yttr · GN05SfU2y · 2000-01-01 00:00:00 — Nationella minoriteter i /2000 SfU2y Till har berett bl.a. socialförsäkringsutskottet tillfälle att yttra sig över proposition 1998/99:143 Nationella minoriteter i i de delar som berör respektive utskotts beredningsområde, jämte eventuella motioner. yttrar sig över de huvudsakliga delarna av propositionen samt de följdmotioner och allmänna motioner som gäller de olika minoritetsgrupperna och minoritetsspråken samt i vilka förvaltningsområden som rätten att använda samiska resp. finska och meänkieli skall gälla. Motionerna som yttrandet avser är följande: K3 av m.fl. (kd), yrkande 1 K8 av () K9 av m.fl. (v) K10 av och (), yrkande 1 K11 av m.fl. (c), yrkandena 1 och 2 K12 av m.fl. (fp), yrkande 1 K237 av () K239 av (), yrkande 1 MJ220 av Per m.fl. (mp), yrkande 1 I propositionen anförs att en grund bör läggas för en samlad svensk minoritetspolitik med inriktning på skydd för de nationella minoriteterna och de historiska minoritetsspråken. Som ett första steg mot en samlad minoritetspolitik bör nationella minoriteter erkännas och kunskap spridas om deras språk och kultur och om deras bidrag till landets historia. Vidare bör minoritetsspråken erkännas och ges det stöd som behövs för att de skall hållas levande. ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk utgör enligt regeringens mening en god grund för hur ett långsiktigt stöd till de nationella minoriteterna och deras språk skall utformas. Regeringen understryker att avsikten med konventionerna inte är att stödja minoritetsspråken på bekostnad av de officiella språken eller att segregera de grupper av befolkningen som tillhör en minoritetsgrupp från den övriga befolkningen. Regeringen understryker även att de nationella minoriteterna i självfallet också omfattas av integrationspolitikens mål. Dessa mål är lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund, en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund och en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och ansvariga för. Ramkonventionen om nationella minoriteter ramkonvention om skydd för nationella minoriteter är en principdeklaration som skall förverkligas genom nationell lag och lämplig regeringspolitik. Ramkonventionen innehåller inte någon definition på en nationell minoritet, vilket medför att de ratificerande staterna själva kan avgöra vad som kännetecknar en sådan. Under konventionens tillkomst har det dock framgått att begreppet syftar på grupper med långvarig anknytning till en stat. I propositionen redovisar regeringen att följande kriterier bör vara uppfyllda för att en grupp skall betraktas som en nationell minoritet: - Grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning i samhället. Gruppbestämningen kan inte enbart göras efter gruppens numerära antal utan här måste också vägas in och belysas gruppens struktur och sammanhållning. - Religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet. Endast ett av de uppräknade särdragen måste föreligga men de särdrag som gruppen uppvisar måste i något väsentligt avseende skilja den från majoriteten. Den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet. - Historiska eller långvariga band med . Det är inte möjligt att dra någon absolut gräns mätt men endast minoritetsgrupper vars minoritetskultur funnits i före föregående sekelskifte uppfyller kravet på historiska eller långvariga band. De nationella minoriteter i som uppfyller de redovisade kriterierna för en nationell minoritet är enligt regeringen samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Något krav på svenskt medborgarskap uppställs inte. Regeringen föreslår att godkänner att ratificerar ramkonventionen. De nationella minoriteterna i erkänns genom att de nämns vid namn i samband med ratifikationen. Minoritetsspråkskonventionen innehåller bestämmelser om vilka kriterier som ligger till grund för att ett språk skall behandlas som minoritetsspråk. Kriterierna för landsdels- eller minoritetsspråk är: - att språket skall ha använts av hävd i ett visst territorium i (i vart fall före föregående sekelskifte) - att det skall vara annorlunda än det officiella språket, dialekter omfattas inte - att det skall talas av tillräckligt många personer Om språket inte uppfyller kravet på historisk geografisk anknytning kan det omfattas av vissa av konventionens bestämmelser såsom ett territoriellt obundet språk. Regeringen anser att de språk som omfattas av konventionen är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. Därvid är samiska, finska och meänkieli språk med historisk geografisk bas, för vilka konventionens del II och III tillämpas. Dessa språk får genom utformningen av minoritetspolitiken ett särskilt starkt skydd. chib och jiddisch är territoriellt obundna språk, för vilka konventionens del II tillämpas. Regeringen föreslår att godkänner att ratificerar den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Regeringen föreslår att enskilda genom två särskilda lagar får rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter i de geografiska områden där språken använts av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Det gäller även hos annan myndighet om ärendet har anknytning till sådant område samt hos domstol i annat område vid överklagande. En förvaltningsmyndighet kan undantas från lagens tillämpning. Förslagen innebär också rätt att i dessa områden få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på dessa språk. För samiska föreslås området omfatta , , och kommuner och för finska och meänkieli , , , och kommuner. Lagarna föreslås träda i kraft . En arbetsgrupp inrättas inom i för att följa upp de regionala insatserna. Regeringen avser att vidta rikstäckande åtgärder för att stödja de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Det gäller utbildningsfrågor, kulturverksamhet, massmedierna, arkivfrågor, äldreomsorg, översättning av vissa författningar, inflytande och samarbete över nationsgränserna. I den ekonomiska vårpropositionen 1999 avsattes till följd av förslagen i denna proposition. Av dessa får kommuner och landsting inom förvaltningsområdena i för ökade kostnader som följer av de nya åliggandena. För tolk- och översättningskostnader tillförs domstolarna . För statliga myndigheter i övrigt är kostnaderna för de regionala åtgärderna marginella och finansieras inom gällande ramar. För åtgärder som avser inflytande för minoriteterna samt för uppföljningsinsatser har avsatts . Introduktion och utbildning finansieras inom de 10 miljonerna. Övriga rikstäckande åtgärder finansieras inom gällande ramar. De särskilda lagarna föreslås träda i kraft . Konventionerna beräknas kunna ratificeras och träder i kraft sedan tre hela månader förflutit. Ramkonventionen om nationella minoriteter I en kommittémotion K11 av m.fl. (c) anförs att ca en fjärdedel av de 450 000 sverigefinnar som omnämns i propositionen är sådana som antingen själva är eller är barn eller barnbarn till finländare med svenska som huvudspråk. Kulturen är enligt motionärerna likartad oavsett finska är huvudspråk eller andraspråk. Motionärerna anser att det vid ratificeringen klart skall uttalas att även finlandssvenskarna i anses ingå i den sverigefinska eller hellre sverigefinländska minoriteten, och de begär i yrkande 2 ett tillkännagivande härom. I kommittémotion K10 av och () anges att de nationella minoriteterna och minoritetsspråken bör anges i regeringsformen. Detta vore en principiellt betydelsefull handling som markerar slutet på osynliggörandet av minoriteterna och minoritetsspråken. Ett tillkännagivande härom begärs i yrkande 1. I motion MJ220 av Per m.fl. (mp) tas upp olika frågor om samernas situation. Motionärerna anser mot bakgrund av definitionen av ursprungsfolk i konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder att samerna tveklöst omfattas av konventionen. De begär i yrkande 1 ett tillkännagivande om samerna som ursprungsfolk. I motion K8 av () begärs ett tillkännagivande om att meänkieli och jiddisch inte skall erkännas som minoritetsspråk i . Motionären anför att det är viktigt att erkänna tornedalingarna och judarna som nationella minoriteter, men det är inte motiverat att erkänna meänkieli som ett eget minoritetsspråk eller att erkänna jiddisch som ett historiskt minoritetsspråk. De språkliga skillnaderna mellan meänkieli och riksfinska är mindre än mellan sydsamiska och nordsamiska, vilka sistnämnda i så fall också borde behandlas som två språk. Även inom chib finns många varieteter som på samma sätt kunde betraktas som skilda språk. Det är enligt motionären inte motiverat att göra jiddisch till ett minoritetsspråk i och göra en lång rad åtaganden rörande språkets användning i offentliga sammanhang för ett språk som har så få användare i . I motion K9 av m.fl. (v) påpekas att sydsamiskan är ett levande språk framför allt inom renskötseln. Intresset för bevarande och användande av språket är på uppåtgående. Att neka det sydsamiska språket status som minoritetsspråk vore att förstärka uppdelningen av det samiska folket. Motionärerna begär i yrkande 1 ett tillkännagivande härom. I motion K9 av m.fl. (v) anförs att det för sydsamiskans överlevnad är nödvändigt med särskilt stöd och att en kommun får i uppdrag att vara sydsamisk förvaltningskommun. Motionärerna nämner att i har förklarat sig villig att åta sig ett sådant uppdrag. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om upprättande av en sydsamisk förvaltningskommun. Även i motion K3 av m.fl. (kd) framhålls att det inte ingår någon kommun inom det sydsamiska geografiska området. För att inte det sydsamiska språket skall försvagas och eventuellt försvinna bör förvaltningsområdet utvidgas till att omfatta , och kommuner. En utvärdering bör ske efter försöksperiodens slut. Motionärerna begär i yrkande 1 ett tillkännagivande om det anförda. Ett likalydande yrkande framställs i yrkande 1 i motion K239 av (). m.fl. (fp) begär i motion K12 en utökning av förvaltningsområdet för samiska. Motionärerna föreslår i yrkande 1 att förvaltningsområdet under en treårig försöksperiod utökas med och Stor-umans kommuner. I motion K237 av () framhålls att någon kommun som ligger i det sydsamiska språkområdet borde ingå i försöksverksamheten. I kommittémotion K11 av m.fl. (c) anförs att det finns starka skäl för att betrakta det finska språket som ett territoriellt bundet språk även i . bör uttala sitt principiella stöd för att kommuner i där det finska språket talas av hävd också omfattas av de bestämmelser som enligt regeringsförslaget blir gällande vad gäller finska språket i vissa kommuner i . I yrkande 1 begärs ett tillkännagivande härom. Långt innan det i bildades nationalstater bodde det samer och andra folkslag i området. Dessa grupper kom att utgöra minoriteter i de stater som de inlemmades i. Kontakten med det övriga samhället medförde att minoriteterna i viss utsträckning fått göra avkall på sin kultur, religion och det egna språket. Under historiens gång ökade antalet minoriteter i . Folk från olika delar av invandrade till landet. Detta har lett till att i likhet med andra länder i har ett historiskt arv som be står av flera olika kulturer, religioner och språk. Några av dessa invandrade minoritetsgrupper lever fortfarande i , och i vissa fall har de liksom samerna bevarat sin kultur, sin religion och sitt modersmål. Under har därtill genom invandring blivit ett land som i än högre grad präglas av kulturell och etnisk mångfald. Utskottet vill till att börja med framhålla att denna kulturella och etniska mångfald bör tas som utgångspunkt för den generella politikens utformning och genomförande på alla samhällsområden och nivåer. Målen skall vara lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund, en samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund och en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och medansvariga för. Allt arbete för att befästa alla människors lika värde måste för att bli långsiktigt framgångsrikt inriktas på grundläggande värderingar som humanitet, tolerans, rättvisa och respekt för andra människor. Målsättningen bör vara att uppnå en känsla av gemenskap i ett samhälle där mångfalden bejakas. Här är det väsentligt att både se till det som ur olika synvinklar förenar människor som lever i och visa respekt och tolerans inför det som skiljer. Det innefattar även rätten att vara olik, vilket kan betyda t.ex. rätten att bevara och utveckla sin språkliga, kulturella eller etniska särart i den utsträckning man själv önskar. Denna respekt för individen skall således vara grundläggande för svensk politik, såväl vad gäller förhållandena i som förhållande till andra länder. Utskottet konstaterar att i internationella sammanhang aktivt verkar för att mänskliga rättigheter respekteras och stärks även i andra länder. Detta hindrar dock enligt utskottets mening inte att grupper av individer i vissa fall behöver ett särskilt stöd. I har inom det som tidigare kallades invandrarpolitiken förts en politik som i många delar värnat om invandrares kultur, språk och traditioner. Det har däremot inte förts någon motsvarande politik med inriktning att värna om de nationella minoriteterna och deras kultur, språk, traditioner m.m. Flera av de åtgärder som vidtagits inom ramen för invandrarpolitiken har dock kommit de nationella minoriteterna och deras kultur och språk till godo särskilt i de fall det funnits nyinvandrade grupper inom dem. Förutom att de nationella minoriteterna kunnat dra nytta av vissa av de åtgärder som vidtagits inom ramen för invandrarpolitiken, har olika insatser med direkt inriktning på de nationella minoriteterna gjorts inom ramen för den generella politiken inom olika sakområden, t.ex. vad gäller utbildning och massmedia. Särskilda insatser har också gjorts med inriktning på den samiska befolkningen. Utskottet delar således regeringens bedömning att en samlad minoritetspolitik bör utformas för att ge skydd för de nationella minoriteterna och de historiska minoritetsspråken. Utskottet vill liksom regeringen understryka att avsikten inte är att stödja minoritetsspråken på bekostnad av det officiella språket eller att segregera de grupper av befolkningen som tillhör en minoritetsgrupp från den övriga befolkningen. Minoritetsskyddet och minoritetsrättigheter utgör en del av skyddet av mänskliga rättigheter och är således inte enbart en nationell angelägenhet. Det historiska perspektivet visar att skydd av nationella minori teter är nödvändigt för stabilitet, demokratisk säkerhet och fred på kontinenten. Regeringen har särskilt pekat på den betydelse som en stark ställning för de nationella minoriteterna har för det internationella ungänget och samarbetet. Det finns redan internationella konventioner som innefattar minoritetsskydd. Det gäller bl.a. FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter, och . En FN-deklaration om rättigheter för personer som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter tar också upp minoritetsfrågor. En utredning har gjorts om huruvida bör ansluta sig till konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder. Även andra internationella organisationer, t.ex. , har tagit upp minoritetsfrågor. Arbetet med minoritetsspråkskonvention påbörjades med syfte att bidra till att bevara och utveckla mångkulturella arv och flerspråkighet inom nationsgränserna. Frågan om minoriteters rättigheter var mycket aktuell i eftersom det då stod klart att det fanns en rad minoriteter som behövde olika former av stöd i Öst- och . var minoriteters rättigheter åter en viktig fråga på dagordning, och arbetet med en ramkonvention påbörjades därför. ramkonvention är det första juridiskt bindande multilaterala dokumentet rörande minoritetsfrågor i allmänhet. Utskottet delar regeringens bedömning att en ratificering av ramkonventionen innebär en markering av att i linje med tidigare förd politik ställer sig bakom arbetet med ett ökat skydd för mänskliga fri- och rättigheter och att därigenom markerar sitt beslut att skydda sina egna nationella minoriteters rätt. En ratificering är också ett erkännande av den mångkulturella historia som har och som de nationella minoriteterna är en del av. För att kunna uppfylla ramkonventionens intentioner och syfte bör lägga grunden för en samlad och övergripande minoritetspolitik. En sådan politik bör vara direkt inriktad på skydd för de nationella minoritetsgrupperna i och åtgärder som främjar deras möjlighet att bevara och utveckla sin kultur och identitet. Ramkonventionen om nationella minoriteter I ramkonventionen beskrivs vad som avses med minoritetsidentitet. Minoritetskulturen skall i något av dessa avseenden (religion, språk, traditioner och kulturarv) väsentligen skilja sig från majoritetsbefolkningen. Av denna anledning bör lokala befolkningar i på grund av speciell dialekt inte kunna sägas ha så särskiljande drag att de utgör nationella majoriteter. I ramkonventionen finns inte någon definition på nationell minoritet utan varje land får själv ange kriterierna. I propositionen redovisar regeringen dessa kriterier. Svenskt medborgarskap är härvid inte något kriterium. De nationella minoriteterna i är enligt regeringen: samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Den samiska befolkningen i uppgår till ungefär 15 000-20 000 personer. Samerna uppfyller helt klart kriterierna för en nationell minoritet, men utskottet vill framhålla att de dessutom har en särställning som ursprungsfolk i , både gentemot majoritetsbefolkningen och andra minoritetsgrupper. I propositionen anges också att en central utgångspunkt för samernas identitet är deras ställning som ursprungsfolk och att detta bekräftades av (prop. 1976/77:80, bet. KrU 1976/77:43, rskr. 1976/77:289). Utredningen om konvention nr 169 har lagt fram betänkandet Samerna - ett ursprungsfolk i (SOU 1999:25). syftar till att åtgärder skall vidtas mot diskriminering och att särskilda insatser skall utformas som främjar de berörda folkens sociala och ekonomiska rättigheter och som skyddar deras andliga och kulturella värden. Detta innebär bl.a. att åtgärder skall vidtas för att skydda deras mark, kultur och miljö. Enligt är ursprungsfolk ett folk som härstammar från folkgrupper som bodde i landet - eller det geografiska område som landet tillhörde - vid tiden för erövring eller kolonisation eller fastställandet av nuvarande statsgränser. En förutsättning är att de helt eller delvis har behållit sina sociala, ekonomiska, kulturella och politiska institutioner. De folk som berörs skall själva identifiera sig som ursprungsfolk. Utredningen anser att samerna tveklöst omfattas av definition av ursprungsfolk. Utskottet delar således uppfattningen i motion MJ220 yrkande 1 att samerna är ursprungsfolk i . Med hänsyn till beslut är något tillkännagivande i frågan dock inte påkallat, varför motionen avstyrks. I propositionen anges att det som främst skiljer sverigefinnarna från den svenska majoritetsbefokningen är språket men att det också kan sägas finnas en särskild sverigefinsk kultur bland finnarna. Enligt utskottets mening innebär detta att minoritetsgruppen sverigefinnar inte syftar på personer som har svenska som modersmål. Detta utesluter dock inte att åtgärder som avser sverigefinnar även kan komma de finlandssvenska till del. Med det anförda avstyrker utskottet motion K11 yrkande 2. Utskottet delar regeringens uppfattning att även tornedalingar, romer och judar bör anses som nationella minoriteter i . Utskottet tillstyrker att ratificerar ramkonventionen och erkänner de angivna nationella minoriteterna genom att de nämns vid namn vid ratifikationen. Frågan är om de nationella minoriteterna på sätt som föreslås i motion K10 även bör anges i grundlagen. I 1 kap. 2 § regeringsformen (RF) anges att den offentliga makten skall utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. I fjärde stycket anges också att etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas. Vidare finns i 2 kap. RF regler om grundläggande fri- och rättigheter. Vissa är absoluta och kan inte begränsas på annat sätt än genom ändring i grundlag, medan andra kan begränsas genom lag med särskilda garantier för lagbeslutet (kvalificerat förfarande). I RF 2:1 finns bl.a. bestämmelser om yttrande-, förenings- och religionsfrihet. Av betydelse för de mänskliga rättigheterna är också om grundläggande fri- och rättigheter, som har inkorporerats och gäller som lag i . Eftersom grundlagens bestämmelser gäller alla svenska medborgare, och i viss utsträckning även utländska medborgare, kan utskottet inte nu se något behov av ett särskilt uttalat grundlagsskydd för de nationella minoriteterna. Motion K10 yrkande 1 avstyrks därför. En svårighet är att bedöma om ett språk skall anses som ett eget språk eller som en dialekt. Av artikel 1 punkt b) och konventionskommentaren framgår dessutom att konventionen inte kan tillämpas på språk som talas av alltför få personer eftersom detta skulle leda till alltför stora praktiska svårigheter. använde begreppet varietet liktydigt med språkform, antingen språkformen anses som ett språk eller en dialekt. Vad gäller frågeställningen om huruvida en viss varietet av ett språk bör behandlas som ett särskilt språk, ansåg utredningen att den måste bedömas mot bakgrund av syftet med konventionen och vilka effekter en tillämpning av konventionen kan få i olika situationer. Antalet samisktalande i antas vara ca 9 000. Samiskan har av tradition i huvudsak varit ett talat språk. finns i tre olika samiska språkvarieteter, ett nordsamiskt, ett lulesamiskt och ett sydsamiskt. Mellan de olika samiska språkvarieteterna finns inga absoluta gränser. Inom hela språkområdet gäller att den ömsesidiga förståelsen är större mellan varieteter som talas i geografiska områden som gränsar till varandra än mellan varieteter som ligger geografiskt långt ifrån varandra. Förståelsen mellan sydsamiska och nordsamiska har liknats vid förståelsen mellan isländska och svenska. Förutom skillnader i språk finns också vissa skillnader, kulturellt och historiskt, mellan de grupper som talar olika samiska varieteter. har angivit att en ratificering av minoritetsspråkskonventionen för de olika samiska varieteterna som skilda språk skulle kunna vara positivt eftersom det skulle kunna bidra till ökad kunskap om de olika varieteternas existens och om hur stora de språkliga skillnaderna är. Dessutom skulle olikheter kulturellt och historiskt mellan de olika samiska grupperna markeras. Kommittén fann dock flera skäl som talade mot en behandling av de olika samiska varieteterna som olika språk vid en ratificering. Det främsta skälet är att en sådan tillämpning med stor sannolikhet skulle leda till att de minst använda av de samiska varieteterna inte skulle kunna omfattas av konventionens tillämpning. Om de olika samiska varieteterna behandlas som skilda språk kan det bli svårt att hävda att de varieteter som används i minst utsträckning talas av tillräckligt många för att motivera att konventionen skall tillämpas på dem. Om man behandlar samiskan som ett språk vid en ratifikation omfattar ett sådant åtagande samtliga samiska varieteter oavsett antal användare. Kommittén framhöll att vid tillämpningen av de åtgärder till stöd och skydd för språket som är rikstäckande kan liksom nu avgöra hur dessa skall tillämpas på de olika varieteterna så att de resurser som finns utnyttjas så effektivt som möjligt för att ge bästa möjliga stöd och skydd för de olika språkliga varieteterna alltefter varje varietets förutsättning.