp för att förbättra stödet till de handikappade. Betecknande för alla de förändringar som föreslås är att de brister i något av två avseenden, antingen vad gäller konkretion eller vad gäller realism och genomförbarhet. Alltfler unga funktionshindrade accepterar inte att betraktas som "offer" och personer som alltid skall tas om hand genom särskilda stöd på arbetsmarknaden, förtidspensioner eller andra offentliga stöd. Man vill ges en rimlig chans att visa att man faktiskt kan klara av avancerade arbeten trots en syn- eller hörselskada eller trots att man är rullstolsburen. En av de grundläggande förutsättningarna för att funktionshindrade skall ges en reell möjlighet att leva ett så normalt liv som möjligt är en god tillgång till olika slag av hjälpmedel. Men åt de högst påtagliga problemen med att handikappade inte får de hjälpmedel de behöver gör den socialdemokratiska regeringen nästan ingenting. En särskild utredning skall se över hjälpmedelssituationen för funktionshindrade studerande, men alla andra som behöver hjälpmedel glöms bort. Vi vet att väntan på hjälpmedel riskerar att försvåra en invaliditet, men väntan kan också leda till försämrat självförtroende och svårigheter på arbetsmarknaden. Mot den bakgrunden vill vi särskilt uppmärksamma dessa brister i regeringens proposition. Vår utgångspunkt är att funktionshindrade i minst lika hög grad som andra människor själva kan bedöma vilken verksamhet som bäst tillgodoser deras behov. Inte minst gäller det utbildning och kompetensutveckling. Möjligheten att välja skola är särskilt viktig för personer med särskilda behov. Den socialdemokratiska politik som förs på olika nivåer i svenskt utbildningsväsende får på negativa konsekvenser även för funktionshindrades möjligheter att delta i arbetslivet. Utskottet förordar att vad som här anförts bör ges regeringen till känna och att motion So32 yrkande 1 (m) tillstyrks. Regeringens förslag till mål och inriktning för handikappolitiken avstyrks av utskottet. (), (), () och () anför: Alla människor har ett lika och unikt värde och måste behandlas med respekt samt ges likvärdiga villkor. Det var också bakgrunden till den handikappreform innefattande bl.a. rätt till personlig assistans som våra partier var pådrivande för . En bärande idé i assistansreformen var att stödet skulle riktas direkt till den enskilda individen. Man skulle inte gå omvägen via byråkrati och regelverk utan direkt till den berörda personen. är det hög tid att reformera handikappolitiken så att personer med funktionshinder skall kunna delta i samhället. Med utgångspunkt i nyckelord som tillgänglighet, självständighet och värdighet måste dessa personer ges makt över sina liv och därigenom kunna verka i samhället som aktiva medborgare. Det innebär möjligheter till arbete, utbildning, omväxlande fritid och likvärdiga förutsättningar att delta i samhällsdebatten. Samhället måste förändras i en rad olika avseenden om det skall bli tillgängligt. Bristande tillgänglighet skall inte få inskränka funktionshindrade personers möjligheter till exempelvis utbildning, arbete eller användande av kollektivtrafik. Personer med funktionshinder har generellt sett lägre utbildningsnivå än befolkningen i stort. Vi anser att människor med funktionshinder skall ha samma möjlighet och rätt till utbildning och personlig utveckling som befolkningen i övrigt. Det är individens intresse och inte utbildningsform eller tillgång till särskilt stöd som skall styra valet av utbildning. Samarbetet mellan arbetsförmedling och skola måste understrykas i detta sammanhang. Ett gynnsamt konjunkturläge innebär ingen garanti för att de svaga grupperna på arbetsmarknaden skall få arbete. När det gäller långtidsinskrivna och långtidsarbetslösa, två grupper där funktionshindrade personer är överrepresenterade, kan det noteras att endast gruppen långtidsinskrivna minskade jämfört med samma månad året innan. Däremot blev fler människor långtidsarbetslösa (mätt som minst sex månaders oavbruten arbetslöshet för personer ). var 67 000 personer långtidsarbetslösa, 24 000 fler än . I ett läge med en generellt sett god utveckling på arbetsmarknaden borde rimligen förutsättningarna bli bättre för arbetshandikappade att få arbete på den reguljära arbetsmarknaden. I det sammanhanget kan bl.a. lönebidrag vara ett effektivt instrument. Trots det positiva konjunkturläget var emellertid antalet personer med lönebidrag eller offentligt skyddat arbete (OSA) färre än . fanns drygt 53 000 personer i sådana program jämfört med drygt 56 000 . Vi menar att regeringens hantering av lönebidragen visar på stora brister. Regeringens dåliga kontroll över utgifterna för lönebidrag m.m. (anslaget utg. omr. 14 A3 Särskilda åtgärder för arbetshandikappade) ledde till att den blev tvungen att göra en drastisk indragning på från det aktuella åtgärdsanslaget. Denna besparing har man därefter försökt skyla över genom att anslå på tilläggsbudgeten , vilket ju ändå i realiteten innebar ett rejält minus på anslaget, samt genom att "satsa" ytterligare . I perspektiv av indragningarna är detta ändå alldeles för lite. Om ytterligare resurser hade avsatts skulle fler arbetshandikappade kunnat vara verksamma på den reguljära arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund vill vi betona vikten av att ägna mer uppmärksamhet åt problemen för långtidsarbetslösa och arbetshandikappade. Vi menar att arbetshandikappade personer måste tillförsäkras rätten till ett aktivt arbetsliv. Människors arbetskapacitet måste tas till vara så att de genom eget arbete och efter egen förmåga kan bidra till sin egen försörjning och därmed också få en förbättrad livssituation. Ett aktivt arbetsliv för arbetshandikappade förutsätter också tillgänglighet, exempelvis genom arbetsplatsanpassning. Tillräckliga samhälleliga resurser måste sättas av, bl.a. för lönebidrag. Det är hög tid att formulera en offensiv handikappolitik och att avsätta tillräckliga resurser för ändamålet, inte minst när det gäller arbetshandikappade personers deltagande på arbetsmarknaden. () anför: Från sida anser vi att () ställning bör stärkas. Enligt vår uppfattning talar starka skäl för att alla bestämmelser om diskrimineringsförbud sammanförs i en lag. Vi har därför föreslagit en samordnad diskrimineringslagstiftning. En vidareutveckling utifrån detta bör vara att dagens ombudsmannainstitutioner sammanförs till en diskrimineringsombudsman som utses av . Vi menar att ett första steg för att stärka HO:s ställning skulle vara att flytta funktionen från regeringen till . HO bör i likhet med utses av . Arbetsmarknadspolitiska mål och mångfald 1 Arbetsmarknadsläget för arbetshandikappade 2 Förändringar i arbetsmarknadspolitiken enligt aktuella propositioner 3 Lagstiftning mot diskriminering - åtgärder för ökad tillgänglighet 6 EU-samarbete med anknytning till arbetsmarknaden 7 Uppföljning och utvärdering - sektorsansvar med etappmål 9