yttr · GN05KU7y · 2000-01-01 00:00:00 — Beträffande yrkandena 4, 5 och 29 i motion 1999/2000:U513 (mp) om politiskt ansvar och kommissionens ställning vidhåller sin ovan återgivna bedömning från . Utskottet föreslår således att utrikesutskottet avstyrker motionen i denna del. anser inte heller att något tillkännagivande om generell prioritering av omvandling av EU till ett mellanstatligt samarbete är befogat och föreslår att utrikesutskottet avstyrker motionen även såvitt avser yrkande 3. kan dela synpunkterna i motion 1999/2000:K324 (m) yrkande 6 om värdet av institutionell konkurrens. Utskottet anser emellertid inte heller här att något generellt uttalande om detta kan göras med avseende på samarbetet inom EU. Detta samarbete får beroende på område läggas på den för området lämpliga nivån. föreslår att utrikesutskottet avstyrker motionen i denna del. I motion 1999/2000:U503 av m.fl. (m) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om inriktningen av hållning inom EU-samarbetet. Motionärerna förespråkar en union med lagfäst gemenskap och starka institutioner, en union som koncentrerar sig på de offentliga uppgifter som bäst utförs på europeisk nivå. Samarbetet och den gemensamma lagstiftningen bör begränsas till genuint gemensamma angelägenheter. Subsidiariteten är enligt motionärerna en av de absolut viktigaste principerna för att uppnå ett fungerande samarbete, och samarbetet får inte förlamas av nationella särintressen på områden som är genuint gemensamma. I motion 1999/2000:U512 av m.fl. (c) efterlyser motionärerna en diskussion om principerna för EU-samarbetet. De påpekar att EU-frågorna numera är en del av inrikespolitiken och att det måste undvikas att integrationen leder till en situation där alltfler befogenheter flyttas upp till en gemensam nivå utan demokratisk legitimitet och där den nationella politiska beslutsprocessen ifrågasätts (yrkande 1). I samma motion anser motionärerna att en kompetenskatalog bör upprättas som bygger på subsidiaritetsprincipen och tydliggör lämpliga kompetensområden för unionen, medlemsstaterna och för regionala och lokala organ (yrkande 4). Vidare begär de ett tillkännagivande om enkla, konsekventa och förutsägbara regler (yrkande 5). EU bör enligt motionärerna i högre grad ägna sig åt ramlagstiftning, medan detaljerade regler och föreskrifter meddelas av respektive medlemsland. I samma motion (yrkande 2, delvis) begärs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en nationell strategi för ordförandeskap i EU, bl.a. att bör arbeta för att få bort all onödig byråkrati och för att göra närhetsprincipen till en bärande och fungerande princip i EU:s arbete. I motion 1999/2000:U505 av m.fl. (fp) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om subsidiaritetsprincipen. Motionärerna önskar mer samarbete på unionsnivå om gränsöverskridande miljöförstöring, internationell brottslighet och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, mindre på den nivån om t.ex. kultur, turism, social- och arbetsmarknadspolitik. De anser att en kompetenskatalog bör reglera ansvarsförhållandet mellan unionen och de enskilda medlemsländerna. () begär i motion 1999/2000:K324 yrkande 4 ett tillkännagivande om att närhetsprincipen skall tillämpas som en stupstock vid förslag om nya EU-direktiv, dvs. mycket vägande motiv skall krävas för att ett direktiv skall föredras framför ett oreglerat eller annorlunda reglerat nationellt tillstånd. Hon begär vidare i motionen tillkännagivanden om sambandet mellan ineffektivitet och en hög samhällelig detaljreglering av produkter, marknadsföring m.m. (yrkande 1), om en restriktivare hållning till nya EU-direktiv (yrkande 2) och om att varje förslag om ny EU-reglering bör kombineras med borttagandet av en annan EU-reglering (yrkande 5). m.fl. (mp) begär i motion 1999/2000:U513 yrkande 2 ett tillkännagivande om att inom EU skall prioritera frågan om att EU bör överföra kompetens till medlemsländerna och helt skala bort sådana politiska områden som löses bäst på nationell nivå. I motion 1999/2000:U14 av och (båda mp) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör redogöra för hur den under verksamhetsåret arbetat för att förverkliga subsidiaritetsprincipen. Motionärerna anser att subsidiaritetsprincipen åsidosätts och att det förefaller som om den mest lämpade nivån alltid bedöms vara EU-nivån, vilket innebär att utvecklingen ensidigt går mot en högre överstatlig nivå. Bestämmelser i fördrag och protokoll I artikel 5 i EG-fördraget föreskrivs att gemenskapen skall handla inom ramen för de befogenheter som den har tilldelats och de mål som ställts upp för den genom fördraget. På de områden där gemenskapen inte är ensam behörig skall den i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå. Gemenskapen skall inte vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget. Till EG-fördraget finns numera fogat ett protokoll om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna (C 7). Där anges att gemenskapens åtgärder skall begränsas till frågor som har gränsöverskridande aspekter eller som inte i tillräcklig utsträckning hanteras på nationell nivå. Gemenskapen skall endast lagstifta i den mån det är nödvändigt, och de åtgärder som gemenskapen vidtar skall lämna så mycket utrymme som möjligt för beslut på nationell nivå. Gemenskapens institutioner skall noga pröva om och motivera varför åtgärder skall vidtas på gemenskapsnivå. Regeringen bedömde i propositionen om Amsterdamfördraget (prop. 1997/98:58) att protokollet i sak inte förändrar innebörden av artikeln om subsidiaritetsprincipen. Att principerna för tillämpning kom till uttryck i ett protokoll till EG-fördraget innebar emellertid att det blir rättsligt bindande för institutionerna och att det skall ligga till grund för prövning. I detta hänseende innebar det nya protokollet enligt regeringen att principernas ställning stärkts. behandlade motioner om subsidiaritetsprincipen senast i förra vårens yttrande till utrikesutskottet över regeringens EU-skrivelse (yttr. 1998/99:KU3y). Utskottet hänvisade därvid till att utskottet i sitt yttrande över Amsterdamfördraget hade framhållit att EU borde eftersträva ett så okomplicerat regelsystem som möjligt. Utskottet utgick från att de i yttrandet redovisade åtgärderna, särskilt antagandet av protokollet om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, skulle komma att leda till ett effektivare unionssamarbete och till att beslut fattades där de hör hemma och därmed till minskad byråkrati. Utskottet gjorde inte någon annan bedömning. vidhåller sin bedömning om att EU bör eftersträva ett så okomplicerat regelsystem som möjligt och utgår från att tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna skall komma att leda till ett effektivare unionssamarbete och till att beslut fattas där de hör hemma och därmed till minskad byråkrati. Utskottet kan hysa sympati för ett önskemål om en närmare redogörelse i för i vilken utsträckning och hur de nämnda principerna har tillämpats. Utskottet inser svårigheterna att åstadkomma en sådan redogörelse med någon större precision. föreslår att utrikesutskottet avstyrker motionerna 1999/2000:U503 (m) yrkande 9, 1999/2000:U505 (fp) yrkande 6, 1999/2000:U512 (c) yrkandena 1, 2 delvis, 4 och 5, 1999/2000:U513 (mp) yrkande 2, 1999/2000:U14 (mp) yrkande 1 och 1999/2000:K324 (m) yrkandena 1, 2, 4 och 5. Frågan om öppenheten inom Europeiska unionen tas upp i fyra motioner. I motion 1999/2000:U514 av m.fl. (kd) yrkande 15 delvis begärs ett tillkännagivande om institutionella reformer. Motionärerna anser i fråga om öppenheten att främst de generellt formulerade undantagen bör ses över och begränsas samt att även frågor inom tredje pelaren bör omfattas. I motion 1999/2000:U512 av m.fl. (c) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om ökad öppenhet. Motionärerna anser att en öppenhetskultur bör genomsyra EU, att lagstiftningsprocessen skall öppnas och kommissionens arbete präglas av en anda av öppenhet samt att öppenheten även bör innefatta meddelarskydd och att register över institutionernas handlingar bör upprättas. I motion 1999/2000:U505 av m.fl. (fp) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om öppenheten i EU. Motionärerna framhåller att institutionerna bör präglas av större öppenhet, att motsvarigheten till den svenska synen på allmänna handlingars offentlighet bör bli verklighet överallt i EU:s beslutsfattande samt att på det nationella planet bör upprätthålla sin hittillsvarande tolkning av offentlighetsprincipen och om nödvändigt strida för den i . I motion 1999/2000:U513 av m.fl. (mp) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att en offentlighetsprincip liknande den svenska, inklusive meddelarfrihet, bör införas inom alla . I artikel 255 EG-fördraget finns till följd av Amsterdamfördraget numera en grundläggande bestämmelse om handlingsoffentlighet. Enligt bestämmelsen skall allmänheten ha rätt till tillgång till , rådets och kommissionens handlingar. Allmänna principer och nödvändiga sekretessregler skall beslutas av rådet i en rättsakt som skall gälla alla tre institutionerna. Rättsakten skall enligt fördraget antas efter det fördraget trätt i kraft, dvs. Genom att artikeln nämns både i artikel 28 och i artikel 41 som tillämplig på den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken respektive polis- och straffrättsligt samarbete gäller bestämmelsen även dessa områden. Kommissionen har lagt fram ett förslag till och rådets förordning om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar. Kommissionens förslag innebär att unionsmedborgare och fysiska eller juridiska personer bosatta respektive med säte i en medlemsstat, utan att behöva ange några skäl för sitt intresse, skall ha största möjliga tillgång till handlingar som innehas av , rådet och kommissionen och som upprättats av institutionerna eller härrör från tredje man. Vissa inskränkningar skall göras i denna rätt. Således omfattas inte handlingar som är avsedda för internt bruk, t.ex. diskussionsunderlag, yttranden från institutionens avdelningar och informella meddelanden. Vidare krävs att handlingarna gäller ett område som har samband med den politik, de åtgärder och de beslut som hör till institutionens kompetensområde. Slutligen finns ett antal sekretesskyddsintressen på områdena för det allmänna samhällsintresset, personliga och ekonomiska förhållanden samt sekretess som begärts av en tredje man som gett in handlingen. Sekretessen är villkorad av ett skaderekvisit och gäller om ett röjande avsevärt kan skada sekretesskyddsintresset. Om en handling endast delvis är hemlig skall den lämnas ut i de delar som inte är hemliga. Framställningar om att få ut handlingar skall göras skriftligen. Handläggningen skall ske inom vissa tidsgränser och, i de fall ett negativt beslut är aktuellt, i två etapper. Om ett besked inte lämnas inom föreskriven tid i den sista etappen skall underlåtenheten jämställas med ett positivt beslut. Det anges två olika former för utfående av handlingar: dels på plats, dels genom att en kopia lämnas ut. Varje institution åläggs att informera allmänheten om rättigheterna enligt förordningen. Institutionerna skall tillhandahålla ett offentligt register över sina handlingar. Kommissionens förslag skall behandlas i och rådet enligt medbeslutandeproceduren. För rådets del diskuteras förslaget i en arbetsgrupp. avser att i ett särskilt yttrande till yttra sig över förslaget. I sitt yttrande till utrikesutskottet över propositionen om medlemskap i unionen (prop. 1994/95:19, yttr. 1994/95:KU2y) behandlade utskottet frågan om offentlighet och sekretess i EU. Utskottet konstaterade att frågan om allmänhetens rätt till insyn inom unionen sedan tillkomst hade varit en viktig fråga. Det var, ansåg utskottet, otvetydigt så att unionen rörde sig i riktning mot ökad öppenhet. Ur svensk synpunkt var denna rörelse visserligen ännu långsam och något tvekande, men dess riktning kunde knappast sättas i fråga. Mot denna bakgrund framstod det enligt utskottet som ytterligt osannolikt med en utveckling mot gemensamma, för medlemsstaterna bindande, regelverk som inskränkte den medborgerliga insynen. Lika osannolikt föreföll det utskottet att rörelsen mot större öppenhet i unionens egen verksamhet skulle kunna vändas eller ens hejdas. Sammanfattningsvis anförde utskottet att underlaget för det offentliga samtalet i lagstiftningsfrågor kunde komma att bli mindre omfattande än tidigare på grund av att redovisningen av de överväganden som lett fram till ett beslut torde komma att bli mindre utförlig än vad vi var vana vid. Här fanns det enligt utskottet emellertid möjlighet för att själv påverka förhållandena genom att sträva efter så öppna former som möjligt för den del av beslutsprocessen som äger rum här i landet och att driva på arbetet mot ökad öppenhet i gemenskapens institutioner. Som medlem borde således dela med sig av sin erfarenhet av den betydelse som tryckfrihets- och offentlighetsprinciperna har för ett fritt samhällsskick och med kraft driva frågorna om öppenhet inom gemenskapens institutioner. 1994/95:UU5) nöjde sig vid sin behandling av propositionen med att konstatera att avsåg att vid ett medlemskap verka för ökad öppenhet inom EU:s institutioner. behandlade frågan om ökad öppenhet inom EU även i sitt betänkande 1994/95:KU43, där motioner om EU:s institutioner m.m. behandlades. Utskottet framhöll där att en ökad öppenhet i arbetet i EU:s institutioner var en förutsättning för att medlemskapet i EU skulle kunna förankras hos svenska folket. konstaterade vidare med tillfredsställelse att frågan om allmänhetens rätt till insyn "numera" var en viktig fråga inom unionen och att det otvetydigt var så att unionen rörde sig i riktning mot ökad öppenhet. Utskottet vidhöll sin mening att regeringen kraftfullt borde verka för en ökad öppenhet i EU:s institutioner samt pekade på att viktiga initiativ i den riktningen också tagits från dansk sida med svenskt understöd. I avvaktan på resultatet av dessa framstötar fann utskottet det inte motiverat att gjorde något uttalande till regeringen i frågan. behandlade frågan års regeringskonferens. I sitt yttrande till utrikesutskottet (yttr. 1995/96:KU5y) redovisade utskottet att regeringen i sin skrivelse inför konferensen betonat att det var ett starkt svenskt intresse att tillgodose medborgarnas växande och berättigade krav på öppenhet och insyn och att en offentlighetsprincip lik vår svenska borde gälla för institutionerna inom EU. konstaterade att det inom rådde stor enighet om offentlighetsprincipens betydelse samt att regeringen också avsåg att vid regeringskonferensen verka för att grundläggande principer om offentlighet inom EU:s institutioner skrevs in i , och att regeringen också i andra sammanhang hade visat att frågan om offentlighet inom EU hade hög prioritet. hade inte någon annan uppfattning än regeringen i fråga om att skriva in grundläggande principer om offentlighet i . Utskottet utgick från att regeringen skulle fortsätta att även i andra sammanhang driva frågor om en offentlighetsprincip motsvarande den svenska och som således även omfattade bestämmelser om meddelarfrihet och registrering av handlingar. I yttrande till utrikesutskottet om Amsterdamfördraget (yttr. 1997/98:KU9y) behandlades flera motioner om öppenhet och insyn i EU:s institutioner. Utskottet delade regeringens uppfattning att förhandlingsresultatet när det gällde öppenhet för unionsmedborgarna var mycket tillfredsställande ur svensk synvinkel. Utskottet ville dock understryka vikten av att de tillämpningsregler rådet skulle utarbeta från fördragets undertecknande verkligen skulle motsvara intentionerna att offentlighet skall vara huvudregel och sekretess bara gälla i undantagsfall. Utskottet såg med tillfredsställelse att regeringen avsåg att göra offentliga register till en huvudfråga när tillämpningsreglerna skulle utarbetas. I sitt yttrande till utrikesutskottet (yttr. 1998/99:KU3y) såg med tillfredsställelse att frågan om öppenhet och insyn i EU-institutionernas arbete var en prioriterad fråga för det svenska ordförandeskapet. Utskottet utgick från att regeringen skulle redovisa för hur arbetet med frågan utvecklades, och mot bakgrund av att regeringen uttryckligt tagit ställning för öppenhet och insyn i EU-institutionerna som en prioriterad fråga under det svenska ordförandeskapet saknades anledning för att göra ett tillkännagivande till regeringen i detta avseende. gjorde ingen annan bedömning än de motionärer som hade motioner i frågan om det angelägna i att verkar för en högre grad av öppenhet och insyn i EU:s institutioner efter en modell liknande den svenska. Enligt utskottets mening saknades dock anledning att förutsätta annat än att regeringen målmedvetet arbetade för utökad öppenhet och insyn i EU:s institutioner på alla nivåer. Enligt utskottets mening behövdes således inte något tillkännagivande till regeringen i detta avseende. Utskottet ansåg också att en motion om att regeringen skulle återkomma till med en proposition kring utformningen av EU:s offentlighetsprincip borde avstyrkas. Enligt utskottets mening var frågan av sådan art att den i stället borde bli föremål för information till och samråd i . I kommissionens vitbok Reform av kommissionen finns uttalanden om anställdas uppgiftslämnande (whistle-blowing). Där hänvisas till förordningen om (Europeiska byrån för bedrägeribekämpning), som trädde i kraft . Där ges anvisningar om de kanaler som skall användas för att rapportera oegentligheter. Den närmaste ledningen, generalsekreteraren och har en viktig roll att spela i detta sammanhang. Åtgärder sägs behövas för att mer exakt upprätta rättigheter och skyldigheter för de tjänstemän som lämnar uppgifter på ett ansvarsfullt sätt genom interna kanaler (men inte uteslutande inom hierarkin) och också för att definiera lämpliga regler för externa rapportkanaler. Om kanalerna för att rapportera oegentligheter heter det i vitboken dels: "Tjänstemän skall rapportera misstänkta oegentligheter till sina överordnade, till generalsekreteraren eller till . Det finns nu ett behov av att klargöra att det faktum att ett fall rapporteras till för undersökning inte befriar ledningen från skyldigheten att agera på det sätt som krävs för att åtgärda de problem som uppmärksammats. ", dels om externa rapportkanaler: "Den externa kanalen bör fungera som säkerhetsventil: det bör noggrant anges under vilka omständigheter det är tillåtet att gå utanför kommissionen." har tidigare konstaterat att det inom råder stor enighet om offentlighetsprincipens betydelse. Utskottet, som i sak har samma uppfattning som motionärerna, vill även nu understryka frågans stora betydelse. Regeringen har i olika sammanhang visat att frågan om offentlighet inom EU ges hög prioritet från svensk sida. Utskottet utgår från att regeringen även fortsättningsvis driver frågan om en offentlighetsprincip motsvarande den svenska, som således enligt utskottets mening bör omfatta även bestämmelser om meddelarfrihet och registrering av handlingar. Utskottet anser därför att något tillkännagivande inte behövs med anledning av motionerna 1999/2000:U514 (kd) yrkande 15 delvis, 1999/2000:U512 (c) yrkande 3, 1999/2000:U505 (fp) yrkande 5 och 1999/2000:U513 (mp) yrkande 1. I motion 1999/2000:K248 av () finns tre yrkanden som gäller valen till . I yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att bör ajourneras före valdagen. Detta skulle enligt motionären göra sambandet mellan riksdagspolitiken och Europaparlaments-politiken tydligare och höja valtemperaturen i valen till . I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att den nationella informationskampanjen inför valet bör utvärderas. I yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att åtgärder bör vidtas för att valet skall flyttas till tidigare . Valrörelsen skulle då kunna genomföras utan konkurrens med skolavslutningar och början av sommarvärmen. är den enda av Europeiska unionens institutioner som utses genom direkta val. Sådana val skall hållas i alla medlemsstater i en bestämd tidsperiod . Senast hölls val . Parlamentets mandattid är . Målet är enligt att företrädare i skall väljas genom allmänna direkta val enligt en för alla medlemsländer enhetlig ordning. har valen varit direkta men valsättet är ännu inte enhetligt. Vissa mera detaljerade, bindande bestämmelser om val av företrädare i är dock redan i kraft i EU och måste således beaktas när ett nationellt valsystem för valen till utformas. Av parlamentets 626 ledamöter är 22 från . Det senaste valet ägde rum . Valdeltagandet var, som framhålls i regeringens skrivelse och som redovisats ovan, lågt. I röstade i valet. Det genomsnittliga valdeltagandet för EU-länderna var . () har haft regeringens uppdrag att i samband med utvärderingen av val till för hela landet länsvis redovisa valdeltagandet dels i sammanslagna valdistrikt, dels i valdistrikt som inte slagits samman. RSV skulle dessutom för respektive valdistrikt redovisa valdeltagandets förändring i förhållande till val till i de fall då valdistrikten varit desamma. För det fall valdeltagandet visade sig vara lägre i sammanslagna valdistrikt än i andra distrikt skulle RSV, så långt möjligt, analysera om särskilda röstmottagningsställen eller valskjutsar i sammanslagna valdistrikt kunde ha påverkat valdeltagandet. RSV lämnade i en promemoria , Erfarenheter års val till , förslag till ändringar i vallagen (1997:157) och presenterade ett antal områden vilka enligt verkets uppfattning borde bli föremål för utredning. Regeringen beslöt att en särskild utredare skall tillkallas för att göra en teknisk och administrativ översyn av delar av valsystemet (Ju 2000:02, dir. 2000:10). Erfarenheterna från valet har enligt regeringen visat bl.a. att bestämmelserna om indelning i valdistrikt kräver en översyn. I betänkande (SOU 2000:1) En uthållig demokrati behandlas frågan om det sjunkande valdeltagandet. Utredningen diskuterar frågan om en valreform och förändringar i regelsystem m.m. Utredningen berör särskilt valen till (bet. s. 188). Enligt utredningen har detta val ännu karaktären av "ett andra rangens val", dvs. val som inte upplevs lika angelägna som nationella val. Det finns enligt utredningen flera orsaker till detta, särskilt brukar framhållas speciella karaktär, där valet inte handlar om någon "regeringsbildning"; partierna uppträder i huvudsak nationellt och förmår i begränsad omfattning föra fram frågor som rör EU i valkampanjerna. Det senare brukar enligt utredningen innebära att valrörelserna blir urvattnade - snarare tillfällen att testa nationella regeringars ställning än att diskutera EU:s framtidsfrågor. Även i EU-valen skall icke-röstandet ses som ett sätt att protestera och visa sitt missnöje. Utredningen anser att även den skarpa skiljelinjen mellan ja och nej till EU och förhållandet att denna konflikt skär genom flera partier samt närheten till folkomröstningen om medlemskap i bör tas med i förklaringarna till de svenska låga deltagandenivåerna. Rådet för utvärdering av val (Ju 1997:13) har genom tilläggsdirektiv (dir. 1999:61) fått i särskilt uppdrag att analysera orsakerna till det låga valdeltagandet val till . Rådet skall vid analysen av valdeltagandet samråda med . Uppdraget skall redovisas på det sätt som rådet finner lämpligt. Rådet beräknas slutföra sitt uppdrag . anser att resultatet främst av den analys som Rådet för utvärdering av val fått i uppdrag att utföra bör avvaktas. Utskottet föreslår att utrikesutskottet avstyrker motion 1999/2000:K248 (kd). Parlamentets sammanträden och ersättningsbestämmelser I motion 1999/2000:U511 av och () anser motionärerna att bör förlägga sina sammanträden endast till .