yttr · GN05BoU6y · 2000-01-01 00:00:00 — Mot denna bakgrund avstyrks motionerna 1999/2000:So30 (s) i berörd del samt 1999/2000:So44 (kd) yrkande 3. En av de motioner som väckts med anledning av propositionen tar upp olika frågor om tillgänglighet för elöverkänsliga. I motion 1999/2000:So43 (c) framhålls att det är hög tid att samhället tar de elöverkänsligas problem på allvar. föreslås göra tre tillkännagivanden om åtgärder för att förbättra de elöverkänsligas situation. De elöverkänsliga bör erkännas som en handikappgrupp (yrkande 1). Miljöer för en hållbar hälsoutveckling bör skapas där hänsyn tas till riskerna med avseende på bl.a. användningen av elutrustning och mobiltelefoni (yrkande 2). Elektromagnetiska frizoner bör upprättas för de svårast drabbade (yrkande 3). har vid ett flertal tillfällen berett motions-yrkanden med förslag om åtgärder för elöverkänsliga. , respektive 1995, har på bostadsutskottets förslag gjort tillkännagivanden till regeringen om bl.a. behovet av att ta fram ett kunskaps-underlag om orsakerna till problemen med elöverkänslighet och vilka åtgärder som kan begränsa problemen. Ett omfattande arbete med denna inriktning har också bedrivits vid myndigheter och forskningsinstitu pågår på regeringens uppdrag bl.a. ett arbete vid med att sammanställa och dra slutsatser av det nuvarande kunskapsläget. Rådet kommer under slutet av innevarande år att slutredovisa sitt uppdrag. har för sedan i betänkande 1999/2000:BoU9 tagit ställning till ett antal motioner års allmänna motionstid om elöverkänslighet, mobiltelefoni och elektromagnetiska fält, delvis med motsvarande inriktning som i den nu aktuella motionen. Vad som i denna motion anförts ger inte utskottet anledning att ändra sitt tidigare ställningstagande. Utskottet anser att resultatet av regeringens uppdrag till bör avvaktas innan vidare överväganden görs om åtgärder för elöverkänsliga. Motion 1999/2000:So43 (c) avstyrks således. Regeringen lägger i propositionen fram förslag till ändringar i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag. Denna lag syftar till att genom bidrag till anpassning av bostäder ge personer med funktionshinder möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. De föreslagna förändringarna gäller framför allt två frågor, dels villkoren för bidrag i samband med köp eller byte av bostad, dels det i lagen använda begreppet standardhöjande åtgärder. Regeringen sammanfattar innebörden i de föreslagna förändringarna avseende köp eller byte av bostad enligt följande: Vid nybyggnad skall det fortfarande finnas särskilda skäl för anpassning av bostaden. Vid köp och byte av bostad skall bidrag kunna lämnas till åtgärder som inte är kostnadskrävande även om det inte finns några särskilda skäl för att välja en bostad som kräver anpassning. Är åtgärderna kostnadskrävande krävs dock särskilda skäl även vid köp och byte av bostad. Förslagen finns intagna i 8 och 9 §§ lagen om bostadsanpassningsbidrag m.m. I fråga om begreppet standardhöjande åtgärder sammanfattas innebörden i den föreslagna lagändringen enligt följande: Reglerna om standardhöjande åtgärder utmönstras ur lagen om bostadsanpassningsbidrag m.m. och det införs en ny bestämmelse om att bostadsanpassningsbidrag inte lämnas för åtgärder som behöver vidtas redan av väsentligen andra orsaker än sådana som direkt har att göra med funktionshindret. Förslaget finns intaget i 6 § andra stycket i lagen om bostadsanpassningsbidrag m.m. De föreslagna lagändringarna har inte mött invändningar i någon motion eller under utskottets beredning av frågan. Däremot förordas i motion 1999/2000:So33 (m) yrkande 7 att ett förtydligande bör göras av den föreslagna lydelsen av 9 § så att det framgår att bostadsbyte på grund av hög hyra skall betraktas som "särskilt skäl" enligt denna paragraf. Motionären hävdar att den handikappade i praktiken kan drabbas av ett flyttförbud om inte bidrag beviljas för anpassning efter köp eller byte av bostad av kostnadsskäl. tillstyrker lagförslaget i propositionen om villkoren för bostadsanpassningsbidrag. Regeringsförslaget utgår från de förslag till lag-ändringar som lämnat på basis av erfarenheterna av den praktiska tillämpningen av lagen. Enligt verkets bedömning kommer de delvis ändrade villkoren att förenkla och underlätta bidragshanteringen. Det bör framhållas att denna hantering direkt utgår från bestämmelserna i lagen utan att dessa närmare preciserats i förordning eller myndighetsföreskrifter. Detta ger utrymme för en tillämpning där stor hänsyn tas till faktiska förhållandena i det enskilda fallet. Frånvaron av detaljerade föreskrifter innebär att rätten till bidrag inte i varje avseende i förväg direkt kan utläsas ur lagens bestämmelser. sammanställer och distribuerar emellertid löpande erfarenheter av kommunernas hantering och av den praxis som lagts fast genom avgörande av förvaltningsdomstol. Verket anordnar också utbildningar och konferenser för de kommunala handläggarna av bidraget. Förslaget i motion 1999/2000:So33 (m) yrkande 7 om att precisera bestämmelserna i lagen om bostadsanpassningsbidrag m.m. i ett avseende - hyresnivåns betydelse vid tillämpningen av begreppet särskilda skäl i 9 § enligt den nya lydelsen - skulle innebära ett avsteg från den nuvarande principen för regleringen av bidragsgivningen. Utskottet kan inte finna att tillräckliga skäl föreligger för att förorda ett sådant avsteg. Avgörandet av vad som i det enskilda fallet är särskilda skäl bör således även i fortsättningen bedömas av den beslutande kommunen med stöd av gällande praxis. Det bör i sammanhanget noteras att den av regeringen föreslagna lagändringen inte kan förväntas minska möjligheten för den funktionshindrade att erhålla bostadsanpassningsbidrag i samband med byte av bostad av det skäl som diskuteras i motionen. Tvärtom innebär förändringen att bidrag kan utgå till åtgärder som inte är kostnadskrävande även om det inte föreligger några särskilda skäl för att välja en bostad som kräver anpassning. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motion 1999/2000:So33 (m) yrkande 7. I beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), () och (). Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen (), (), (), () och () anser att den del av bostadsutskottets yttrande som i avsnittet Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen börjar med "Utskottet ser" och slutar med "i berörd del" bort ha följande lydelse: Det är angeläget att offentliga byggnader och platser i möjligaste mån ges en utformning så att de blir tillgängliga och användbara för alla oavsett eventuella funktionshinder. För att detta mål skall kunna uppnås är det viktigt att det finns klart formulerade krav på tillgänglighet i samband med ny- och ombyggnad. Det är också angeläget att dessa krav kan beaktas på ett tidigt stadium i byggprocessen. Att i efterhand vidta åtgärder för att korrigera tidigare misstag kan bli mycket kostnadskrävande och innebär dessutom ofta att sämre lösningar måste väljas. ser mot denna bakgrund positivt på regeringens avsikt att låta förtydliga de krav som finns i på tillgänglighet i samband med nybyggnad och ändring av allmänna platser. Utskottet ställer sig även positivt till andra åtgärder som kan vidtas för att underlätta kommunernas arbete med handikappanpassning. Detta arbete kan förutom de självklara fördelarna för de funktionshindrade även bidra till minskade kommunala kostnader för exempelvis bostadsanpassningsbidrag och hemtjänst. Särskilda krav på anpassningsåtgärder bör givetvis ställas på de myndighetslokaler dit allmänheten kan behöva ha tillträde. Utskottet tillstyrker mot denna bakgrund förslaget i motion 1999/2000:So32 (m) yrkande 6 om att regeringen skyndsamt bör vidta åtgärder för att avhjälpa de brister som fortfarande finns vad gäller tillgängligheten till myndighetslokaler. anser således att höga krav på tillgänglighet kan ställas dels i samband med ny- och ombyggnad, dels vad gäller anpassning av myndighetslokaler. Däremot kan utskottet inte ge sitt stöd till de förändringar av plan- och bygglagstiftningen med retroaktiv verkan som skisseras i propositionen. Utan att redovisa förslagets närmare innebörd eller de ekonomiska konsekvenserna av det förordar regeringen en lagändring som kan få långtgående följder för berörda fastighetsägare och den verksamhet som bedrivs i befintliga lokaler. Utskottet kan konstatera att innebörden i begreppet "enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten" inte klarläggs och att frånvaron av ekonomiska överväganden ursäktas med att det är svårt att beräkna förslagets samhällsekonomiska konsekvenser. Regeringen anser sig emellertid trots detta ha grund för ställningstagandet att de retroaktiva lagkraven skall bekostas genom "ansvars- och finansieringsprincipen". Innebörden i denna princip tycks vara att de berörda fastighetsägarna skall svara för hela kostnaden inom ramen för det ordinarie underhållet. Kritik mot innehållet i propositionen vad avser den retroaktiva lagändringen framfördes även under den offentliga utfrågning om regeringens handlingsplan som socialutskottet genomförde . ansåg det vara helt oacceptabelt att, som föreslås i propositionen, ställa långtgående krav på att åtgärder för tillgänglighetsanpassning skall vidtas inom ramen för ordinarie underhåll. Företrädaren för framhöll att man i propositionen tagit lättsinnigt på förslagets kostnader. Regeringens bedömning att kostnaderna ryms inom ramarna för det ordinarie underhållet avvisades helt. pekade på flera oklarheter i propositionen vad gäller bl.a. ansvarsfrågan. En sådan fråga som regeringen inte har beaktat är att hyresavtalen för kommersiella lokaler normalt är så utformade att det är verksamhetsutövaren och inte fastighetsägaren som står för det löpande underhållet. Utskottet gör sammanfattningsvis bedömningen att underlag saknas för regeringen att som planerat lägga fram det aviserade förslaget om en retroaktivt verkande ändring av . bör i enlighet med förslaget i motion 1999/2000:So32 (m) yrkande 5 i ett tillkännagivande till regeringen ge uttryck för denna uppfattning. Utskottet avstyrker de motionsförslag, (fp) respektive (mp), som förordar att lagändringen genomförs med vissa kompletteringar. Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen () anser att den del av bostadsutskottets yttrande som i avsnittet Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen börjar med "I motsats" och slutar med "i berörd del" bort ha följande lydelse: instämmer i regeringens bedömning att bör kompletteras med krav på att enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten och användbarheten i befintliga lokaler dit allmänheten har tillträde och på befintliga allmänna platser bör elimineras inom en viss tidrymd. Utskottet anser dock att den av regeringen förordade tidsfristen fram är alltför väl tilltagen. Vidare kan de vaga formuleringarna i propositionen om att åtgärderna "bör" vidtas ge upphov till oklarheter. I det lagförslag som skall presenteras för bör det därför klart framgå vilka åtgärder som skall vidtas. Det bör också klarläggas vilka sanktionsmöjligheter som skall finnas mot dem som inte uppfyller kraven på åtgärder i befintliga byggnader och på allmänna platser. Även vad gäller redan existerande bestämmelser om tillgänglighet finns det anledning att överväga skärpta sanktionsmöjligheter. En utredning bör tillsättas med denna uppgift. Vad utskottet ovan förordat innebär att förslagen i motion 1999/2000:So41 (mp) yrkandena 2 och 8 bör vinna bifall. Detta innebär även att förslagen i motionerna 1999/2000:So40 (fp) yrkande 2 samt 1999/2000:So38 (s) kan anses vara tillgodosedda. De aktuella förslagen i motion 1999/2000: So32 (m) avstyrks av utskottet. Finansieringen av åtgärder för ökad tillgänglighet (), (), (), () och () anser att den del av bostadsutskottets yttrande som i avsnittet Finansiering av åtgärder för ökad tillgänglighet bör jar med "anser" och slutar med "av utskottet" bort ha följande lydelse: har ovan avstyrkt att retroaktivt verkande krav på tillgänglighet införs i i enlighet med regeringens intentioner. Underlag saknas i propositionen för en bedömning av kostnaderna för ett sådant krav. Vidare finns betydande oklarheter vad gäller den princip som regeringen anser skall tillämpas för finansiering av åtgärderna. Mot denna bakgrund saknas också skäl att närmare överväga de aktuella motionsyrkandena om att införa ett statligt bidragssystem för att finansiera anpassningsåtgärder. Finansieringen av åtgärder för ökad tillgänglighet () och () anser att den del av bostadsutskottets yttrande som i avsnittet Finansiering av åtgärder för ökad tillgänglighet börjar med "anser" och slutar med "av utskottet" bort ha följande lydelse: delar bedömningen i de aktuella motionerna om att ett statligt stöd initialt bör utgå för de åtgärder som kommer att behöva vidtas när kompletteras med bestämmelser om enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten. Det är således inte rimligt att i detta avseende redan från början tillämpa ansvars- och finansieringsprincipen fullt ut. De närmare villkoren för det statliga stödet bör övervägas i samband med att lagförslaget utarbetas. Det bör således ankomma på regeringen att i samband med den aviserade propositionen om en komplettering av även presentera förslag om ett statligt bidrag till de fastighetsägare som behöver vidta anpassningsåtgärder. Vad utskottet nu förordat med anledning av motion 1999/2000:So44 (kd) yrkande 4 bör som sin mening ge regeringen till känna. Även vad som i motion 1999/2000:So40 (fp) yrkande 1 föreslagits om ett statligt stimulansbidrag får därigenom delvis anses vara tillgodosett. Utbildningen av arkitekter m.fl. () och () anser att den del av bostadsutskottets yttrande som i avsnittet Utbildning av arkitekter m.fl. börjar med "anser" och slutar med "yrkande 3" bort ha följande lydelse: Det har varit uppenbart att kunskapen om handikappades villkor och behov varit bristfällig bland de yrkesgrupper som har inflytande över byggprocessen. Trots att det går att åstadkomma enkla och bra lösningar som uppfyller kraven på tillgänglighet och användbarhet både vid nyproduktion och ombyggnader glöms ofta dessa frågor bort. En av orsakerna är att arkitekter, byggnadsingenjörer m.fl. inte får någon egentlig utbildning i handikappkunskap. Det är positivt att regeringen i propositionen uppmärksammat denna fråga. Det är emellertid inte tillräckligt att, som regeringen föreslår, låta se över innehållet i arkitektutbildningen. I uppdraget till verket bör det ingå att se till att kursplanerna för de aktuella utbildningarna möjligt kompletteras med undervisning om hur den byggda miljön kan utformas så att den blir tillgänglig och användbar för alla. Vad utskottet ovan anfört bör med anledning av motion 1999/2000:So44 (kd) yrkande 3 som sin mening ge regeringen till känna. () och () anser att den del av bostadsutskottets yttrande som i avsnittet Tillgänglighet för elöverkänsliga börjar med "har" och slutar med "avstyrks således" bort ha följande lydelse: delar uppfattningen i motion 1999/2000:So43 (c) att de elöverkänsliga är en grupp som förtjänar att tas på stort allvar. Elöverkänslighet bör erkännas som ett handikapp och samhället bör ta ett ansvar för att de drabbade skall kunna leva ett så normalt liv som möjligt. Det är angeläget att tillräckliga resurser satsas på att kartlägga problemet med elöverkänslighet ytterligare. En allmän inriktning vid all planering av bebyggelse och anläggningar för bl.a. mobiltelefoni och elöverföring bör vara att tillämpa försiktighetsprincipen. I motionen diskuteras olika metoder för att begränsa problemet med el-överkänslighet och för att hjälpa de värst drabbade. Utskottet anser att det bör ankomma på regeringen att med utgångspunkt i de kartläggningar som redan genomförts återkomma med förslag till lämpliga insatser. Dessa insatser får sedan anpassas successivt i takt med att kunskapsläget förbättras och nya metoder tas fram för att eliminera orsakerna till elöverkänsligheten. Vad utskottet nu anfört med anledning av motion 1999/2000:So43 (c) bör som sin mening ge regeringen till känna. Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen () och () anför: har starkt framhållit att samhället måste utformas så att alla skall kunna delta i samhällslivet på lika villkor. Trots uppenbara brister på många områden har nödvändiga beslut och åtgärder låtit vänta på sig alltför . Vi välkomnar därför att en nationell handlingsplan för handikappolitiken nu lagts fram för . Den kan ses som ett första, men långt ifrån tillräckligt, steg i det arbete med anpassning av samhället som måste bedrivas med större intensitet än . Det är därför nödvändigt att löpande följa upp de i många avseenden vällovliga riktlinjer som presenteras i handlingsplanen. Detta gäller inte minst för de frågor som faller inom bostadsutskottets beredningsområde. Vi ser positivt på de åtgärder som aviseras inom plan- och bygglagstiftningens ram. Detta gäller både avsikten att komplettera med regler om enkelt åtgärdade hinder mot tillgänglighet och arbetet med att öka de lokala handikapporganisationernas insyn och delaktighet i byggprocessen. Handlingsplanen är emellertid inte särskilt konkret i dessa avseenden. Vi förutsätter därför att regeringen kommer att lämna mer konkreta förslag och redovisningar i den aviserade propositionen. Det är vår avsikt att bevaka att handlingsplanen inte stannar vid vackra formuleringar, utan också omsätts i praktisk handling. Som vi framhållit i en avvikande mening kan detta underlättas och påskyndas om det initialt utgår ett statligt stöd till de åtgärder som kan komma att krävas av fastighetsägare och andra. Vi vill också framhålla att det finns flera nödvändiga åtgärder som behöver vidtas i den byggda miljön, men som inte omfattas av plan- och bygglagstiftningens regelsystem. En sådan åtgärd gäller anpassningen av bankomater och liknande utrustning till de funktionshindrades behov. Samhällsutvecklingen går på många områden mot en ökad automatisering och självbetjäning med stöd av ny informationsteknik. Förutom bank- och post-ärenden kan detta gälla exempelvis biljettautomater för kollektivtrafik och automatiserad handel i olika former. Denna utveckling ställer stora krav på inte bara tillgänglighet och användbarhet för alla utan också på att säkerhetsfrågorna uppmärksammas. Inte minst för äldre och personer med funktionshinder kan brottsförebyggande åtgärder ses som en del i tillgängligheten till den nya tekniken. Bankomater och liknande utrustning betraktas i byggnadssammanhang som inredning. Krav på tillgänglighet för funktionshindrade har därför inte kunnat ställas med stöd av . Vi noterar att regeringen har uppmärksammat denna brist och har för avsikt att tillsätta en utredning i frågan. Utvecklingen med IT-stöd på olika områden går emellertid mycket snabbt. Det är därför nödvändigt att överväganden om en lämplig lagreglering kommer till stånd och att förslag kan läggas fram för redan under kommande . En väg som bör prövas är att låta bankomater klassificeras som "stadigvarande produkt som är infogad i byggnadsverk" och därmed låta plan- och bygglagstiftningens regler gälla. Om denna lösning väljs bör det vara möjligt att presentera ett förslag redan i den proposition om enkelt åtgärdade hinder m.m. som aviserats . Från sida har vi för avsikt att återkomma till frågan om inte regeringens fortsatta beredning snabbt kan resultera i att nödvändiga åtgärder vidtas. Sanktionsmöjligheterna vid otillgängligt byggande () och () anför: presenterade en analys av hur nyproducerade bostäder av olika årgångar uppfyller kraven i byggnadslagstiftningen på tillgänglighet och användbarhet. Resultaten av denna undersökning är mycket oroväckande eftersom de visade sig att de bostäder som byggts ofta var mer svårtillgängliga och svåra att bebo för människor med nedsatt rörlighet, hörsel och syn än de som byggdes i början av decenniet eller . Det finns också tecken som tyder på att offentliga lokaler och allmänna platser fortfarande utformas på ett sätt som inte tillgodoser de funktionshindrades behov och de krav som rimligen bör kunna ställas med stöd av plan- och bygglagstiftningen. Dessa erfarenheter måste nu tas till vara och leda fram till att åtgärder vidtas för åstadkomma en bättre efterlevnad av kraven på tillgänglighet och användbarhet. Det finns först och främst skäl att se över och tydliggöra de krav som ställs i byggnadslagstiftningen. Åtgärder med denna inriktning aviseras i den nationella handlingsplanen. Vidare kommer förslag att läggas fram om krav på att brister i den befintliga miljön åtgärdas inom . Det finns emellertid också skäl att överväga om tillräckliga åtgärder vidtas mot dem som inte lever upp till lagens krav. Vi förutsätter att frågan om sanktionsmöjligheterna i detta avseende kommer att uppmärksammas såväl i den proposition som skall läggas fram för som i det utrednings- och utvecklingsarbete som på regeringens uppdrag skall genomföras av . Arbetet med att förtydliga kraven på tillgänglighet och användbarhet i lagstiftningen samt att stärka handikapporganisationernas inflytande i byggprocessen kan också i sig förväntas bidra till att förbättra bevakningen av lagens efterlevnad. Åtgärder för ökad tillgänglighet 3 Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen 3 Finansiering av åtgärder för ökad tillgänglighet 8 Utbildning av arkitekter m.fl. 8 Tillgänglighet för elöverkänsliga 9 Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen (m) 12 Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen (mp) 13 Finansieringen av åtgärder för ökad tillgänglighet (m) 13 Finansieringen av åtgärder för ökad tillgänglighet (kd) 14 Utbildningen av arkitekter m.fl. (kd) 14 Åtgärder för elöverkänsliga (c, mp) 15 Kraven på tillgänglighet i plan- och bygglagstiftningen (kd) 15 Sanktionsmöjligheterna vid otillgängligt byggande (v) 16