yttr · GN05KU7y · 2000-01-01 00:00:00 — om EU - Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen 1999/2000 KU7y Till utrikesutskottet har beslutat bereda bl.a. tillfälle att yttra sig över regeringens skrivelse 1999/2000:60 Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen i de delar som har samband med beredningsområde samt över en motion som har väckts med anledning av skrivelsen och vissa motioner från den allmänna motionstiden. begränsar sitt yttrande till följande frågor: förberedelser för det svenska ordförandeskapet frågan om utträdesparagraf. yttrar sig över motionerna 1999/2000:U14 yrkande 1, 1999/2000:U503 yrkande 9, 1999/2000:U505 yrkandena 5, 6, 8-10, 1999/2000:U508 yrkandena 1 och 2 , 1999/2000:U511, 1999/2000:U512 yrkande 2 delvis , 1999/2000:U513 yrkande 29 och 1999/2000:U515 yrkande 12. lämnar med eget yttrande över motionerna 1998/99:K354 yrkande 1, 1999/2000:K248 yrkandena 1-3, 1999/2000:K324 yrkandena 1-6, 1999/2000:K341 yrkandena 1-5, 1999/2000:U512 yrkandena 1 och 3-6, 1999/2000:U513 yrkandena 1-5 och 1999/2000:U514 yrkandena 1 och 15. Skrivelsens huvudsakliga innehåll på beredningsområde Skrivelsen inleds med ett övergripande avsnitt om samarbetet i Europeiska unionen som ett svenskt och europeiskt intresse. Där uttalas att unionens verksamhet präglades av kommissionens avgång, valet till ett nytt Europaparlament, det fortsatta arbetet att förbereda unionens utvidgning, beslutet om den s.k. Agenda 2000 och genomförandet av den monetära unionens tredje fas. I ljuset av utvecklades EU:s försvars- och säkerhetspolitik snabbt . Regeringen framhåller i skrivelsen att den i EU-samarbetet regelbundet informerat och inför möten i ministerrådet samrått med och förankrat svenska ståndpunkter. I olika delar av skrivelsen behandlas den övergripande utvecklingen i unionen, det ekonomiska och sociala samarbetsområdet, unionens förbindelser med omvärlden, samarbetet i rättsliga och inrikes frågor samt unionens institutioner m.m. I bilagor redovisas bl.a. viktigare förordningar, direktiv och beslut antagna av rådet, viktigare rekommendationer, yttranden och meddelanden, viktiga domar meddelade av och av EG:s förstainstansrätt, mål av svenskt intresse vid domstolen och förstainstansrätten samt överträdelseärenden. Till beredningsområde hör frågor om institutionerna. Institutionernas funktion, liksom huvuddragen i deras verksamhet , redovisas i skrivelsen (del 1 och 5). De politiska riktlinjerna för unionens utveckling fastställs av , som består av medlemsstaternas stats- respektive regeringschefer samt Europeiska kommissionens ordförande, biträdda av medlemsstaternas utrikesministrar och en medlem av kommissionen. Rådet eller ministerrådet är EU:s beslutande och lagstiftande organ och det forum där medlemsstaterna för fram, diskuterar och sammanjämkar sina synpunkter. Rådet fattar beslut om lagstiftning på grundval av kommissionens förslag. Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande tas sådana beslut i ytterligare ökad utsträckning genom medbeslutande tillsammans med . Rådet består av en regeringsledamot från varje land. Utrikesministrarna möts i Allmänna rådet i regel en gång , liksom ekonomi- och finansministrarna i . Därutöver hålls ett stort antal fackministermöten. En ökad användning av majoritetsröstning har införts efter hand. Beslutsformen är nu tillämplig för mer än tre fjärdedelar av alla beslut. Röstreglerna i rådet vid beslut med kvalificerad majoritet bygger på att varje stat har ett visst röstetal som varierar mellan två och tio. har fyra av de totalt 87 rösterna. De ständiga representanternas kommitté (Coreper) förbereder rådets arbete med hjälp av ett stort antal rådsarbetsgrupper där medlemsstaterna företräds av tjänstemän. Vid sidan av Coreper finns andra förberedande organ med särskilda ansvarsområden. Inför rådsmötena samråder regeringen med i frågor som kommer att behandlas på rådets möten. Rådet hade knappt 200 aktiva arbetsgrupper på olika områden, inklusive arbetet inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Rådet sammanträdde 96 gånger i sina olika sammansättningar, förutom att ett antal informella ministermöten hölls. Centrala ämnen för rådets verksamhet var bl.a. förberedelser inför utvidgningen och regeringskonferensen och öppenhetsfrågor. Arbetet med gemensamma principer för val till och en ledamotsstadga gick vidare utan att några slutliga resultat nåddes. Även diskussionerna om rådets arbetsformer fortsatte. Budgeten avsåg 2 621 anställda, och rådets utgifter budgeterades till . i godkände rekommendationer för att åstadkomma ett effektivare rådsarbete, såsom bl.a. en minskning av antalet rådskonstellationer och de informella ministermötena. När det gäller det förberedande rådsarbetet rekommenderades tidsfrister. Corepers arbete med en lagstiftningsfråga skall enligt rekommendationerna vara avslutat före veckan som föregår rådsmötet, och arbetet i arbetsgrupp skall i sin tur slutföras före Corepermötet. Öppna debatter skall vidare hållas om viktiga lagstiftningsförslag. Europeiska kommissionen skall övervaka tillämpningen av fördragen och är den institution som har rätt att ta initiativ till lagstiftning. Kommissionen fattar själv i stor omfattning beslut om lagstiftning och andra beslut. Till övervägande del sker detta på delegation från rådet, främst inom ramen för systemet med kommissionens verkställighetskommittéer. Kommissionen består av 20 ledamöter, som nomineras av medlemsstaternas regeringar. Kommissionen och - i och med Amsterdamfördraget - även dess ordförande måste godkännas av . Ledamöterna skall i sitt arbete agera i unionens allmänna intresse under full oavhängighet. Moderniseringen av kommissionens arbetssätt fortsatte och leds nu av kommissionsledamoten . Målet är att öka kommissionens effektivitet, ansvarstagande och allmänhetens insyn. Kommissionens driftbudget uppgick till och avsåg 21 603 anställda. har beslutsmakt över de s.k. icke-obligatoriska utgifterna och tillsammans med rådet lagstiftande befogenheter. Parlamentet utövar demokratisk kontroll över verksamheten inom unionen, bl.a. genom att granska EU:s räkenskaper och bevilja ansvarsfrihet för kommissionen. Parlamentet har även möjlighet att avsätta kommissionen genom misstroendeförklaring. Inflytandet har successivt stärkts och förstärktes ytterligare genom Amsterdamfördraget. Av parlamentets 626 ledamöter är 22 från . Ledamöterna väljs i direkta och allmänna val för en mandatperiod . Det senaste valet ägde rum . Valdeltagandet var lågt. I röstade i valet. Det genomsnittliga valdeltagandet för EU-länderna var . Vid parlamentet finns en ombudsman. Ombudsmannen har till uppgift att ta emot och granska klagomål från enskilda medborgare och företag om hur EU:s institutioner utövar sin makt. Parlamentets budget avsåg 4 102 anställda, och utgifterna budgeterades till . I skrivelsen redogörs vidare för andra centrala EU-institutioner, bland dem och Europeiska revisionsrätten. Regeringen redogör för arbetet inför regeringskonferensen, som inleddes , samt för utvecklingen av frågorna om öppenhet och insyn i EU-samarbetet och för arbetet med gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet. Vidare redogörs för förberedelserna för ordförandeskap och för svenska språket i EU. Vissa frågor inom det ekonomiska och sociala samarbetsområdet (del 2) berör också utskottets beredningsområde. Det gäller upphovsrätten i informationssamhället (avsnitt 22.1.1) och vissa mediefrågor (i avsnitt 25.3). Konvergens mellan telekommunikation, medier och informationsteknik tas upp både i avsnittet om mediefrågor och i avsnittet om telekommunikation (se avsnitt 10.2.3). I fråga om upphovsrätten i informationssamhället erinrar regeringen om att kommissionen lade fram ett direktivförslag som syftar till att anpassa upphovsrätten och närstående rättigheter till informationssamhällets förutsättningar, KOM (97) 628 slutlig, och efter yttrande av ett ändrat förslag, KOM (1999) 250 slutlig. Förslaget innehåller regler som är av särskild betydelse i informationssamhället, bl.a. bestämmelser om att göra skyddade verk tillgängliga för allmänheten. Direktivet beräknas kunna antas eller . Beträffande mediefrågorna rapporteras att kommissionen redovisat den studie om eventuella för- och nackdelar med V-chip, dvs. teknisk utrustning i TV-apparater, som gör det möjligt att spärra vissa program, som kommissionen ålades att utföra vid den senaste revideringen av TV-direktivet. En slutsats var att den analogt baserade V-chipteknik som används i för att spärra vissa TV-program inte är tekniskt möjlig i där övergång pågår till digitala sändningsmetoder. En annan slutsats var att de stora kulturella skillnaderna i medlemsstaterna utesluter en harmoniserad klassificering av audiovisuellt innehåll. I konvergensfrågan antog rådet slutsatser om kommissionens grönbok om konvergens, särskilt aspekterna på medier och den audiovisuella sektorn. Slutsatser antogs dels av telerådet, dels av . Rådet konstaterar att åtskillnad bör göras mellan regler för infrastruktur och regler för mediernas innehåll. Förhållandet inom och mellan institutionerna Flera motioner från den allmänna motionstiden tar upp frågor kring formerna för samarbetet inom EU. De som huvudsakligen rör förhållandena inom eller mellan institutionerna behandlas här, och de som huvudsakligen rör inflytandet för de nationella parlamenten och den nationella förankringen behandlas i ett senare avsnitt. I motion 1999/2000:U505 av m.fl. (fp) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om att befogenheter bör stärkas på ministerrådets bekostnad. Motionärerna anser att parlamentet och rådet på sikt bör bli helt likställda i lagstiftningsfrågor och betraktas som de två delarna i ett tvåkammarparlament. I motion 1999/2000:U513 av m.fl. (mp) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att en prioriterad fråga för skall vara att inom EU driva att EU:s politiska organisation måste förändras på ett sätt som möjliggör för väljarna att utkräva politiskt ansvar. Enligt motionärerna gör medbestämmandet för parlamentet och ministerrådet det svårt att kräva ut politiskt ansvar; medborgarna kan inte veta vilka politiker som är ansvariga för ett beslut och som de därför bör rösta bort i nästa val. I samma motion begärs tillkännagivanden om att bör prioritera frågan om att avskaffa kommissionens ensamrätt att lägga fram förslag och att i stället de nationella parlamenten och skall ges förslagsrätt (yrkande 5) samt att kommissionen bör avskaffas och ersättas med ett rent administrativt organ (yrkande 29). Samarbetsform - överstatlighet eller mellanstatlighet I motion 1999/2000:U514 av m.fl. (kd) yrkande 15 delvis begärs ett tillkännagivande om institutionella reformer. Motionärerna anser att bör kunna avsätta enskilda kommissionärer, att nuvarande proportioner vid röstviktningen bör bevaras, att de nationella språkens ställning bör värnas samt att kravet på enhällighet i rådet bör behållas för frågor om fördragsändringar, utvidgning, ökning av en stats ekonomiska åtaganden och vitala säkerhetspolitiska intressen. I motion 1999/2000:U505 av m.fl. (fp) anser motionärerna att de hittillsvarande reformerna inte är nog inom det utrikes- och säkerhetspolitiska området utan samarbetet bör fördjupas och bör verka för att beslut i frågor på området bör kunna fattas med kvalificerad majoritet (yrkande 9). De anser att denna möjlighet bör kompletteras med en reservationsrätt så att ett enskilt land skall kunna ställa sig utanför aktioner som landet inte anser sig kunna delta i (yrkande 10). I motion 1999/2000:U513 av m.fl. (mp) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att skall prioritera frågan om hur EU kan omvandlas till att i högre grad vara ett mellanstatligt samarbete. () begär i motion 1999/2000:K324 yrkande 6 ett tillkännagivande om att den institutionella konkurrensen skall värnas. Enligt motionären skapas en välståndshöjande konkurrens inte minst av att olika länder och regioner har olika institutionella förhållanden. Om inte olika lösningar får chansen att tillämpas, försvinner enligt motionären möjligheterna att vaska fram de bästa idéerna och arbetssätten. Förfarandet innebär följande. Kommissionen lägger fram förslag till rättsakt för och rådet. skall yttra sig. Rådet får därefter anta förslaget med kvalificerad majoritet, dels om parlamentet inte har föreslagit några ändringar, dels om rådet i antagandet godkänner alla ändringar. I övriga fall skall rådet med kvalificerad majoritet anta en gemensam ståndpunkt och lämna en fullständig redogörelse för grunderna för sin gemensamma ståndpunkt. Om godkänner den gemensamma ståndpunkten eller inte har fattat något beslut, skall rättsakten anses antagen enligt den gemensamma ståndpunkten. Om parlamentet avvisar den gemensamma ståndpunkten, anses rättsakten som icke antagen. Om parlamentet föreslår ändringar i den gemensamma ståndpunkten skall den ändrade texten översändas till rådet och till kommissionen, och kommissionen skall yttra sig över ändringarna. Parlamentets beslut att avvisa eller föreslå ändringar i den gemensamma ståndpunkten skall fattas med en absolut majoritet av ledamöterna. Om rådet efter det att ärendet har hänskjutits dit med kvalificerad majoritet godkänner alla ändringar, skall rättsakten i fråga anses antagen i form av den ändrade gemensamma ståndpunkten. Om kommissionen har avstyrkt ändringar, skall rådet besluta enhälligt om dessa. Om rådet inte godkänner alla ändringar, skall rådets ordförande i samförstånd med ordförande sammankalla förlikningskommittén. Om förlikningskommittén efter det att den har sammankallats godkänner ett gemensamt utkast, skall och rådet var för sig ha på sig från godkännandet för att anta rättsakten i enlighet med det gemensamma utkastet. skall besluta med absolut majoritet av de avgivna rösterna och rådet med kvalificerad majoritet. Om någon av de båda institutionerna inte antar den föreslagna rättsakten , skall den anses som icke antagen. Om förlikningskommittén inte godkänner något gemensamt utkast skall den föreslagna rättsakten anses som icke antagen. De angivna tidsfristerna kan i vissa fall förlängas. Som nämnts ovan tillkommer initiativrätten i lagstiftningsärenden kommissionen. Rådet och medlemsstaterna har, liksom , inte någon formell rätt i detta avseende. Under den regeringskonferens som föregick fördraget var det inte möjligt att nå full enighet om institutionella reformer, utan några frågor förblev olösta. En olöst fråga gäller ändring av regler för viktning av röster vid beslut i rådet med kvalificerad majoritet, en annan kommissionens sammansättning. I stället nåddes en överenskommelse om hur frågorna skall hanteras i samband Överenskommelsen togs in i ett protokoll till Amsterdamfördraget, det s.k. institutionella protokollet. Protokollet innebär att de stora länderna i samband med den första utvidgningen förlorar en av sina två platser i kommissionen, under förutsättning att en reform av röstreglerna i rådet har genomförts, antingen genom ändrad röstviktning eller genom införande av dubbel majoritet. Vidare skall enligt protokollet en regeringskonferens sammankallas innan medlemsstaterna överstiger 20 för att genomföra en översyn av fördragets regler om kommissionens sammansättning och institutionernas funktionssätt. En ny regeringskonferens har sammankallats. Konferensen skall enligt Europeiska rådets slutsatser i behandla kommissionens storlek och sammansättning, vägningen av rösterna i rådet och en möjlig utökning av omröstningarna med kvalificerad majoritet i rådet samt andra nödvändiga ändringar i fördragen beträffande de europeiska institutionerna som kommer upp i samband med de frågor som nämns i slutsatserna och vid genomförandet av Amsterdamfördraget. Det kommande ordförandeskapet kommer enligt slutsatserna att rapportera till om de framsteg som görs vid konferensen och kan föreslå att ytterligare frågor skall tas till konferensens protokoll. Beslutsfattande med kvalificerad majoritet har varit möjligt på viktiga områden alltsedan gemenskapernas början. I lagstiftningsfrågor infördes det i och med antagandet av enhetsakten 1987, och tillämpningsområdet utökades såväl genom som genom Amsterdamfördraget. kan därmed den överväldigande delen av antalet beslut i unionen fattas med kvalificerad majoritet. I Unions- och Gemenskapsfördragen återstår endast ett 70-tal artiklar som helt eller i någon del alltjämt föreskriver enhälligt beslutsfattande i rådet. Liksom fallet var under de förhandlingar som ledde fram till Amsterdamfördraget, kommer regeringen enligt en promemoria från att förespråka fortsatt enhällighet för de frågor som kan sägas ligga nära kärnan i medlemsstaternas suveränitet. Frågor av konstitutionell karaktär, såsom frågor om beslutsregler, frågor om unionens kompetens samt beslut om att anta nya medlemsstater måste även i fortsättningen beslutas genom fördragsändringar som skall godkännas av medlemsstaterna. Enhällighet bör gälla som huvudregel för bl.a. centrala institutionella frågor samt frågor med stora ekonomiska konsekvenser för medlemsstaterna. Till dessa kategorier hör t.ex. beslut om försvarsfrågor, vissa budgetfrågor, frågor om egna resurser samt skattefrågor. Slutligen framhålls i promemorian att avsteg från de resultat som uppnåtts inom EU, bl.a. för den fria rörligheten och den inre marknaden, även i fortsättningen bara bör kunna beslutas med enhällighet. Enligt promemorian anser regeringen vidare att reformer beträffande användningen av kvalificerad majoritet bör ske på grundval av en genomgång från fall till fall. Oavsett medlemsstaternas grundinställning kommer den gemensamma genomgången av frågorna i slutänden sannolikt i alla händelser att innebära en ganska detaljerad analys, med en granskning av enskilda sakområden, enskilda artiklar i fördraget och delar av artiklar. erinras om att några medlemsstater också nämnt att man i detta sammanhang bör pröva möjligheten till ändringar av medbestämmandeproceduren, som är den normala vid beslut med kvalificerad majoritet. I en promemoria från anges följande som regeringens inställning. har ett principiellt intresse av enklare och färre beslutsprocedurer i unionsarbetet - och på vissa områden kan ökad tillämpning av beslut med kvalificerad majoritet bidra till att öka effektiviteten i beslutsprocessen, eller ligga i vårt intresse av andra skäl - men en generell övergång till kvalificerad majoritetsomröstning är inte förenlig med svenska intressen. Detta överensstämmer med allmänna inställning vid 1996/regeringskonferens. Den är fortfarande giltig. I promemorian ges därefter en redogörelse för områden som dittills hade diskuterats under regeringskonferensen. Inom första pelaren nämns "konstitutionella" frågor, sådana som kan sägas ligga nära kärnan i medlemsstaternas suveränitet. Det anges som en relativt allmänt utbredd uppfattning bland medlemsstaterna att kravet på enhällighet och därmed det nationella vetot bör bestå i "konstitutionella" eller "kvasikonstitutionella" frågor, och kravet på enhällighet anges också ligga i svenskt intresse att upprätthålla. I fråga om andra pelaren, den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, konstateras att huvudregeln för beslutsfattande även efter Amsterdamfördragets ikraftträdande är enhällighet. För att effektivisera beslutsfattandet och göra unionen mer handlingskraftig infördes dock kvalificerad majoritetsomröstning, med bibehållen vetorätt, för beslut inom en gemensam strategi eller som avser genomförandet av en gemensam åtgärd. Alla beslut inom försvarsdimensionen skall dock fattas med enhällighet, och inte heller är majoritetsbeslut enligt promemorian aktuella för beslut som har militära eller försvarsmässiga konsekvenser. Det bedöms inte finnas behov av eller vara lämpligt att ytterligare utöka möjligheterna att fatta beslut med kvalificerad majoritet inom andra pelaren. I promemorian anges regeringens inställning sammanfattningsvis vara att position innebär att vi är positiva till att diskutera reformer, men att detta måste göras utifrån de sakliga förutsättningarna i varje enskilt fall. Dessa båda led tagna tillsammans är ett annat sätt att uttrycka vår ambition att vara konstruktiva i förhandlingarna, utifrån våra nationella förutsättningar. behandlade frågan om en högre grad av mellanstatlighet i EU-samarbetet i sitt yttrande till utrikesutskottet över Amsterdamfördraget (yttr. 1996/97:KU9y). Utskottet avstyrkte då motionsyrkanden om att kommissionens initiativmakt bör minskas till förmån för de nationella parlamenten. delade regeringens uppfattning att legitimitet och effektivitet i EU-samarbetet likaväl som medbestämmande och demokratisk kontroll borde vara ledstjärnor för agerande även i det fram såg ingen anledning för att på förhand ta avstånd från ytterligare steg mot överstatlighet eller begära att regeringen skulle verka för att fördragen skulle ändras i mer mellanstatlig riktning. En fördjupning av samarbetet kunde enligt utskottet inom vissa områden bidra till att EU:s mål förverkligades snabbare och effektivare. Det vore därför enligt oklokt att låsa sig för att inte inom vissa områden kunna öka inslagen av överstatligt samarbete. fanns det enligt utskottet frågor som bäst hanteras på nationell nivå. Olika delar av samarbete måste alltid kunna förändras i riktning mot mer eller mindre överstatlighet, inte minst beroende på hur utvidgningsprocessen utvecklade sig. Det sagda innebar dock inte att förespråkade en utveckling i federalistisk riktning. gjorde inte någon annan bedömning i sitt yttrande till utrikesutskottet över regeringens EU-skrivelse (yttr. 1998/99:KU3y). Utskottet var därmed inte heller berett att tillstyrka ett motionsyrkande om förändring av EU:s politiska organisation för att väljarna skulle kunna utkräva ett politiskt ansvar. Utskottet ville framhålla att Amsterdamfördraget innebar en förstärkning av parlamentets ställning genom att medbeslutandeproceduren skulle vara den normala beslutsproceduren för frågor som kan betecknas som egentliga lagstiftningsfrågor. Det kunde inte heller bortses från att kommissionen är beroende av att den beviljas ansvarsfrihet av parlamentet. Politiskt ansvar kunde således delvis utkrävas av väljarna i valet till . Vidare kunde enligt utskottet politiskt ansvar för det svenska agerandet i ministerrådet utkrävas i val till den svenska . vill erinra om att makt och inflytande ökats avsevärt genom Amsterdamfördraget. Förhållandet mellan institutionerna kommer att påverkas av de diskussioner som sker inom den nu pågående regeringskonferensen. En av de centrala frågorna för konferensen gäller utvidgning av området för beslutsfattande med kvalificerad majoritet. Parlamentets roll aktualiseras i denna diskussion. är inte berett att ställa sig bakom önskemålet i motion 1999/2000:U505 (fp) yrkande 8 om ytterligare stärkande av parlamentets befogenheter utan föreslår att utrikesutskottet avstyrker motionen i denna del. Från de utgångspunkter har att beakta är utskottet inte heller berett att tillstyrka yrkandena 9 och 10 i motionen. Frågan om beslutsfattande med kvalificerad majoritet är som sagts central i den pågående regeringskonferensen. delar den ovan återgivna ståndpunkten att reformer beträffande användningen av kvalificerad majoritet bör ske på grundval av en genomgång från fall till fall och att fortsatt enhällighet bör förespråkas för de frågor som kan sägas ligga nära kärnan i medlemsstaternas suveränitet. De frågor som tas upp i motion 1999/2000:U514 (kd) yrkande 15 delvis tar också sikte på det centrala området för den pågående regeringskonferensen, och önskemålen i motionen synes ligga väl i linje med den svenska inställ I fråga om möjligheten för att avsätta enskilda kommissionärer har önskemålet tillmötesgåtts på så sätt att var och en av de nuvarande kommissionärerna gentemot kommissionsordföranden har åtagit sig att avgå, om ordföranden begär det. anser inte att något tillkännagivande enligt motionen behövs utan föreslår att utrikesutskottet avstyrker motionen i denna del.