yttr · GN05UU3y · 2000-01-01 00:00:00 — Nationella minoriteter i /2000 UU3y Till har i beslut av (protokoll 1998/99:43, 3 §) berett bl.a. utrikesutskottet tillfälle att yttra sig över proposition 1998/99:143 Nationella minoriteter i jämte följdmotioner. väljer att i det följande yttra sig över skrivelsen och motion 1999/2000:MJ220 yrkande 1. I propositionen lämnas förslag till åtgärder som behövs för att skall kunna ratificera ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Det innebär att nationella minoriteter och deras språk erkänns samt att minoritetsspråken ges det stöd som behövs för att de skall hållas levande. Härigenom läggs en grund för en samlad svensk minoritetspolitik. De grupper som enligt regeringens förslag utgör nationella minoriteter är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Minoritetsspråken är samiska, finska, meänkieli (tornedalsfinska), chib och jiddisch. Av dessa har samiska, finska och meänkieli en historisk geografisk bas, vilket innebär krav på mer långtgående åtgärder till stöd för dessa språk. I vad berör utrikesutskottets beredningsområde föreslår regeringen att godkänner att ratificerar ramkonvention om skydd för nationella minoriteter samt godkänner att ratificerar den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Regeringen understryker att vårt lands etniska och kulturella mångfald har lång historisk tradition. Flera av de grupper som utgjort minoriteter i har aktivt värnat om den egna gruppens kultur och språk så att dessa kulturer och språk än utgör en levande del av det svenska samhället. Hit hör urbefolkning, samerna. Hit hör även tornedalingarna, sverigefinnarna, romerna och judarna. Gemensamt för dessa minoritetsgrupper är att de har befolkat samt att de har en De har även en egen religiös, språklig eller kulturell tillhörighet och en vilja att behålla sin identitet. Internationella organisationer, som FN och , har uppmärksammat behovet av att trygga minoriteters rättigheter och har i detta syfte utarbetat konventioner, deklarationer och rekommendationer. Utan sådana åtaganden från staternas sida finns det risk för att minoriteternas språk och kultur går förlorade. Minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen har utarbetats inom . De bygger på insikten att det finns ett stort antal minoriteter i som levt i området och som har ett eget språk och en egen kultur. Konventionerna utgör enligt regeringens mening en god grund för en minoritetspolitik i . För vårt demokratiska samhälle är det av stor betydelse att principerna om icke-diskriminering och inflytande får fullt genomslag när det gäller de nationella minoritetsgrupperna. Regeringen vill vidare peka på den betydelse som en stark ställning för de nationella minoriteterna har för det internationella umgänget och samarbetet. På internationell nivå har ansatser gjorts för att ge skydd för etniska, språkliga och religiösa minoriteter. De tidigaste minoritetsskyddsfördragen, som kan dateras , skyddade europeiska religiösa minoriteter, katoliker och protestanter. i historien, efter , uppstod en rad nya minoritetsgrupper i genom bildandet av nya nationalstater. Detta fick till följd att 20-30 miljoner människor kom att tillhöra stater där de utgjorde kulturella, etniska, språkliga eller religiösa minoriteter. Dessa grupper fick visst stöd genom som mellan de två världskrigen vidtog åtgärder för att ge skydd åt etniska, språkliga och religiösa minoriteter i . Detta minoritetsskydd gick dock förlorat i samband med utbrott och upplösningen av . Skyddet för de mänskliga rättigheterna är det viktigaste och mest kända arbetsområdet för . antogs den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () som samtliga medlemsländer är anslutna till. Den enda bestämmelse i konventionen som nämner nationella minoriteter är artikel 14 som innehåller ett förbud mot diskriminering. Förbudet är dock begränsat till de i konventionen och dess tilläggsprotokoll garanterade fri- och rättigheterna. framlade en rekommendation om att skulle göra ett tillägg till som innebar att medlemsstaterna skulle ge skydd åt de nationella minoriteterna i . Det skulle dröja innan frågan togs upp igen. En särskild kommitté inrättades under ministerkommittén med uppdrag att utarbeta en konvention om regionala språk och minoritetsspråk med syfte att bidra till att bevara och utveckla mångkulturella arv och flerspråkighet inom nationsgränserna. Frågan om minoriteters rättigheter var mycket aktuell i eftersom det då stod klart att det fanns en rad minoriteter i Öst- och som behövde olika former av stöd. Konventionen blev klar 1992 och är en av de viktigaste internationella överenskommelser som behandlar frågor som är av intresse för nationella minoriteter. Vid i var minoriteters rättigheter åter en viktig fråga på dagordningen. Till följd av mötet påbörjade ministerkommittén arbetet med en ramkonvention till skydd för nationella minoriteter och ett tilläggsprotokoll till avseende sådana kulturella rättigheter som är av särskild betydelse för skyddet av nationella minoriteter. Medlemsstaterna kunde dock inte enas om ett tilläggsprotokoll. Arbetet resulterade i ramkonventionen som blev färdig 1995. Minoritetsspråkskonventionen och ramkonventionen är de första juridiskt bindande multilaterala instrumenten med inriktning på nationella minoriteter. Flera av minoritetsspråkskonventionens artiklar har också sin motsvarighet i ramkonventionens bestämmelser. FN:s huvudsyfte är inte enbart att bevara världsfreden utan även att verka för ett internationellt samarbete i ekonomiska, sociala, kulturella och humanitära frågor. antogs den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter med en särskild artikel (artikel 27) där minoritetsskyddet omnämns. Denna har följande lydelse: "I de stater där det finns etniska, religiösa eller språkliga minoriteter skall de som tillhör sådana minoriteter ej förvägras rätten att i gemenskap med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk." Ordalydelsen fastslår att minoriteter, inklusive urbefolkningar, är skyddade mot negativ särbehandling. Det har också tolkats som att innehållet i artikeln innebär att staterna aktivt bör skydda minoriteternas identitet och rätt att uttrycka och utveckla sin egen kultur. I flera andra rättsligt bindande dokument som utarbetats inom FN finns hänvisningar till minoriteters position i samhället. Ett exempel är konvention om eliminering av alla former av rasdiskriminering. Konventionen ålägger staterna att genom positiva åtgärder främja jämlikhet mellan människor oberoende av ras. I FN:s konvention om barnets rättigheter finns i artikel 30 ett minoritetsskydd för barn. Även i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter talas om barns rätt till undervisning som återspeglar föräldrarnas övertygelse eller religion. FN kunde anta en deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter. Det skedde efter många års förhandling i kommissionen för mänskliga rättigheter. har även bevakat ursprungsfolkens arbete och livsvillkor. tillkom konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder. Konventionen syftar bl.a. till att staterna skall erkänna den äganderätt och besittningsrätt till mark som urbefolkningar traditionellt bebor och verkar på. Regeringen tillsatte en utredning som skulle ta ställning till om kan ratificera denna konvention samt vilka åtgärder som krävs för att skall kunna efterleva bestämmelserna i konventionen. Betänkandet Samerna - ett ursprungsfolk i (SOU 1999:25) överlämnades . I betänkandet görs bedömningen att kan ratificera först då ett antal åtgärder som rör samernas rätt till mark genomförts. Också har engagerat sig i frågor rörande skyddet av nationella minoriteter. I den s.k. Helsingforsöverenskommelsens slutdokumentet, som utgör en politisk överenskommelse och således inte är juridiskt bindande, behandlas bl.a. mänskliga rättigheter med särskilt omnämnande av de nationella minoriteternas rätt till skydd och åtnjutande av mänskliga rättigheter. antog det s.k. Köpenhamnsdokumentet om den mänskliga dimensionen med en serie normer om rättigheter för personer som tillhör nationella minoriteter. betonades principen om staters territoriella integritet. Minoritetsfrågor skulle alltså lösas inom ramen för existerande gränser. I dokumentet fastläggs bl.a. att den enskilde individen själv avgör om han eller hon vill tillhöra en nationell minoritet. Därvid hänvisas till rätten till en etnisk, kulturell, språklig eller religiös identitet. Dokumentet innehåller inte någon definition av begreppet nationell minoritet. Utformningen av ramkonvention har i flera avseenden influerats av detta dokument. inrättande en minoritetskommissarie med uppdrag att verka för att förebygga konflikter på minoritetsområdet. Den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk öppnades 1992. Konventionen trädde i kraft sedan den ratificerats av fem länder. De länder som ratificerat konventionen är , , , , , , och . har varken undertecknat eller ratificerat konventionen. Avsikten med minoritetsspråkskonventionen är inte att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken. Syftet är i stället att uppmuntra till kunskap om och i minoritetsspråken inom staterna. Minoritetsspråkskonventionen är uppbyggd så att de ratificerande staterna får en viss valfrihet att välja vilka av de 23 artiklarna i konventionen som man vill anta samt vilken ambitionsnivå man vill uppnå. ramkonvention om skydd för nationella minoriteter öppnades 1995. Konventionen trädde i kraft sedan den ratificerats av 12 länder. De 24 länder som ratificerat konventionen är , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . har undertecknat men inte ratificerat konventionen. Ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter är uppbyggd som en principdeklaration, och i konventionen anges att de principer som kommit till uttryck i konventionen skall förverkligas genom nationell lag och lämplig regeringspolitik. Ramkonventionen innehåller inte någon definition på en nationell minoritet vilket medför att de ratificerande staterna själva kan avgöra vad som kännetecknar en nationell minoritet. Även om ramkonventionen inte innehåller någon definition har det under tillkomsten framgått att begreppet syftar på grupper med långvarig anknytning till en stat. Ramkonventionen omfattar bestämmelser om skydd för språk samt skydd och stöd för minoritetskulturer, traditioner, kulturarv och religion vilket är vidare än de områden som minoritetsspråkskonventionen tar sikte på. Situationen i andra nordiska länder var det första land som ratificerade minoritetsspråkskonventionen. ratificerades även ramkonventionen. Inget annat språk än samiska nämns i ratifikationsinstrumentet för minoritetsspråkskonventionen. Från norsk sida har angetts att man inför ratificeringen av ramkonventionen fört samtal med kvener, skogsfinnar, tater (resande), romer och judar. Det visade sig då att dessa grupper inte önskade att bli utpekade i ratificeringsinstrumentet för konventionen. Detta ledde till att den norska regeringen bestämde sig för att dessa grupper skulle omfattas av den norska minoritetspolitiken om de själva önskar det utan att de namnges vid ratificeringen. De norska samerna har också uttryckt att de inte vill klassificeras som en nationell minoritet. De har dock liksom de andra minoriteterna möjlighet att ta del av de åtgärder som följer av konventionen om de så önskar. ratificerade minoritetsspråkskonventionen som andra land och ramkonventionen . Av ratifikationsinstrumentet för minoritetsspråkskonventionen framgår att ratificerat konventionen för samiska, svenska, och andra territoriellt obundna språk i . Det sistnämnda innebär att gör det möjligt att låta ytterligare minoritetsspråk omfattas av konventionen om det visar sig att de kan uppfylla de kriterier som ställs på minoritetsspråk i konventionen. Det svenska språket har en särskild position i eftersom det är ett av två nationalspråk. Innan det beslöts vilka åtaganden i minoritetsspråkskonventionen som skulle åta sig att tillämpa, konsulterades den svensktalande minoriteten, samerna och romerna. I anslutning till ratificering av ramkonventionen angavs att detta åtagande omfattar åtminstone samer, zigenare, judar, tatarer och s.k. gammalryssar samt de facto också finlandssvenskar. Ratifikationsinstrumentet innehåller ingen begränsning som utesluter framtida minoritetsgrupper. Ratifikationsinstrumentet innehåller en deklaration att ramkonventionen skall tillämpas på den tyska minoriteten i . En samlad svensk minoritetspolitik Regeringen föreslår att en grund bör läggas för en samlad svensk minoritetspolitik med inriktning på skydd för de nationella minoriteterna och de historiska minoritetsspråken. Det innebär att nationella minoriteter bör erkännas och kunskap spridas om deras språk och kultur och om deras bidrag till landets historia. Det innebär också att minoritetsspråken bör erkännas och ges det stöd som behövs för att de skall hållas levande. Remissinstanserna är eniga om att officiellt bör erkänna de nationella minoriteterna och deras språk. Som skäl för sitt ställningstagande anger regeringen att ett pluralistiskt och genuint demokratiskt samhälle bör ge utrymme för minoriteter som har en annan kultur, religion eller ett annat modersmål. Förekomsten av nationella minoriteter och minoritetsspråk i har berikat vårt land. De nationella minoriteterna har framför allt bidragit till att utveckla kulturellt men även i andra hänseenden. Staten har ett ansvar för att ge de nationella minoriteterna det stöd och skydd som behövs för att de skall kunna bevara sin särart och hålla sina språk levande. En samlad minoritetspolitik bör därför formas för de minoriteter vars kulturella och språkliga arv är sammanflätade med svensk historia. Regeringen fäster stor vikt vid det arbete som bedrivs inom och andra internationella organisationer när det gäller skyddet för minoriteter. Ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen utgör enligt regeringens mening en god grund för hur ett långsiktigt stöd till de nationella minoriteterna och deras språk skall utformas. Det är en viktig markering att , i linje med tidigare förd politik, ställer sig bakom arbetet med ett ökat skydd och stöd för de nationella minoriteterna och deras språk. Regeringen föreslår att skall ratificera ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonventionen). De nationella minoriteterna i skall erkännas genom att de nämns vid namn i samband De nationella minoriteterna i är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. skall också ratificera den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen). De språk som skall omfattas är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. Av dessa skall samiska, finska och meänkieli såsom språk med en historisk geografisk bas omfattas av konventionens bestämmelser i både del II och del III. chib och jiddisch skall som territoriellt obundna språk omfattas av bestämmelserna i del II. Regeringen föreslår att även fortsättningsvis bör verka för att det gränsöverskridande samarbetet på såväl nationell som regional och lokal nivå skall inriktas på olika frågor av intresse för de nationella minoriteterna såsom, kultur, historia, språk, religion m.m. Merparten av remissinstanserna är positiva till ett ökat nordiskt samarbete. och Samernas folkhögskola vill gärna få till stånd ett ökat nordiskt samarbete, speciellt inom utbildning och forskning. vill se ett utökat samarbete med som de anser vara ett föregångsland när det gäller romska frågor. Som skäl för sin bedömning framhåller regeringen att det i minoritetsspråkskonventionen (artikel 7.1i) anges att staterna bör främja transnationellt utbyte i lämpliga former inom de områden som omfattas av konventionen för de landsdels- eller minoritetsspråk som används i identiskt samma eller liknande form i två eller flera stater. Enligt artikel 14 i minoritetsspråkskonventionen skall staterna tillämpa gällande bilaterala och multilaterala avtal som binder dem till stater där samma språk används i samma eller liknande form eller, vid behov, söka ingå sådana avtal för att främja kontakter mellan dem som använder samma språk i de berörda staterna. Staterna skall också underlätta och/eller främja samarbete över gränserna till förmån för landsdels- eller minoritetsspråk, särskilt mellan regionala och lokala myndigheter på vilkas territorium samma språk används i samma eller liknande form. Av ramkonventionens artikel 18 framgår att staterna skall sträva efter att där så är nödvändigt ingå bilaterala och multilaterala avtal med andra stater, särskilt med grannstater, i syfte att säkerställa skydd av personer som tillhör berörda nationella minoriteter. Staterna skall också där det är lämpligt vidta åtgärder för att uppmuntra samarbete över gränserna. uppfyller artikel 7.1i) i minoritetsspråkskonventionens del II och artikel 14 i del III för landsdels- eller minoritetsspråken. uppfyller även artikel 18 i ramkonventionen för de nationella minoriteterna. pågår samarbete på en rad olika nivåer i frågor som rör de nationella minoriteterna. En stor del av arbetet organiseras och finansieras genom , men det pågår också samarbete mellan grupper som tillhör nationella minoriteter både på regional och internationell nivå. Dessutom har tagit initiativ till visst internationellt samarbete i frågor som rör nationella minoriteter. Större delen av det samarbete som pågår i frågor som rör nationella minoriteter är koncentrerat till våra grannländer i och till andra länder i vår närhet. har också ett samarbete med övriga nordiska länder när det gäller samefrågor. Genom finansierar tillsammans med och verksamhet. är ett gemensamt organ för samer i , , och med uppgift att tillvarata samernas ekonomiska, sociala och kulturella intressen. Inom finns också ett samarbete när det gäller det samiska språket. finansierar också Nordiskt samiskt institut som har till uppgift att genom forskning och information förbättra den samiska befolkningens ställning socialt, rättsligt och ekonomiskt. De nordiska länderna har också ingått ett avtal om samsändning av radioprogram och produktion av TV-program på samiska. pågår ett samarbete mellan , och med att ta fram ett förslag till en nordisk samekonvention. deltar också i som består av utrikesministrar och fackministrar från i , , , , och samt en representant för . samarbetar inom bl.a. områden som berör kultur, utbildning, forskning och urbefolkningsfrågor. stöder å sin sida som består av företrädare (landshövdingar eller motsvarande) från åtta regioner (Nordland, Troms och Finnmark i , i , i , och Nenets Okrug och republiken i ) som omfattas av samarbetet samt företrädare för urbefolkningarna i området. Tyngdpunkten för samarbetet ligger i som på olika sätt samarbetar i frågor som rör ekonomi, handel, forskning, teknologi, turism, infrastruktur, kultur- och utbildningsutbyte samt speciella projekt för att förbättra situationen för urbefolkningarna i området. I utövas samarbete på många sätt bl.a. genom och mellan städerna och . Mellanstatligt samarbete sker också enligt gränsälvsöverenskommelsen i förvaltningen av älv (). samarbetar med övriga länder i och bl.a. vad gäller kultur och utbildning. Genom (SÖ 1962:14) har ett samarbete med övriga nordiska länder som berör bl.a. kultur och utbildning. Där anges bl.a. att skolundervisningen i de nordiska länderna skall omfatta undervisning i de nordiska språken samt de andra nordiska ländernas kultur och samhällsförhållanden. Vidare har genom avtalet åtagit sig att samarbeta med de övriga nordiska länderna när det gäller litteratur, konst, teater och film. åtaganden har i detta sammanhang bidragit till att främja kontakterna mellan dem som använder finska i och . Genom avtalet om ett nordiskt samarbete inom kultur, utbildning och forskning (SÖ 1971:22) har bl.a. förbundit sig att främja utbildningen i de andra nordiska ländernas språk, kultur och samhällsförhållanden. Det finns flera bilaterala avtal mellan och rörande kulturutbyte. Ett sådant är en överenskommelse (SÖ 1960:5) om en kulturfond som har som ändamål att ekonomiskt stödja strävanden att öka kontakten mellan de båda ländernas kultur, näringsliv och folk. Inom utbildningsområdet finns enligt en överenskommelse mellan ett finsk-svenskt utbildningsråd med uppgift att i underlätta utbildningssituationen för den i bosatta finskspråkiga befolkningen och verka för ökad kunskap och förståelse för vår gemensamma finsk-svenska historia och vårt gemensamma kulturarv. Det finns också andra avtal såsom avtalet om finska TV-sändningar i , stöd för utgivning av finskspråkig facklitteratur och stöd till . I motion 1999/2000:MJ220 (mp) begärs i yrkande 1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samerna som ursprungsfolk. Motionärerna anför att samerna själva identifierar sig som ursprungsfolk, och att en samisk befolkning levde i det som är norra innan landet fick sina statsgränser. De framhåller också att bekräftade samernas ställning som ursprungsfolk samt uttalade att samerna i egenskap av ursprunglig befolkning i intar en särställning. har levt och bott i norra så länge det funnits människor här. I Sápmi Sameland har hedar, myrar och sjöar varit deras hembygd. Fångstsamhället är den ursprungliga kulturformen i Sápmi, sägs det i motionen, och det finns en kontinuitet från efter människor till jägar- och fiskarfolket som med säkerhet är samernas förfäder. I grova drag har Sápmi varit bebott i 10 . Skyddet av nationella minoriteter är en viktig del av skyddet för de mänskliga fri- och rättigheterna. har frågor om skydd för nationella minoriteter i fått förnyad aktualitet, bl.a. som en följd av de omvälvningar som ägt rum i . I har skyddet för nationella minoriteter setts som en viktig utgångspunkt för att kunna bygga ett stabilt, demokratiskt och säkert . ramkonvention för skydd av nationella minoriteter är det första juridiskt bindande multilaterala dokumentet rörande minoritetsfrågor i allmänhet. Konventionen anger de principer som staterna åtar sig att efterleva till skydd för de nationella minoriteterna. Konventionen trädde i kraft . Den hade /99 ratificerats av 22 stater. Det internationella samarbetet i frågor som rör nationella minoriteter och deras språk har en rad positiva aspekter. Det innebär både utbyte av erfarenheter och initiativ till konkreta insatser till förmån för de nationella minoriteterna. Inför ratifikationen av ramkonventionen vill utskottet framhålla att de likartade ställningstagandena också från dansk, finsk och norsk sida bedöms få en positiv inverkan på det regionala samarbetet, såväl bilateralt som i gemensamma samarbetsfora. Ofta kan det internationella samarbetet även bidra till att stärka minoriteternas ställning på nationell nivå. Ett sådant samarbete medför uppmärksamhet, bl.a. i media, och bidrar till att ge de nationella minoriteterna ett ökat självförtroende. Utskottet har i många utrikespolitiska sammanhang haft att ta ställning till frågor rörande rättigheter för urbefolkningar och nationella eller etniska, språkliga och religiösa minoriteter. Genomgående i dessa ställningstaganden har varit synsättet att skall verka för att personer som tillhör nationella eller etniska, språkliga och religiösa minoriteter i alla länder ges möjlighet att på lika villkor med majoritetsbefolkningen effektivt åtnjuta alla de mänskliga rättigheterna. I detta arbete verkar för ökad kunskap om och förståelse för FN:s deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter.